Справа № 140/14447/21
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/14447/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Брендборд» (далі - ТзОВ «Брендборд») звернулося з позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 03.11.2021 №898-1 про демонтаж належної товариству рекламної конструкції, зобов`язання утриматись на період дії карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення від вчинення дій, спрямованих на створення будь-яких перешкод товариству у розміщенні зовнішньої реклами на спеціальній рекламній конструкції, встановленій на підставі раніше виданого дозволу від 20.07.2016 №21 з причин закінчення строку дії цього дозволу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаним рішенням відповідача від 03.11.2021 №898-1 у зв`язку із закінченням терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами було зобов`язано власників засобів зовнішньої реклами, вказаних у додатку, провести демонтаж рекламних конструкцій, розміщених без відповідних дозволів (пункт 1 рішення), а у разі невиконання власниками засобів зовнішньої реклами пункту 1 даного рішення, комунальному підприємству «Луцькреклама» доручено провести їх демонтаж (пункт 2 рішення).

Позивач зазначив, що всі дозвільні документи, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), незалежно від подання або неподання заяв на їх продовження, є продовженими у силу закону на весь період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його закінчення.

Вказав, що строк дії дозволу №21 закінчився 01.10.2021, тому позивач вправі просити судового захисту свого права на розміщення зовнішньої реклами на рекламній конструкції, розміщеній на підставі дозволу №21, шляхом визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.11.2021 №898-1 про демонтаж позивачем належної йому рекламної конструкції, та зобов`язання виконавчого комітету Луцької міської ради не чинити перешкод в господарській діяльності ТзОВ «Брендборд», оскільки дозвіл є чинним в силу закону, а строк його дії продовжується на весь період карантину та трьох місяців з дня його закінчення.

З врахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позов позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що в межах повноважень, визначених статтями 26 та 27 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №96-1 від 19.02.2020 затверджено Порядок розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади (далі - Порядок). Також даним рішенням на КП «Луцькреклама» покладено функції уповноваженої особи за проведенням необхідних заходів щодо припинення порушень розміщення ЗР та забезпечення організації проведення демонтажу протиправно розміщених рекламних засобів. Крім того, 25.09.2019 Луцька міська рада прийняла рішення №63/44 «Про Концептуальні основи порядку розміщення та розвитку зовнішньої реклами у місті Луцьку» (далі - Концептуальні основи). Вказані рішення, Порядок та Концептуальні основи пройшли процедуру регуляторного узгодження у відповідності до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» і є чинним, а тому на підставі статті 144 Конституції України та статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є обов`язковим до виконання усіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Абзацом 2 частини першої статті 41 Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» передбачено: «Порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України».

Пунктом 1.1. вказаного Порядку чітко визначено: «Порядок є обов`язковим для виконання всіма учасниками рекламної діяльності - юридичними особами та фізичними особами-підприємцями, незалежно від їх організаційно - правової форми та форми власності».

Пункт 2.24.1 передбачає: «Строк дії Дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається розповсюджувачем ЗР робочому органу через адміністратора не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії Дозволу».

Представник відповідача вказав, що дозвіл №21 від 20.07.2016 на розміщення засобу зовнішньої реклами (ЗЗР) двостороннього пілона розміром 5,0 х 2,0 м. виданий позивачу на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016 №436-1. Позивач використовував місце, яке належить Луцькій міській територіальній громаді за адресою: м. Луцьк на розі вул. Ковельська та вул. Чернишевського, вказаний дозвіл був чинний до 01.10.2021.

На твердження позивача про надання адміністративних послуг у сфері зовнішньої реклами як таких, перебувало під фактичною урядовою забороною лише з 21.03.2020 по 21.05.2020. Далі посилається на пункт 2-1 статті 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Представник відповідача вважає не зрозумілими доводи позивача в цій частині, адже якщо на його думку карантин закінчився 21.05.2020, то враховуючи вимоги вищевказаних нормативних актів, позивач повинен був до 01.09.2021 подати заяву про продовження дії дозволу чи особисто, чи поштовим відправленням, чи в електронній формі, однак не скористався цим.

