Справа № 607/22545/21
Суддя: Багрій Т. Я.
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2022 Справа №607/22545/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Багрія Т.Я., з участю секретаря судових засідань Костиник О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу в порядку ч.3 ст.194 КАС України за позовною заявою позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відповідача Департаменту патрульної поліції (м. Київ вул. Федора Ернста 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5048593 від 19.11.2021 року, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою відповідача Департаменту патрульної поліції (м. Київ вул. Федора Ернста 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5048593 від 19.11.2021 року. Із змісту позовної заяви слідує, що 19.11.2021 року орієнтовно о 15 год. 00 хв. в дощову похмуру погоду ОСОБА_1 дійсно здійснював рух перед в`їздом до с. Залісся. Швидкість руху не була більшою ніж 90 км/год. Дорога мала дві смуги руху в одному напрямку і дві у зворотному. Він здійснював рух у лівій смузі руху. Здійснюючи рух, він бачив, що праворуч на узбіччі дороги знаходився поліцейський автомобіль, біля якого перебували працівники поліції. Один з поліцейських тримав у руках пристрій вимірювання швидкості.

Зважаючи на дотримання мною норм швидкісного обмеження (як він вважає при відсутності жодних дорожніх знаків), за перевищення якого передбачена відповідальність, наближення до поліцейських не викликало занепокоєння. Тому ОСОБА_1 ,. продовжував рух. При наближенні до працівників поліції, його автомобіль було ними зупинено. Після зупинки до ОСОБА_1 підійшов інспектор і повідомив: «101 кілометр при дозволених 50 км/год».

У відповідь ОСОБА_1 висловив незгоду та повідомив, що я їхав зі швидкістю 90 км/год. При цьому наголосив, що на його думку інспектор фальсифікує результати вимірювання, оскільки в на спідометрі відображалась швидкість 90 км/год.

Він наголосив інспектору, що інспектор не мав права фіксувати швидкість, тримаючи пристрій у руках, оскільки це є порушенням ст.40 Закону «Про національну поліцію» і спотворює результати вимірювання. У відповідь інспектор повідомив: «Нам не заборонено тримати Трукам в руках».

ОСОБА_1 наголосив інспектору, що надворі хмарні вологі погодні умови і падає дощ, а тому такі умови спотворюють результати вимірювання. Однак інспектор наполягав, що на результати приладу погодні умови не впливають.

При цьому, ОСОБА_1 зазначив, що він здійснював рух у лівій смузі на дорозі з двома смугами руху в одному напрямку і що на даній ділянці дороги з двома смугами руху відсутні жодні дублюючі дорожні знаки, які б позначали наявність населеного пункту чи обмеження швидкості і зазначив що він здійснював рух в межах норми, при якій не передбачено накладення штрафу. Тому він не міг порушити вимоги знаків, які відсутні.

Після цього ОСОБА_1 попросив інспектора надати свідоцтво про повірку приладу. "В цьому Свідоцтві вони спільно з інспектором прочитали, що «діапазон внмірюваш швидкості від 2 км/год до 320 км/год, максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості ± 2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год і ± 1 % t діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.».

ОСОБА_1 звернув увагу інспекторів, що прилад має похибку 2 км/год .при вимірюванні швидкості 200 км/год. Зважаючи на те, що приладом зафіксовано швидкість 101 км/год., то він наполягав, що при передбаченій похибці 2 км/год. інспектори не мають права штрафувати його за перевищення за ч.4 ст.122 КУпАП, оскільки саме ця похибка могла вплинути на результат.

Інспектори з цим погодились, але сказали, що все одно випишуть постанову і що цю обставину він має право доводити в суді.

Після цього інспектор пішов швидкими кроками до свого автомобіля і там зачинився. Через декілька хвилин інспектор повернувся і вручив ОСОБА_1 постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.

ОСОБА_1 вважає, що оскаржувана постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності винесена протиправно та підлягає скасуванню, оскільки в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення виходячи з наступного:

1) Він здійснював рух у крайній лівій смузі на дорозі з двома смугами руху в одному напрямку зі швидкістю в межах 90 км/год. На смузі руху, де він їхав, не було знаків обмеження максимальної швидкості руху 50 км/год. При цьому, жодних дублюючих дорожніх знаків на даній ділянці дороги, які б позначали обмеження швидкості чи наявність населеного пункту, також не було. Згідно п.8.2.1 ПДР «Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожні знак дублюється на розділювальній смузі. над проїзною частиною або н протилежному боці доріг».

