Справа № 380/8995/21
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа № 380/8995/21
провадження № П/380/9129/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року

Зал судових засідань №7

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Середа О-В.І.,

за участю сторін:

представника позивача Яцук Г.М.,

представника відповідача Кельбас Р.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся з позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003; код ЄДРПОУ ВП: 43968090), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13 травня 2021 року № 10591/13-01-07-14 про визначення податкового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 288247,5 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 230598 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 57649,5 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «ПН» від 13 травня 2021 року № 10593/13-01-07-14 за платежем податок на додану вартість загальна сума штрафу становить 115299 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Головним управлінням ДПС у Львівській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 26.02.2018, законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 20.04.2015 по 26.02.2018 року. Зазначає, що за результатами вказаної невиїзної перевірки складено акт від 13.04.2021 №8775/13-01-07-14-03/ НОМЕР_1 , за наслідками якого прийнято податкове повідомлення рішення форми «Р» від 13 травня 2021 року № 10591/13-01-07-14 про визначення податкового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 288 247, 50 грн., та податкове повідомлення-рішення форми «ПН» від 13 травня 2021 року № 10593/13-01-07-14 за платежем податок на додану вартість загальна сума штрафу становить 1 15299 грн. Позивач, вважаючи, що відповідачем пропущені строки та порядок проведення вказаної перевірки, а також те, що ним не порушено норм податкового законодавства, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 08.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що відповідно до ст.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані із предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника після початку перевірки. Вказує, що з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 отримав наказ на проведення перевірки 27.02.2021, тоді коли декларація подана ним 02.03.2018, відтак на момент реалізації заходів із проведення позапланової невиїзної перевірки згідно наказу від 24.02.2021 №670-П: терміни передбачені ст.44 Податкового кодексу України ще не сплили та в платника існував обов`язок щодо зберігання таких документів та надання їх до перевірки. Крім того вказує, що на зазначені правовідносини поширюється дія положень п.52 (2) підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, відповідно до якого на період з 18.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст.102 Податкового кодексу України. А тому, зазначає, що твердження позивача щодо проведення перевірки платника податків, визначення йому грошових зобов`язань поза межами строків давності, передбачених ст. 102 Податкового кодексу України, не відповідає чинним положенням законодавства, які визначають терміни нарахування грошових зобов`язань. Також зазначає, що з огляду на непредставлення до перевірки документів, які б підтверджували використання придбаного палива в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності, відповідачем сформовано висновок, який відповідає положенням п.198.5 ст. 198 п.201. ст.201 Податкового кодексу України. Відтак, просить у задоволенні позову відмовити.

20.09.2021 від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій повторно викладено обґрунтування позовної заяви.

Протокольною ухвалою суду від 22.11.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, викладені у заявах по суті справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 20.06.2008 був зареєстрований підприємцем.

За власним рішенням позивачем було припинено підприємницьку діяльність, відомості про що 26.02.2018 було внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У зв`язку з припиненням підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , відповідачем на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п.75.1 ст. 75, п. 78.1 ст. 78, ст. 79 Податкового кодексу України було прийнято наказ №670-ПП від 24.02.2021 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичної особи ОСОБА_1 та направлено позивачу повідомлення № 131/В-01-07-14 від 24.02.2021, що з 31.03.2021 за адресою: АДРЕСА_2 буде проведена документальна позапланова невиїзна перевірка фізичної особи платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства з 01.01.2017 по 26.02.2018, законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску з 20.04.2015 по 26.02.2018.

Як слідує з матеріалів справи, вищевказаний наказ №670-ПП від 24.02.2021 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення № 131/В-01-07-14 від 24.02.2021 скеровано та 27.02.2021 вручено ОСОБА_1 .

Окрім цього, листом від 31.03.2021 №8987/6/13-01-07-14 про надання інформації та її документальне підтвердження позивача повідомлено про обов`язок надати документи для проведення перевірки до 12:00год., без зазначення дати березня 2021 року, водночас даний лист надіслано відповідачем 31.03.2021 та вручено позивачу 03.04.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

З 31.03.2021 по 06.04.2021 ГУ ДПС України у Львівській області була проведена вищевказана позапланова невиїзна перевірка позивача, про що складено акт від 13.04.2021 № 8775/13-01-07-14-03/ НОМЕР_1 . Проведеною перевіркою встановлено порушення: 1) вимог п.184.7 ст.184, п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.189.1 ст.189 пп..б п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.2 ст.200, п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 230598 грн., в тому числі за лютий 2018 року на суму 230598 грн.; 2) вимог п.198.5 ст.198, п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України в частині відсутності реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на занижені податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 230598 грн., в тому числі за лютий 2018 року на 230598 грн.; 3) вимог п.44.1, п.44.3, п.44.5, п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України в частині ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю.

