Справа № 460/824/13-а
Суддя: Колтун Ю. М.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 460/824/13-а
Провадження №2-а/944/4/22
УХВАЛА

23.02.2022 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Колтуна Ю.М.

з участю секретаря судового засідання Романик Ю.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Яворові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, Релігійної організації «Релігійна громада Української Православної Церкви Київського патріархату парафії Пресвятої Богородиці в с.Прилбичі Яворівського району Львівської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення в частині повернення у власність релігійній громаді будівлі,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, Релігійної організації «Релігійна громада Української Православної Церкви Київського патріархату парафії Пресвятої Богородиці в с.Прилбичі Яворівського району Львівської області в якому просить:

- визнати неправомірними дії Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області, пов`язані із поверненням у власність релігійній громаді Української православної церкви Київського патріархату с.Прилбичі будівлю гуртожитку розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати незаконним та скасувати рішення 15 позачергової сесії VI скликання Прилбичівської сільської ради Яворівського району Львівської області №350 від 06.12.2012 року в частині повернення у власність релігійній громаді УПЦ-КП будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує наступне, в 1981 році сім`ї було позивача надано право на зайняття однокімнатної квартири в гуртожитку для вчителів в АДРЕСА_1 . Позивач законно проживає в гуртожитку по АДРЕСА_1 з 1981 року, іншого житла у неї немає.

Позивач зверталася до Прилбичівської сільської ради з питань приватизації займаного житла, але їй було роз`яснено, що вона зможе приватизувати дане житло тільки після оформлення права власності на будівлю в с.Прилбичі за територіальною громадою с.Прилбичі. 03.04.2012 року ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» був складений технічний паспорт на будівлю гуртожитку «А-1» в АДРЕСА_1 . 05.06.2012 року відповідач оформив за собою право власності на дану будівлю гуртожитку, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.06.2012 р. та копією витягу про державну реєстрацію прав № 34367807 від 05.06.2012 р.

Відповідно до ч.5 ст.5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого його використання, а саме місцева рада може залишити цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень. У цьому випадку здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законним мешканцям згідно з цим Законом.

Крім того, Прилбичівська сільська рада після прийняття гуртожитку у власність у відповідності до вищевказаних норм Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» на своїй сесії в межах компетенції мала б прийняти рішення, яким залишити спірну будівлю в статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень. Проте, таких дій Відповідачем здійснено не було.

Наголошує, що відповідач, без жодних правових підстав 06.12.2012 року прийняв оскаржуване рішення, яким вирішив повернути у власність релігійній громаді Української православної церкви Київського Патріархату с.Прилбичі всю будівлю гуртожитку, в тому числі зайняті позивачем та її сином житлові приміщення. Оскаржуване рішення Прилбичівської сільської ради порушує її конституційне право на житло, вважає, що дії Прилбичівської сільської ради, пов`язані з поверненням у власність будівлі гуртожитку релігійній громаді Української православної церкви Київського Патріархату с.Прилбичі є повністю незаконним. Оскаржуване рішення Прилбичівської сільської ради порушує конституційне право позивача на житло, яке вона має намір реалізувати шляхом приватизації житла в гуртожитку.

13.12.2021 року суддею Яворівського районного суду Львівської області Колтуном Ю.М. винесено ухвалу про прийняття даної справи до свого провадження та призначення судового засідання.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивача.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається за відсутності учасників справи, на підставі ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 ст.5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС).

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 11 ЦК України, у випадках, установлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Отже, рішення суб`єктів владних повноважень, до яких належать, зокрема, органи місцевого самоврядування, можуть бути підставами виникнення/припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 16 ЦК України, до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої).

Згідно із частиною першою статті 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Зокрема, судом встановлено, що оскаржуваним рішенням Прилбичівської сільської ради будівлю гуртожитку, в якому проживає позивач, повернуто у власність релігійної громади Української православної церкви Київського Патріархату с.Прилбичі. Відтак, даний спір повязаний із захистом позивачем своїх житлових прав, передбачених Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», зокрема в частині приватизації приміщень у гуртожитку, який перебуває у власності територіальної громади.

Таким чином, спір у цій справі є цивільно-правовим, адже виник між Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області, яка здійснює управління гуртожитком, та мешканкою цього гуртожитку ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням житлових прав останньої, і захист таких прав у суді має відбуватися за правилами цивільного судочинства.

Застосування вищенаведених норм права відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 825/519/17, а тому суд, у відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України, враховує такі при вирішення даного спору.

За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи те, що спір в межах даних правовідносин у жодному разі не є публічно-правовим, позаяк має приватноправовий характер, а відтак, зважаючи на суб`єктний склад сторін, та предмет оскаржування, він має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, з метою запобігання порушення прав позивача на справедливий, неупереджений розгляд адміністративної справи повноважним судом, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

На виконання ч.1 ст. 239 КАС України, суд роз`яснює позивачеві, що розгляд даної справи має відбуватися відповідно до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 238, ст.ст. 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, Релігійної організації «Релігійна громада Української Православної Церкви Київського патріархату парафії Пресвятої Богородиці в с.Прилбичі Яворівського району Львівської області про визнання дій неправомірними та скасування рішення в частині повернення у власність релігійній громаді будівлі - закрити.

Суд роз`яснює позивачеві, що розгляд справи віднесено до юрисдикції загального суду за правилами цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.М.Колтун