Територія Луцької міської територіальної громади до 01.09.2021 (кінцевого терміну подачі заяви на продовження дозволу) у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №611 від 16.06.2021 перебувала у «зеленій зоні» епідеміологічної небезпеки і позивач мав можливість подати заяву до ЦНАП Луцької міської ради особисто, або ж направити її поштовим зв`язком чи електронною поштою.

Представник відповідача зауважив, що позивачем було порушено вимоги статті 16 Закону України «Про рекламу», статті 41 Закон України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», пункту 3 Типових Правил розміщення зовнішньої реклами, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України 29.12.2003 №2067 та пункту 2.24.1. Порядку розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади, затверджений рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №96-1 від 19.02.2020, і тому 28.10.2021 КП «Луцькреклама» направлена ТзОВ «Брендборд» вимога №205 про усунення порушення Порядку розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади. Позивачу було запропоновано усунути порушення самостійно до 02.11.2021, однак він цього не зробив, саме тому 03.11.2021 виконавчим комітетом Луцької міської ради ухвалено рішення №898-1 «Про демонтаж засобів зовнішньої реклами», яке було виконане Комунальним підприємством «Луцькреклама».

Вважає, що позов ТзОВ «Брендборд» є безпідставним та необґрунтованим, а тому просить у задоволенні адміністративного позову відмовити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ТзОВ «Брендборд» здійснює свою діяльність в рекламній сфері.

ТзОВ «Брендборд» надано дозвіл №21 на розміщення зовнішньої реклами виданий 20.07.2016 на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 20.07.2016 №436-1, строк дії якого було продовжено до 01.10.2021 (а.с.34).

Вимогою КП «Луцькреклама» №205 про усунення порушень Порядку розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади від 28.10.2021 у зв`язку з відсутністю дозволу на розміщення зовнішньої реклами запропоновано у триденний термін усунути зазначені у цій вимозі порушення шляхом демонтажу рекламних конструкцій відповідно до вказаних дозволів та про усунення порушень повідомити КП «Луцькрекламу» до 02.11.2021. Також повідомлено позивача, що випадку невиконання вимоги №205 від 28.10.2021 спеціальні конструкції будуть демонтовані спеціалізованим підприємством, що може проводити демонтаж, з покладанням на ТзОВ «Брендборд» витрат, пов`язаних з демонтажем засобів зовнішньої реклами та їх зберіганням (а.с.39).

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 03.11.2021 №898-1 у зв`язку із закінченням терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами було зобов`язано власників засобів зовнішньої реклами, вказаних у додатку, провести демонтаж рекламних конструкцій, розміщених без відповідних дозволів, КП «Луцькреклама» у разі невиконання власниками засобів зовнішньої реклами пункту 1 даного рішення, доручено провести їх демонтаж (пункт 2 рішення), з покладанням витрат, пов`язаних з демонтажем засобів зовнішньої реклами на власників рекламних конструкцій (а.с.40).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, ТзОВ «Брендборд» звернулося до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. При цьому зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Абзацом 2 частини першої статті 41 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 №2806-IV передбачено, що порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання, видача або відмова у видачі яких законами України віднесена до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 13 пункту 13 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надання дозволу на розміщення реклами, належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад як повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» строк видачі документів дозвільного характеру становить 10 робочих днів, якщо інше не встановлено законом.

Представницький орган місцевого самоврядування розглядає та приймає на пленарних засіданнях рішення щодо видачі, переоформлення, анулювання або відмови у видачі документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності протягом місяця з дня одержання від суб`єкта господарювання відповідної заяви.

З аналізу вищевказаних норм слідує, що повноваження щодо надання дозволу на розміщення реклами, належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

При цьому, рішення щодо видачі та переоформлення документів дозвільного характеру приймається органом місцевого самоврядування протягом місяця з дня одержання від суб`єкта господарювання відповідної заяви.

Пунктами 1, 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003 (далі Типові правила), встановлено, що ці Правила регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Згідно частини 2 Типових правил дозвіл - це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці; а в частині 3 даних Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Типових правил видача (відмова у видачі, переоформленні, видачі дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Згідно пунктів 3 та 5 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган).