2) КУпАП передбачає два види відповідальності за перевищення швидкості рух) у залежності від діапазону, а саме:

- від 20 до 50 км/год. передбачено штраф 340 грн. (ч.1 ст.122 КУпАП)

- від 50 км/год. і вище передбачено штраф 1700 грн. (ч.4 ст.122 КУпАП)

Тому інспектори повинні були врахувати дану похибку та не мали права штрафувати його за перевищення за ч.4 ст.122 КУпАП, оскільки саме ця похибка могла вплинути на результат по критерію від 50 км/год. За таких обставин інспектори повинні були застосувати штраф за ч.1 ст.122 КУпАП (101 км. - 2км=99км).

3) відповідно до ст.40 Закону «Про національну поліцію» «Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі. службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку».

В порушення зазначеної норми пристрій для вимірювання швидкості руху Trucam не був закріплений на одному із чітко визначених законодавством місць, а знаходився у руках інспектора, що також могло додатково спотворити результати вимірювання.

Також, вимірювання швидкості відбувалося на місці, яке не облаштованому відповідним знаком, що здійснюється відео фіксація (дорожній знак "5.70"), так як це визначено ч.2 ст. 40 Закону «Про національну поліцію».

4) Відповідно до ст.77 КАСУ обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2015 №14 передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній зокрема потрібно навести докази на яких ґрунтується висновок про вчинення правопорушення. Посилання на конкретні докази повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення. У разі наявності доказів у вигляді фото чи відео фіксації, відповідно до ч.3 ст.283 КУпАП постанова повинна містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Всупереч зазначеним вимогам в гр.7 оскаржуваної Постанови «До постанови додаються» не вказано посилання на фото, чи відеозапис, чи на будь-який інший доказ та не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснювався фото або відеозапис.

Отже, єдиним нібито доказом вчинення правопорушення є сама оскаржувана постанова. Однак зазначена постанова є саме предметом спору і не може розглядатись як доказ за відсутності інших доказів, оскільки постанова є лише формою фіксації правопорушення, а не доказом його вчинення. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові 26.04.2018 по справі №338/1/17 - «... саме по собі описання правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого порушення. Така постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення».

Таким чином, в порушення зазначених норм інспектором допустимими доказами не доведено Факт порушення в моїх діях, і як наслідок безпідставно накладено адміністративне стягнення, що є підставою для скасування зазначеної постанови.

Позивач ОСОБА_1 до суду не прибув, однак подав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача, будучи повідомленим належним чином в судове засідання не з`явився, та не повідомив суду причини своєї неявки, однак подав суду письмовий відзив на позовну заяву. В відзиві на позов зазначено наступне: « У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться справа №607/22545/21 за позовом ОСОБА_1 (далі - Позивач) до Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5048593 від 19.11.2021 (далі - Постанова), якою Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

У своїй позовній заяві Позивач зазначає, що Постанова підлягає скасуванню з

наступних підстав: 1) Позивач не вчиняв адміністративне правопорушення; 2) Інспектор не мав права фіксувати швидкість тримаючи пристрій Трукам у руках; 3) Відсутній склад адміністративного правопорушення та допустимих доказів.

Вважаю, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом, виходячи з наступного.

Щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до Постанови 19.11.2021 о 14 год. 55 хв. Вул. Київська, 39 в селі Залісся (Броварський район, Київської області), Позивач керуючи транспортним засобом AUDI Q5, номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 101 км/год., чим перевищив встановлене обмеження швидкості в населеному пункті на 51 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом трукам ТС008345, чим порушив п. 12.4 правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі - ПДР) - за яке частиною четвертою статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

Щодо правомірності притягнення Позивача до адміністративної відповідальності Принцип роботи лазерного вимірювача швидкості TruCam II20/20.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam II 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу TruCam II (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam II зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam II, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam II, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Як вбачається із сертифікату перевірки типу вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM II LTI 20/20, прилад відповідає типу засобів вимірювальної техніки застосовним вимогам Технічного регламенту. Даний сертифікат діючий до 26.12.2028р.

