Справа № 461/10461/21
Суддя: Зубачик Н. Б.
Дата ухвалення: 2022-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/461/125/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2022 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Гель І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області, в якому просить скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення ГАБ №137912 від 27.11.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.183 КУпАП та закрити провадження у справі, а також просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Окрім того, позивач просить суд постановити окрему ухвалу, щодо вчинення уповноваженою особою управління патрульної поліції злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України з подальшим надсиланням до Прокуратури Львівської області.

Також, позивач просив поновити йому строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, оскільки така ним була отримана лише 17.12.2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області серії ГАБ №137912 від 27.11.2021 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. Згідно оскаржуваної постанови правопорушення полягало в тому, що 27.11.2021 року о 17.10 годині у м Львові по вул. Канівська, 11а, ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик на лінію 102 поліції та повідомив, що на пішохідній зоні припарковані автомобілі марки Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , та Ніссан, д.н.з. НОМЕР_2 , що не підтвердилось. Позивач зазначив, що є власником квартири АДРЕСА_1 . При в`їзді з обох сторін на вулицю Канівську в м. Львові встановлені знаки 5.31 Житлова зона, на вулиці відсутній тротуар, тобто до проїзної частини прилягає відразу газон із дерновим трав`яним покривом. Позивач повідомив, що 27 листопада 2021 року здійснюючи прибирання прибудинкової території будинку близько 17 години на трав`яний газон, прилеглий до будинку, спочатку заїхав автомобіль марки Рено, н/з НОМЕР_1 , а за ним автомобіль марки Ніссан, н/з НОМЕР_2 . ОСОБА_1 зазначив, що на прохання мешканців будинку водії зазначених автомобілів відмовились забрати транспортні засоби, що змусило його зателефонувати на лінію 102. Однак, орієнтовно за п`ять хвилин до приїзду працівників патрульної поліції, водії транспортних засобів від`їхали. Позивач вважає, що осіб могли повідомити, так як при виклику на лінію 102 він зазначив номерні знаки припаркованих автомобілів. Прибувши на місце події, працівники поліції почали обвинувачувати позивача у безпідставному виклику поліції та повідомили йому про притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач зазначає, що умислу щодо безпідставного виклику працівників поліції в нього не було, тому постанову серії ГАБ №137912 від 27.11.2021 року вважає необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню. Окрім того, позивач стверджує, що зазначені обставини спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 10000 грн. Просить позов задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 24.12.2021 року відкрито провадження, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

21.01.2022 року представник відповідача Хрущ Т. подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що згідно інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» 27 листопада 2021 року ОСОБА_1 здійснив виклик на лінію «102» та повідомив про порушення ПДР, а саме: «у АДРЕСА_2 , біля будинку на пішохідній зоні припарковані автомобілі Ніссан, НОМЕР_2 , та Рено НОМЕР_1 ). На місце події прибув екіпаж патрульної поліції, однак за вищевказаною адресою транспортних засобів виявлено не було, відтак на позивача винесено постанову за неправдивий виклик спецслужб. Представник відповідача зазначила, що Управлінням патрульної поліції та його посадовими особами жодним чином не порушувалися права позивача, інспектором Управління винесено постанову по справі про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, оскільки останній виконував повноваження згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію». Окрім того, ОСОБА_2 заперечила щодо стягнення з Управління патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000 грн., оскільки така вимога жодним чином не обґрунтована, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами фактів завдання йому будь-якої шкоди внаслідок винесення відносно нього постанови про адміністративне правопорушення, як і не доведено протиправності та винності дій поліцейських, а тим більше - причинно-наслідкових зв`язків між ними. Просила суд відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю.

Сторони у справі про судовий розгляд даного позову повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Розглянувши клопотання позивача про поновлення строку на подання адміністративного позову про оскарження постанови поліцейського, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 17.12.2021 року на адресу ОСОБА_1 надійшов лист з Управління патрульної поліції у Львівській області, з якої останній довідався про постанову у справі про адміністративне правопорушення ГАБ №137912 від 27.11.2021 року, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП. 23.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Галицького районного суду м.Львова з позовною заявою про скасування постанови. Суд дійшов висновку, що строк на подання адміністративного позову ОСОБА_1 не пропущено, відтак такий поновленню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч.3 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З досліджених у судовому засіданні документів встановлено, що поліцейським Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції України 27.11.2021 року винесено постанову серії ГАБ №137912 відносно ОСОБА_1 , відповідно до змісту якої, 27.11.2021 року о 17.10 годині у м Львові по вул. Канівська, 11а, ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик на лінію 102 поліції та повідомив, що на пішохідній зоні припарковані автомобілі марки Рено, д.н.з. НОМЕР_1 , та Нісан, д.н.з. НОМЕР_2 , що не підтвердилось. Окрім того, постановою відповідач наклав на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 гривень /а.с.3/.

У відповідності до вимог ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення розгляд справ про правопорушення, передбачені ст.183 цього Кодексу, покладено на органи внутрішніх справ (Національна поліція).

Відповідно до ст.283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно вимог ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 1 ст.247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення. Тобто наявність події адміністративного правопорушення є обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею ст.251 КУпАП України передбачено, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз положень вказаних статей КУпАП, дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. Зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Однак, всупереч даним вимогам, відповідач не довів правомірність винесеної ним постанови відносно позивача за ст. 183 КУпАП та наявність події адміністративного правопорушення. В матеріалах справи, окрім самої постанови про адміністративне правопорушення, відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Окрім цього, постанова, яка міститься в матеріалах справи, є саме предметом спору між сторонами та не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Згідно п.3. ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Відтак, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, законність дії щодо складання адміністративної постанови, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а справа - закриттю.

Вирішуючи питання щодо винесення окремої ухвали з направленням її до Прокуратури Львівської області, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленої позовної вимоги, оскільки такі позивачем належним чином не обґрунтовані, суд не вбачає в діях відповідача складу злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а тому у задоволенні відповідних позовних вимог необхідно відмовити.

Розглянувши позовну вимогу ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст.56 Конституції України визначено право кожної особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Держава, відповідно до закону, відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (ч.3 ст.19 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно із ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, згідно якого ст.ст.1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.

Незгода позивача із прийнятою інспектором патрульної поліції постановою згідно із положеннями Кодексу України про адміністративні правопорушення, яка ним оскаржується в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.

Скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КАС України права на оскарження процесуальних рішень інспектора патрульної поліції та не є безумовним та безспірним доказом неправомірності процесуальних рішень, які потягла заподіяння позивачу моральної шкоди.

Сам факт скасування постанови інспектора поліції та закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 312/262/18.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч.4 ст.10 ЦПК України).

Рішенням Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (заява № 33949/02) встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.

Таким чином, оскільки у даній справі відсутні всі три умови для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому такі вимоги позивача є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.183 КУпАП, ст.ст.23, 1167 ЦК України,ст.ст. 11,72, 73, 229, 241, 246, 249, 250, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення та стягнення моральної шкоди задоволити частково.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області серії ГАБ №137912 від27 листопада 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, а провадження у справі закрити.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційноїскарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області, , адреса: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Повний текст рішення суду виготовлено 09.03.2022 року.

Суддя Зубачик Н.Б.