На підставі вищевказаного акту перевірки Головним управлінням ДПС України у Львівській області були прийняті:

- податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 13 травня 2021 року № 10591/13-01-07-14 про визначення податкового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість на загальну суму 288247,5 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями в сумі 230598 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 57649,5 грн.;

- податкове повідомлення-рішення форми «ПН» від 13 травня 2021 року № 10593/13-01-07-14 за платежем податок на додану вартість загальна сума штрафу становить 115299 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення були вручені позивачу 17.04.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, наявним в матеріалах справи, після чого 06.05.2021 оскаржені останнім в адміністративному порядку. За результатом розгляду скарги позивача, відповідач листом від 14.05.2021 № 13534/6/13-01-07-14-05 скаргу позивача залишив без розгляду, у зв`язку з порушенням строку подання такої скарги.

Позивач, вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими що порушують його права та інтереси, звернувся з даними позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

За правилами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється якщо розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Згідно з вимогами п. 78.4 ст. 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків (крім перевірок, передбачених підпунктом 78.1.21 пункту 78.1 цієї статті) надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

При цьому, порядок та особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені у статті 79 ПК України.

Згідно з пунктами 79.1 та 79.2 вказаної статті документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У той же час, абзацом 2 пункту 42.5 статті 42 ПК України визначено, що у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

З аналізу вищенаведеного слідує, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вище вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків.

Крім того, оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни, включаючи можливість надання платником податків наявних у нього документів для підтвердження показників податкового обліку.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 520/8681/18).

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності таких умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки (формальна підстава).

На підставі п.п. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо розпочато процедуру припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Згідно з Порядком обліку платників податків і зборів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 9 грудня 2011 року № 1588 (далі - Порядок № 1588) (у редакції на час виникнення спірних правовідносин):

Підставою для зняття фізичної особи - підприємця з обліку у відповідному контролюючому органі є відомості про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем за її рішенням, або за судовим рішенням, або у разі її смерті, або оголошення її померлою, або визнання її безвісно відсутньою, а також відомості відповідної реєстраційної картки. Дата зняття з обліку фізичної особи - підприємця відповідає даті отримання відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (підпункт 1 пункту 11.18).

Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Реєстру самозайнятих осіб запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання (підпункт 4 пункту 11.18).

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа - платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності. Така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу декларацію за останній базовий податковий (звітний) період, в якій відображаються виключно доходи від проведення підприємницької діяльності. (підпункт 6 пункту 11.18).

Отже державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Після державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа продовжує обліковуватись у контролюючих органах як фізична особа-платник податків, яка отримувала доходи від провадження підприємницької діяльності і така фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності та подати декларацію за останній базовий податковий (звітний) період.

Враховуючи вищенаведені норми ПК України, суд зазначає, що вказані норми не обмежують право відповідача призначати документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця після проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця.

Вказана позиція суду узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 23.04.2021 у справі № 480/2004/19 та у постанові від 04.11.2021 у справі № 320/1375/19.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до п. 102.1. ст. 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).

З даного приводу слід зазначити, що рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 прийняте 26.02.2018, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При цьому, як встановлено судом з матеріалів справи, податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2018 року подана позивачем 02.03.2018.

Разом з тим, строк давності на призначення документальних планових виїзних перевірок (1095 днів) має відраховуватися з 03.03.2018 (наступний день після подачі позивачем декларації) та спливає 03.03.2021, в той час як відповідачем перевірка призначена лише з 31.03.2021 та тривала до 24.03.2021 року, тобто з пропуском строку давності, передбаченого ПК України.

Щодо посилань представника відповідача на положення п.52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України, відповідно до якого, на його думку, зупиняється перебіг строків давності, передбачених ст. 102 ПК України, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п.52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України установлено мораторій на проведення документальних та фактичних перевірок на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім:

- документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків;

- документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу;

- фактичних перевірок в частині порушення вимог законодавства в частині:

- обліку, ліцензування, виробництва, зберігання, транспортування та обігу пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- цільового використання пального та спирту етилового платниками податків;

- обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, з підстав, визначених підпунктами 80.2.2, 80.2.3 та 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 цього Кодексу.

