Справа № 600/4781/21-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/4781/21-а
Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у проведенні з ОСОБА_1 остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 при звільненні та виплати належне грошове забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 03.07.2021 р. його було звільнено зі служби, однак відповідачем не проведено з ним остаточний розрахунок при звільненні.

Відповідач у відзиві проти позову зазначив про безпідставність заявленого позову, оскільки з позивачем проведено розрахунок при звільненні з урахуванням проведених відрахувань коштів за 15 діб відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилась після звільнення. Крім того, відповідач вказав про наявну заборгованість за позивачем за недоніс речового майна у сумі 8228,23 гривень. Відповідач також вказав про наявну заборгованість позивача перед військовою частиною НОМЕР_1 в сумі 722,33 грн, яка залишилась після звільнення та не утримана з позивача при звільненні.

Рух справи у суді
Судом відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 22.11.2019 р., що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2019 р. №248. (а.с. 12).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2020 р. №136 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення та знято з продовольчого забезпечення з 22.06.2020 р, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини. (а.с. 13).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2020 р. №137 позивача звільнено зі служби через службову невідповідність та з 03.07.2020 р. виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. (а.с. 14).

Матеріали справи містять відомість про нараховане і виплачене позивачу грошового забезпечення за червень-липень 2020 року. (а.с.15-16).

Позивач звертався до відповідача із заявою щодо повного розрахунку при звільненні за червень-липень 2020 р., однак згідно листа від 10.09.2021 р. позивачу повідомлено про проведені відрахування за використану відпустку за 15 днів та повідомили по наявну заборгованість за недоніс речового майна в сумі 8228,23 гривень. (а.с. 4).

Мотивувальна частина
Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 24 Закон № 2232-XII військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено та стосовно яких обвинувальні вироки суду набрали законної сили, підлягають звільненню з військової служби відповідно до пункту "г" частини другої, пункту "г" частини третьої, підпункту "д" пункту 1, підпункту "в" пункту 2 частини четвертої, підпунктів "е" пунктів 1 і 2, підпункту "в" пункту 3 частини п`ятої та підпункту "е" пункту 1, підпункту "д" пункту 2, підпункту "в" пункту 3 частини шостої статті 26 цього Закону, крім військовослужбовців, яким вироком суду визначено міру покарання у виді службового обмеження, арешту з відбуттям на гауптвахті або триманням у дисциплінарному батальйоні.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Наказом Міністерства оборони України №07.06.2018 № 260 затверджено порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам. (далі Наказ № 260).

Згідно з положеннями п. 15 розділу І наказу Наказу № 260 грошове забезпечення не виплачується за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Відповідно до абз. 4 п. 14 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

Судом встановлено, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 з 22.11.2019 р., що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.11.2019 р. №248.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2020 р. №136 позивачу призупинено виплату грошового забезпечення та знято з продовольчого забезпечення з 22.06.2020 р, у зв`язку із самовільним залишенням військової частини.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2020 р. №137 позивача звільнено зі служби через службову невідповідність та з 03.07.2020 р. виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. (а.с. 14).

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28.12.2020 р. по справі №725/3166/20 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і за його вчинення призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено позивача від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. У вказаному вироку встановлено, що ОСОБА_1 без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) о 08 год. 00 хв. 22 червня 2020 року самовільно залишив територію військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та вибув до місця свого постійного проживання, де проводив службовий час на власний розсуд до 03 липня 2020 року, та 03 липня 2020 року о 08 год. 00 хв. прибув до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та приступив до виконання службових обов`язків.

У зв`язку із зазначеним, відповідачем правомірно з 22.06.2020 р. по 03.07.2020 р. грошове забезпечення позивачу не виплачувалось за час відсутності на службі без поважних причин.

Крім того, у наказі командира військової частини НОМЕР_1 від 03.07.2020 р. №137 зазначено, що позивач використав 30 діб щорічної відпустки за 2020 рік, у зв`язку із чим відповідачем проведено відрахування коштів із грошового забезпечення позивача за 15 діб відпустки, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилась після звільнення. Також, вказано про утримання з позивача грошові кошти за недоніс речового майна у сумі 8228,23 гривень.

Згідно з розрахунковим листом за червень 2020 р. позивачу, з урахуванням обов`язкових відрахувань , нараховано 5571,59 грн, однак у зв`язку із звільненням позивача з нього підлягало утримання 6314,96 грн за 15 діб відпустки. Крім того, згідно з розрахунковим листом за липень 2020 р. позивачу, з урахуванням обов`язкових відрахувань, нараховано 21,04 гривень. Однак, у зв`язку із тим, що з позивача не утримано в повному обсязі виплачені кошти за 15 діб відпустки, з нього підлягало утриманню 743,37 грн за відпустку та 8228,23 грн за недоніс речового майна.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 06.04.2021 р. по справі №600/1592/20-а стягнуто з ОСОБА_1 вартість виданих йому предметів речового майна, строк носіння яких не закінчився, на загальну суму 8228,23 гривень. Таким чином, судом встановлено, що у після звільнення у позивача залишилась заборгованість перед Військовою частиною НОМЕР_1 у сумі 722,33 гривень.

На підставі вказаного судом встановлено, що під час звільнення з позивачем проведено належним чином розрахунок при звільненні.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність дій щодо винесення оскаржуваного наказу.

За результатами судового розгляду суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки відповідач не поніс вказаних витрат, суд не вирішує питання про їх стягнення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250, 257 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );
відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Т.М. Брезіна