Водночас, відрахування терміну, коли потрібно проводити періодичну повірку здійснюється від року, зазначеного у додатковому метрологічному маркуванні. Враховуючи, що останні цифри року нанесення додаткового метрологічного маркування 20, то для засобів вимірювальної техніки з міжповірочним інтервалом 1 рік періодичну повірку необхідно провести у 2021 році.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCAM IILTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 24.12.2020 року № 04/05/02-3560 та від 24.12.2020року № 04/05/02-3561 в яких зазначено про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію», поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Тобто, покази приладу TruCAM II LTI 20/20 оцінюються інспектором як доказ в розумінні ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Позиція стосовно правомірності використання приладів TruCAM та достовірності результатів, отриманих за його допомогою, була викладена, зокрема, у постановах Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2019 у справі № 359/9278/18, від 26.02.2019 у справі № 750/14111/18 та від 14.03.2019 у справі № 378/183/19.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 2.3 б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до вимоги п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У випадках, передбачених ч. 1 та 2 ст. 258 КУпАП, посадовими особами Національної поліції на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до, пункту 2 розділу 3 інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 10.11.2015 за № 1408/27853, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена за ч. 4 ст. 122 КУпАП, та виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Згідно частини 8 Розділу 3 Інструкції, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Справа про адміністративне правопорушення відносно Позивача була розглянута інспектором у його присутності на місці зупинки транспортного засобу.

Постанова у справі про адміністративне правопорушення оголошується негайно після закінчення розгляду справи (ст. 285 КУпАП). В позовній заяві позивач не заперечив, що постанова про застосування адміністративного стягнення йому була оголошена та вручена, що підтверджується підписом Позивача на постанові.

Згідно ст. 222 КУпАП розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 122 КУпАП покладено на органи Національної поліції.

У відповідності до ст. 33 КУпАП, при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Відповідно до ст. 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу, Інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, саме Інспектор за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю оцінив докази, а також врахував те, що він особисто бачив, що під час виконання своїх посадових обов`язків,

Згідно ст. ст. 72, 73 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, що мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення. Такого ж висновку дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів Шостого апеляційного адміністративного суду в своїй постанові від 11.06.2019 у справі № 379/78/19.

Щодо використання приладу TruCAM II LTI 20/20 «тримаючи в руці». Відповідно до «Посібника користувача по TruCAM II LTI 20/20» (надалі - Посібник) вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 ТгиСАМ II (далі ТгиСАМ II) призначений для вимірювання швидкості руху транспортних засобів в ручному або автоматичному режимах. Вимірювач відноситься до мобільних або ручних (залежно від ступеню участі оператора у процесі роботи вимірювача) дистанційних приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху.

Відповідно до розділу 4 Посібника на приладі ТгuСАМ передбачена можливість встановлення приладу для експлуатації для обох рук. Також відповідно до вищевказаної інструкції при використанні приладу «з руки» оптимальна відстань до цілі від 15 до 80 метрів.

Таким чином відповідно до розділу 4 Посібника допускається використання приладу з рук. Такий метод використання не впливає на точність проведеної фіксації (витяг з інструкції долучається). Згідно з визначенням держпідприємства «Укрметртестстандарт» № 22-38/49 від 01.10.2019 року, лазерний вимірювач ТгuСАМ належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Дана теза підтверджується постановами Першого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2020 у справі № 219/14834/19, Першого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2019 у справі № 243/1340/19, Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020 у справі № 753/104/20, Третього апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 у справі № 404/4550/19».

Також суду надано відповідь на відзив на позовну заяву з якого слідує наступне:

- В порушення ст. 40 ЗУ «Про Національну поліції» пристрій для вимірювання швидкості руху Trucam не був закріплений на одному із чітко визначених законодавством місць, а знаходився у руках інспектора, що також могло додатково спотворити результати вимірювання. У відзиві відповідач особисто згодився та підтвердив факт утримання пристрою в руках інспектора, що могло спотворити результати вимірювання;

- інспектори зобов`язані були врахувати передбачену заводом - виробником похибку та не мали права штрафувати ОСОБА_1 за перевищення за ч.4 ст.122 КУпАП, оскільки саме ця похибка вплинула на результат по критерію від 50 км/год. За таких обставин інспектори повинні були застосувати штраф за ч.І1ст.122 КУпАП (101 км-2км=99км);

- відзив на позов зводиться до обґрунтування правомірності застосування та опису характеристик застосування пристрою вимірювання швидкості Трукам. Інші зазначені у відзиві аргументи є необґрунтованими, не підтвердженими жодними допустимими доказами, висновки зроблені не у відповідності до норм закону.