Відтак, аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що дане положення не застосовується щодо спірних правовідносин, оскільки документальна позапланова перевірок призначена саме з підстав, визначених підпунктом 78.1.7, а тому вищенаведені твердження відповідача є хибними.

За правовим висновком, сформульованим Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справи щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у справі № 826/17123/18 (постанова від 21 лютого 2020 року), незалежно від прийнятого платником податку рішення про допуск (не допуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

З урахуванням наведеного, обставини дотримання контролюючим органом процедури проведення перевірки входить до предмету доказування для цілей вирішення цього спору, й підлягає першочерговому дослідженню.

Відтак, суд дійшов висновку, що наказ ГУ ДПС у Львівській області №670-ПП від 24.02.2021 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки є протиправним, оскільки прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства.

Суд звертає увагу, що правова позиція щодо необхідності визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, у разі встановлення в судовому порядку обставин проведення відповідної податкової перевірки, за результатами якої вони були прийняті, з порушенням вимог законодавства, неодноразово підтверджена обов`язковою для врахування судовою практикою Верховного Суду, яку відображено, зокрема, в постановах від 11.07.2019 року у справі № 804/8855/14, від 07.02.2020 року у справі № 815/5748/15, від 02.09.2020 року у справі № 820/3426/16, від 06.11.2020 року у справі № 826/6329/16, від 14.01.2021 року у справі № 804/388/16, від 27.05.2021 року у справі №320/2460/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, суд зазначає, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Так, суд звертає увагу, що згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, введення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п.44.3 ст.44 ПК України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням (вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Згідно з п.44.5 ст.44 ПК України у разі втрати, пошкодження або дострокового знищення документів, зазначених в пунктах 44.1 і 44.3 цієї статті, платник податків зобов`язаний у п`ятиденний строк з дня такої події письмово повідомити контролюючий орган за місцем обліку в порядку, встановленому цим Кодексом для подання податкової звітності, та контролюючий орган, яким було здійснено митне оформлення відповідної митної декларації.

Відповідно п.44.6 ст.44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Положеннями п. 85.2 ст. 85 ПК України встановлено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

При цьому, як вже зазначалося вище, рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 прийняте 26.02.2018, податкова декларація з податку на додану вартість за лютий 2018 року подана позивачем 02.03.2018, водночас перевірка контролюючим органом розпочалася лише 31.03.2021 (через 1125 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи). Відтак, відповідно до нормативних приписів п.44.3 ст.44 ПК України, у позивача був відсутній обов`язок зберігання документів, визначених пунктом 44.1 ст. 44 ПК України, оскільки закінчились терміни їх зберігання (1095 днів).

З огляду на зазначене, суд також відхиляє доводи представника відповідача про те, що станом на момент отримання позивачем наказу на проведення перевірки (27.02.2021) ще не сплили строки, передбачені ст. 44 ПК України, а тому в платника податків існував обов`язок щодо зберігання таких документів та надання їх до перевірки. Так, як п. 85.2 ст. 85 ПК України прямо визначено, що обов`язок у платника податків про зобов`язання надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки виникає лише після початку перевірки, тобто в даному випадку після 31.03.2021.

Крім того, згідно з п. 85.4 ст. 85 ПК України при проведенні перевірок посадові (службові) особи контролюючого органу мають право отримувати у платників податків належним чином завірені копії первинних фінансово-господарських, бухгалтерських та інших документів, що свідчать про приховування (заниження) об`єктів оподаткування, несплату податків, зборів, платежів, порушення вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Такі копії повинні бути засвідчені підписом платника податків або його посадової особи та скріплені печаткою (за наявності).

Відповідний запит на отримання копій документів повинен бути поданий посадовою (службовою) особою контролюючого органу не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки.

За правилами пунктів 85.6-85.8 статті 85 ПК України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Водночас, як встановлено судом з матеріалів справи, запит на отримання копій документів, необхідних для проведення перевірки, був надісланий контролюючим органом листом від 31.03.2021 №8987/6/13-01-07-14 та вручено позивачу лише 03.04.2021, тоді як перевірка завершена 06.04.2021. Тобто запит було подано пізніше, ніж за п`ять робочих днів до дати закінчення перевірки, встановлених ПК України. Крім того, в листі зазначено про обов`язок надати документи до 12:00, без зазначення конкретної дати у березні 2021 року, при цьому сам лист датований останнім днем березня « 31 березня» 2021 року, що фактично унеможливлювало його виконання позивачем.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять в собі належних та достатніх доказів на підтвердження відмови позивача надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу із переліком документів, які було запропоновано відповідачем надати.

