Справа № 460/17147/21
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2022-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 березня 2022 року м. Рівне №460/17147/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-1705 від 17.03.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є сільськогосподарським товаровиробником, а належні будівлі використовуються у сільськогосподарській діяльності, відтак не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно відповідно до пункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції, чинній станом на 2019 рік), а тому спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, у встановлений судом строк подав відзив на позов. В обґрунтування заперечень відповідачем зазначено, що з огляду на приписи ст. 266 Податкового кодексу України, нежитлові приміщення, які перебувають у власності позивача, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, оскільки позивач не використовує майно за призначенням у сільськогосподарській діяльності. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 21.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №460/17147/21; розгляд справи ухвалено провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 11.01.2022 витребувано від позивача додаткові докази.

25.01.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву.

16.02.2022 позивач подав докази на виконання вимог ухвали суду від 11.01.2022.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, видами економічної діяльності за КВЕД якого є: 01.46 Розведення свиней, 01.47 Розведення свійської птиці (основний), 10.11 Виробництво м`яса, 10.12 Виробництво м`яса свійської птиці, 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва, 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, 47.82 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям, 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, 49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (а.с.20-21).

Відповідно до відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого 20.11.2017 (а.с.19), договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (а.с.16-17), витягу про право власності на нерухоме майно (а.с.18), позивач з 2005 року є власником нежитлової будівлі телятника, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

17.03.2020 Головним управлінням ДПС у Рівненській області було прийнято податкове повідомлення-рішення №0-1705 форми «Ф» (а.с. 7), яким позивачу за 2019 рік визначена сума податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості в розмірі 51160,98 грн.

Не погодившись з правомірністю зазначеного податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України встановлено обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок погашення зобов`язань юридичних та фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і плати пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків, вжиття контролюючим органом заходів з метою погашення платниками податкового боргу врегульовано Податковим кодексом України (по тексту рішення - ПК України, в редакції на дату прийняття оскаржуваного рішення).

Відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається, зокрема, з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

У силу вимог пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Спірним питанням у межах даного спору є встановлення, чи є нерухоме майно, що належить позивачу, об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вичерпний перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктами оподаткування зазначеним податком, наведено у пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Зокрема, в силу вимог пп. ж зазначеної норми Податкового кодексу України, не є об`єктом оподаткування: будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Таким чином, правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. п. 266.2 ст. 266 ПК України є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником.

Абзацом 11 статті 1 Закону України "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років" від 18.01.2001 №2238-ІІІ передбачено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Згідно з твердженнями позивача, викладеними у позовній заяві, ОСОБА_1 займається вирощуванням свійської птиці. Відповідно до довідки виконавчого комітету Дубровицької міської ради від 15.02.2022 № 2-301, позивач дійсно розводить птицю німецької породи Ломан-Браун. Рішенням Мочулищенської сільскої ради Дубровицького району від 19.02.2020 № 272, позивачу надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки терміном на 7 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності (будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 127 «Будівлі нежитлові інші» клас 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства»).

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) «Будівлі нежитлові» належить клас (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства», який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Тобто, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з пунктом «ж» підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 04 березня 2021 року у справі № 500/2782/18, від 01 квітня 2021 року у справі № 820/6752/16.

Судом встановлено, що цільовим призначенням будівель (будівля телятника), які належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , є використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, оскільки зазначені об`єкти нежитлової нерухомості належали СВК "Мир" та використовувалися у сільськогосподарській діяльності як телятник. Вказані обставини підтверджено копією договору від 14.04.2005 року, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позивач здійснює господарську діяльність за видом економічної діяльності економічної діяльності за КВЕД 01.47 Розведення свійської птиці (основний), а вищевказана нежитлова будівля за вимогами ДК 018-2000 віднесена до класу (код 1271.1) «Будівлі сільськогосподарського призначення, будівлі для тваринництва". Вказані обставини підтверджуються Звітом технічного огляду конструкції будівлі сільськогосподарського призначення (телятника) по АДРЕСА_1 від 11.02.2022. Відповідна будівля не була здана в оренду, лізинг, позичку, доказів зворотного до матеріалів справи не представлено.

Щодо безпосереднього використання будівлі телятника в своїй діяльності, то позивач зазначає, що наразі вказана будівля не придатна для фактичного використання, на об`єкті здійснюються ремонтні роботи, в підтвердження чого надав технічний паспорт на будівлю, звіт технічного огляду конструкцій будівлі та фотоматеріали.

Суд враховує, що відповідно до підпункту 4.1.6 ст. 4 ПК України, податкове законодавство України ґрунтується на принципі соціальної справедливості. Тимчасове не використання позивачем будівлі у власній сільськогосподарській діяльності у зв`язку з ремонтом такої будівлі не може бути підставою для визначення позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки будівля позивача відповідає усім необхідним критеріям, які визначені пп. ж пп. 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України.

Враховуючи наведене вище суд вважає, що у позивача відсутній обов`язок сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки відсутній об`єкт оподаткування.

Оскільки судом встановлено відсутність об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, то дії контролюючого органу щодо визначення суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно для ОСОБА_1 не відповідають чинному законодавству, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення щодо визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, в силу частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, за результатом розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, а тому позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд присуджує на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми "Ф" №0-1705 від 17.03.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 02 березня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Суддя С.М. Дуляницька