Згідно з пунктом 6 Типових правил, до повноважень робочого органу, зокрема, належить, розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії; підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні.

Відповідно до пункту 45 Типових правил контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

З аналізу вищевказаних приписів слідує, що робочий орган виконавчого органу здійснює підготовку проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні. При цьому, контроль за виконанням повноважень робочого органу здійснює безпосередньо виконавчий орган, до повноважень якого належить прийняття рішення про надання дозволу чи про відмову у його наданні.

Порядок продовження строку дії дозволу врегульований пунктом 6.4. Порядку, згідно з яким строк дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається робочому органу розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній формі не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволу.

У випадку розміщення складної спеціальної конструкції до заяви розповсюджувач зовнішньої реклами додає обґрунтування щодо відповідності встановленої спеціальної конструкції проекту та вимогам безпечності її розміщення та використання (експертний висновок) відповідного спеціалізованого підприємства, установи чи організації, що має необхідні ліцензії.

Робочий орган протягом не більше п`ятнадцяти робочих днів з дати одержання належним чином оформлених двох примірників дозволу розглядає заяву, готує і подає виконавчому комітету Луцької міської ради пропозиції та проект відповідного рішення (пункт 6.3.1. Порядку).

Виконавчий комітет протягом п`яти робочих днів з дати одержання зазначених пропозицій приймає рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні (пункт 6.3.2. Порядку).

З аналізу вищевказаних приписів Порядку слідує, що рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні виконавчий комітет приймає після розгляду заяви про надання такого дозволу робочим органом та підготовкою ним відповідної пропозиції та проекту рішення.

Разом з тим, контроль за виконанням повноважень робочого органу здійснює безпосередньо виконавчий орган, до повноважень якого належить прийняття рішення про надання дозволу чи про відмову у його наданні.

Крім того, приписами частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено місячний строк для прийняття рішення щодо видачі, переоформлення або відмови у видачі документів дозвільного характеру з дня одержання від суб`єкта господарювання відповідної заяви.

Як встановлено судом, позивач не звертався до виконавчого комітету Луцької міської ради із заявою про продовження терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, що був наданий згідно з рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради №436-1 від 20.07.2016.

Суд вважає, що твердження позивача щодо дозвільних документів, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), незалежно від подання або неподання заяв на їх продовження, є продовженими у силу закону на весь період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його закінчення є необґрунтованими та протиправними.

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами (м. Луцьк, на розі вул. Ковельської та вул. Чернишевського) закінчився 01.10.2021. Однак, позивач із заявою про продовження терміну дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами до 01.09.2021 (кінцевий термін подачі заяви на продовження строку дії дозволу) не звертався.

Разом з тим, територія Луцької міської територіальної громади до 01.09.2021 у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №611 від 16.06.2021 перебувала у «зеленій зоні» епідеміологічної небезпеки і позивач мав можливість подати заяву до ЦНАП Луцької міської ради особисто, або направити її поштовим зв`язком чи електронною поштою.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку що через бездіяльність позивача, а саме не подання заяви до органу місцевого самоврядування про продовження терміну дії дозволу, останній не продовжив строк дії дозволу на розміщення зовнішньої реклами, а доводи щодо продовження на весь період карантину та трьох місяців з дня його закінчення строків на звернення за наданням адміністративних послуг є безпідставними, оскільки до 01.09.2021 (кінцевий термін подачі заяви на продовження строку дії дозволу) не передбачалося обмежень щодо звернень до відповідного органу місцевого самоврядування із вказаною заявою.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 18, 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа №1-10/2004) системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд вважає, що рішення від 03.11.2021 №898-1 про демонтаж належної ТзОВ «Брендборд» рекламної конструкції є обґрунтованим, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Брендборд» до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Брендборд» (43005, Волинська область, місто Луцьк, проспект Перемоги, 1, офіс 306, )

Відповідач: виконавчий комітет Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, 19, )

Суддя В.В. Дмитрук