Враховуючи положення ч.3 ст. 194, ч.9 ст. 205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду справи у порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом та правосвідомістю, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку приходить до висновку, що вказані пояснення та заперечення позивача є належними та спростовують відомості зазначені у постанові про накладення адміністративного стягнення, виходячи з наступних підстав.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З оскаржуваної постанови серії ЕАО № 5048593 від 19.11.2021 року слідує, що 19.11.2021 року о 14 годині 55 хвилин водій в с. Залісся вул.. Лицяківська 39, керуючи т.з. у насаленому пункті рухався зі швидкістю 101 км./год. При дозволеній швидкості 50 км./год., чим порушив п.12.4 ПДР.

Частиною 4 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину.

Суд вважає, що здійснення фіксації швидкості руху пристроєм «Trucam», який не був закріплений стаціонарно а знаходився у руках інспектора поліції є порушенням вимог ст. 40 ЗУ «Про Національну поліції» та це могло додатково спотворити результати вимірювання, що не дозволяє встановити наявність складу адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 122 КУпАП, де кваліфікуючим є перевищення більше як на 50 км./год.

Крім цього відповідачем не доведено, що фіксація швидкості руху відбувалась в облаштованому знаком «5.70» місці, що свідчить про порушення ч.2 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію»

Згідно статей 3, 19 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.3 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зі сторони відповідача суду не надано доказів, що на ділянці дороги де здійснював рух ОСОБА_1 були встановлені дублюючі знаки обмеження швидкості чи знак, який позначає початок населеного пункту, оскільки дорога мала дві смуги в одному напрямку.

Також суд приймає до увааги те, що КУпАП передбачає два види відповідальності за перевищення швидкості рух) у залежності від діапазону, а саме:

- від 20 до 50 км/год. передбачено штраф 340 грн. (ч.1 ст.122 КУпАП)

- від 50 км/год. і вище передбачено штраф 1700 грн. (ч.4 ст.122 КУпАП)

Отже не зрозуміло чому інспектори не враховулали похибку приладу для вимірювання, яка станость 2км./год. оскільки похибка могла вплинути на результат по критерію від 50 км/год. За таких обставин інспектори повинні могли застосувати штраф за ч.1 ст.122 КУпАП (101 км. - 2км=99км).

Також при винесенні постанови не враховано докази передбачені ст.251 КУпАП та обставини визначені ст.280 КУпАП, вона містить лише фабулу адміністративного проступку без посилання на жодні докази. У ній не дано оцінку доказам, в порядку ст.252 КУпАП, тобто вона не має мотивування. Отже, оскаржувана постанова за змістом не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Висновок про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до положень ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративне правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

На підставі ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст.62 Конституції України презумпції невинуватості.

Також позиція висловлена у п. 39 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №463/1352/16-а від 08.07.2020 p., де зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

На підставі наданих доказів та вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови, відповідачем порушено норми чинних нормативно-правових актів, вина особи у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, твердження позивача не спростовані, а тому постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАО № 5048593 від 19.11.2021 року, слід скасувати, визнавши її протиправною та закрити провадження у справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, суд приходить до переконання про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ вул. Федора Ернста 3) на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп.

Керуючись ст.62 Конституції України, ст. 5,77, 139,194, 205,229, 241-243, 250, 255, 257, 271, 286, 297, п.п. 15.5 п.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, ст. 7, 9, 33, 122, 245, 251, 252, 258, 268, 280, 283, 287-289, 293 КУпАП, суд,

ухвалив:

Позовну заяву позивача ОСОБА_1 до відповідача Департаменту патрульної поліції (про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО № 5048593 від 19.11.2021 року задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі серії ЕАО № 5048593 від 19 листопада 2021 року визнати протиправною та скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного судупротягом десяти днів з дня його проголошення, а учасниками справи, яким повне рішення не було вручене у день його проголошення, у той же строк з дня його вручення.

Головуючий суддяТ. Я. Багрій