Справа № 380/25196/21
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2022 року

справа №380/25196/21

провадження № П/380/25448/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ), в якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області №Ф-89348-17 від 01.09.2021, винесену відносно ОСОБА_1 , про сплату суми податкового боргу (недоїмки) щодо нарахованого ЄСВ на суму 15199,65 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він зарєстрований в якості фізичної особи - підприємця з 24.07.1998. З 11.03.2014 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.05.2014, виданим Пенсійним фондом України, термін дії - довічно та в силу приписів Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі в тексті рішення -Закон №2464-VІ) не повинен сплачувати ЄСВ. Однак, воаховуючи те, що з 2015 позивач отримує пенсію по втраті годувальника, як член сім`ї загиблого військовослужбовця в зоні АТО, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 від 14.04.2015, відповідачем протиправно донараховано йому єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, про що сформовано вимогу про сплату боргу №Ф-89348-17 від 01.09.2021. Позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать ч.4 ст.Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки факт обрання пенсії по втраті годувальника жодним чином не позбавляє його прав, що належать пенсіонерам за віком. З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою від 28.12.2021 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказав, що до 01.01.2018 відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фізичні особи-підприємці звільнялись від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони були пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримували відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Приписами ст.25 Закону та п.3 Розділу VI Інструкції визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяць недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій. Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції. Нарахування в ІКП платника податків здійснюється автоматично відповідно до обраної системи оподаткування. Починаючи з 01.01.2017, у разі якщо фізичні особи-підприємця, які застосовують загальну систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяця звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ, встановленої Законом. При цьому, сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. Станом на дату формування вимоги про сплату боргу позивача, сума заборгованості зі сплати єдиного внеску складала 15199,65грн. за період 2018-2019роки. Враховуючи наявність заборгованості по ФОП ОСОБА_1 в ІС «Податковий блок» в автоматичному режимі сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-89348-17 від 01.09.2021, яка направлена платнику засобами поштового зв`язку з рекомендованим повідомленням про вручення. На думку відповідача, оскаржувана вимога про сплату боргу зі сплати єдиного внеску була визначена ГУ ДПС у Львівській області на підставі даних інформаційної системи органу доходу і зборів, що відповідає положенням Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований 24.07.1998 Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради як фізична особа-підприємець за номером запису: 0051841.

Вид діяльності: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний).

З 11.03.2014 позивачу призначено пенсію за віком у 55років, як особі, що працювала повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - Список №1, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 від 15.05.2014, у якому зазначено вид пенсії «за віком», термін «довічно».

З 2015 позивач отримую пенсію по втраті годувальника, як член сім`ї загиблого військовослужбовця в зоні АТО, що підтверджується пенсійним посвідченням серн НОМЕР_3 від 14.04.2015.

Вказана обставина відповідачем не заперечується.

01.09.2021 Головне управління ДПС у Львівській області на ОСОБА_1 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-89348-17, що виникла станом на 31.08.2021 у сумі 15199,65грн.

Відповідно до долученого до матеріалів справи витягу з інтегрованої картки платника податку ФОП ОСОБА_1 вказана сума заборгованості нарахована з 19.01.2018 по 19.04.2019.

Не погодившись з правомірністю вказаної вимоги позивач оскаржив її в адміністративному порядку, подавши скаргу до ДПС України, проте, рішенням ДПС України від 23.09.2021 за №21732/6/99-00-06-02-01-06 вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-89348-17 від 01.09.2021 залишено без змін, а скаргу позивача - без задоволення.

Проте, вважаючи вимогу протиправною, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (надалі - Закон №2464-VI, в редакції на час спірних правовідносин).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пункт 4 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до платників єдиного внеску відносить фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Водночас за приписами ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції до внесення змін Законом № 2148-VIII від 03.10.2017) особи, зазначені у п. 4 ч.1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (набрав чинності 11.10.2017) перше речення ч.4 ст. 4 Закону № 2464-VI було викладено у новій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 ч.1 цієї статті, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст..26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.»

Згідно з абз.24 ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі-Закон №1058-ІV) пенсіонером визнається особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом (абз.22 ст. 1 Закону №1058-ІV).

Аналіз змісту Закону № 1058-IV вказує на те, що члени сім`ї мають право на отримання пенсії особи та, відповідно, отримання статусу пенсіонера, у порядку призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника в солідарній системі згідно з розділом V вказаного Закону, якщо вони є непрацездатними у розумінні частини другої ст.36 Закону № 1058-IV та перебували на утриманні померлого годувальника відповідно до ч.3 ст. 36 цього Закону.

Серед непрацездатних членів сім`ї п.1 ч.2д ст.36 Закону №1058-IV визначає чоловіка (дружину), батька, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Аналогічно, абз.17 ст.1 Закону № 1058-IV непрацездатними особами визнає осіб, які досягли встановленого ст.26 цього Закону пенсійного віку, або осіб з інвалідністю, у тому числі дітей з інвалідністю, а також осіб, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до закону.

За змістом ч.1 ст.26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017.

Розглядаючи у системному взаємозв`язку вказані норми Закону №1058-IV та положення ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI, досягнення пенсійного віку (визначеного ст.26 Закону № 1058-IV) є загальним страховим ризиком, який поруч із інвалідністю, вказує на втрату особою працездатності та передбачає право на отримання відповідного соціального забезпечення за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку та на умовах, визначених чинним законодавством.

У зв`язку з цим, застрахована особа у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування замість обов`язку подальшої сплати внесків набуває право на отримання відповідних страхових виплат у вигляді пенсій (за наявності необхідного страхового стажу), що виключає можливість покладення на неї обов`язку одночасної сплати єдиного внеску та є підставою для звільнення такої особи від його подальшої сплати.

Однак визначення статусу «пенсіонера за віком» передбачає необхідність отримання особою саме страхової виплати у формі пенсії. Водночас, із проаналізованих положень законодавства не можна зробити висновок про пряму нормативну вказівку щодо обов`язкового виду страхової виплати, яку повинна отримувати особа, що досягла пенсійного віку, для застосування норми про звільнення від сплати єдиного внеску.

Сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у ст.7 Закону № 2464-VI, та розміром пенсійних виплат.

Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між особистою участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат.

А тому, ч.4 ст.4 Закону № 2464-VI передбачає сплату єдиного внеску особою, яка отримує виплати за рахунок системи загальнообов`язкового державного соціального страхування при досягненні віку, визначеного ст.26 Закону № 1058-IV, виключно на добровільних засадах.

Частина 1 ст.10 Закону № 1058-IV надає можливість особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), обрати для призначення один із цих видів пенсії.

Обраний особою, яка досягла пенсійного віку, вид пенсії може зумовлювати різницю у підходах до визначення її правового статусу лише у межах питань призначення і виплати відповідного виду пенсії.

Частинами 1 та 2 ст. 24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» від 21.02.1997) (п.п. 48-49 рішення у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013, заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07.07.2004 № 14-рп/2004).

Згідно з п. 6 ч.1 ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні» пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивну, обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належним та необхідним. Таке поводження за змістом п. 2 ч.1 ст.1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.

Таким чином, різний вид пенсії, обраний згідно із законодавством особами, які досягли пенсійного віку (встановленого ст.26 Закону № 1058-IV), не може вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо застосування звільнення від сплати єдиного внеску для непрацездатних осіб одного й того ж виду.

Відповідний підхід знайшов відображення у подальших змінах до Закону № 2464-VI , а саме, Законом України від 03.10.2017 №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» перше речення ч.4 ст. 4 Закону №2464-VI було викладено у новій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 ч. 1 цієї статті, звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу». Таким чином, законодавцем розширено перелік осіб, які звільняються від сплати єдиного внеску, додавши до цієї категорії осіб, які досягли віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

На підставі системного аналізу та з огляду на правовий зміст наведених вище положень законодавства суд дійшов висновку про те, що якщо фізична особа - підприємець мала право на пенсію за віком, але вибрала пенсію у зв`язку з втратою годувальника, то така фізична особа - підприємець має право на звільнення від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, оскільки вибір виду пенсії не позбавляє набутого права, що пов`язане з певним віком.

Отже, частина 4 ст. 4 Закону № 2464-VI встановлює пільги для всіх суб`єктів, які є пенсіонерами за віком, незалежно від того, на підставі якого закону особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона певного віку відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. Цією нормою не визначено обмежень щодо виду пенсії, яку повинна отримувати особа, яка звільняється від сплати єдиного внеску.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 10.04.2019 по справі № 814/779/17.

Судом встановлено, що позивач досягнув пенсійного віку та мав право на пенсію за віком, але вибрав пенсію по втраті годувальника з 2015 року, тому суд дійшов висновку, що позивач у цьому випадку не втратив право на пенсію за віком, а лише скористався правом перейти на нову пенсію, що не свідчить про виникнення в нього обов`язку сплачувати єдиний внесок.

Доказів добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування сторонами не надано.

Частина 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не надано доказів правомірності нарахування позивачу боргу у вимозі №Ф-89348-17 від 01.09.2021 на суму 15199,65 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-89348-17 від 01.09.2021 на суму 15199,65 грн. не ґрунтується на вимогах Закону №2464-VI, прийнята без урахування усіх істотних обставин, а тому є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Натомість доводи позивача щодо наявності підстав визнання оскаржуваної вимоги протиправною знайшли своє підтвердження при судовому розгляді справи.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Щодо судового збору, то оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», такий відповідно до ст.139 КАС України, стягненню на користь позивача не підлягає.

Керуючисьст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

вирішив:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області №Ф-89348-17 від 01.09.2021, винесену відносно ОСОБА_1 , про сплату суми податкового боргу (недоїмки) щодо нарахованого ЄСВ на суму 15199,65 грн.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.15 Р.VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.