Суд зазначає, що такі порушення прав, як ненадання можливості бути присутнім під час проведення перевірки і ненадання можливості подати необхідні документи, що можуть спростувати факти, зазначені в акті перевірки - спричинило висновки акту, що не відповідають нормам Податкового кодексу України, та за наслідками якого зроблено протиправні донарахування сум грошового зобов`язання позивача.

Що стосується суті встановлених контролюючим органом порушень, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 184.7. ст. 184 ПК України якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Відповідно до п. 198.5. ст.198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:

придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання;

придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

Згідно з п. 201.1. ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п.201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Так, як слідує з акту перевірки, наявного в матеріалах справи, проведеною перевіркою відображених показників за період з 01.01.2017 по 26.02.2018 в сумі 243883 грн., встановлено заниження задекларованих платником податків-фізичною особою показників у рядку 1 декларацій «Операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім імпорту товарів» в сумі 230598 грн., у зв`язку з неврахуванням податкових зобов`язань по товарах та послугах, які не були використані в оподатковуваних операціях станом на дату анулювання реєстрації платником ПДВ або використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку. Реєстр ТМЦ по яких був сформований податковий кредит та які не були використані в оподатковуваних операціях станом на дату анулювання реєстрації платником ПДВ, або використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку на загальну суму ПДВ 230598 грн., наведено в додатку до акту перевірки.

При цьому, у відзиві на позовну заяву відповідач стверджує, що даний висновок ним сформований, з огляду на непредставлення до перевірки документів, які б підтверджували використання придбаного палива в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності позивача.

Відтак, підсумовуючи вищезазначене, фактично, порушення контролюючим органом строків та порядку проведення перевірки, про які згадувалося вище призвело до неможливості представлення позивачем до перевірки необхідних документів, для спростування висновків, викладених в акті перевірки.

Водночас, слід зазначити, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видами економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 були: 49.41. Ватажний автомобільний транспорт (основний); 45.11. Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.

Факт здійснення господарських операцій з надання послуг по перевезенню, постачанню товару позивачем, як доказ використання придбаного палива в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності останнього, підтверджується договорами перевезення від 02.06.2012 №0206, від 14.04.2016 №1404, договором заявкою на перевозку від 13.02.2017 №13-02.17 та від 01.03.3027 №0102/03, заявкою договором про надання транспортних послуг №008-00114 від 20.03.2017, договором перевезення вантажу №239 від 05.06.2015, договором про надання транспортно-експедиційних послуг від 01.09.2015, договором про надання транспортних послуг по Україні №0966Д5 від 01.10.2015, договором надання послуг перевезення вантажів автомобільним транспортом №10 від 04.07.2017, договором перевезення вантажу №642/17 від 23.05.2017. А також виписками з рахунку позивача за період з 01.01.2017 по 31.03.2017, з 01.04.2017 по 01.07.2017, з 01.07.2017 по 30.09.2017, з 01.10.2017 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 28.02.2018 та товарно-транспортними накладними, наявними в матеріалах справи.

Крім того, суд звертає увагу, що як слідує з матеріалів справи, позивач за перевірений період був платником податку на додану вартість, тому проводилась реєстрація поданих ним податкових накладних, за результатами перевірки порушень щодо розбіжностей у базах даних податкового органу з реалізації послуг щодо позивача матеріали справи не містять, відмов в реєстрації податкових накладних відповідачем не надано, так як і не надано суду заперечень щодо операцій з постачання товару, реальності господарських операцій, реалізації послуг відмінних від тих, що здійснювався ФОП ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи вище викладене, суд встановив, що висновки податкового органу щодо порушень позивачем норм Податкового кодексу України є неправомірними, а винесені відповідачем оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, відповідно до ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, такий відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, підп.15 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене ГУ ДПС у Львівській області, форми «Р» від 13 травня 2021 року № 10591/13-01-07-14.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, винесене ГУ ДПС у Львівській області, форми «ПН» від 13 травня 2021 року № 10593/13-01-07-14.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул.Стрийська, 35, м.Львів, 79003, код ЄДРПОУ ВП: 43968090) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 11350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено 04 березня 2022 року.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна