Справа № 300/8294/21
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2022-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" березня 2022 р. справа № 300/8294/21
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Микитюка Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправнми та зобов`язання до вчинення дій, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), 16.12.2021 звернувся в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 17.03.2010 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії. Після призначення пенсії за вислугу років позивач продовжував працювати в прокуратурі Івано-Франківської області, в тому числі на адміністративних посадах прокуратури області, сплачуючи установлені чинним законодавством податки та обов`язкові платежі, страхові внески до Пенсійного фонду України.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №300/2849/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області здійснити йому перерахунок та виплату пенсії за вислугою років відповідно до ч.20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 90% від суми усіх складових заробітної плати, визначеної в довідці прокуратури Івано-Франківської області від 14.04.2020 №18-261 вих-20, з 13.12.2019 року, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2021, рішення суду першої інстанції по справі №300/2849/20 в частині задоволення позовних вимог про встановлення відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні цієї частини позовних вимог відмовлено. У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №300/2849/20 залишено без змін.

Позивач просить визнати протиправною відмову відповідача стосовно виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №300/2849/20 щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу з 13.12.2019 за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України "Про прокуратуру" на підставі довідки від 14.04.2020 №18-261 вих.-20 та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за вислугою років відповідно до ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 90% від суми усіх складових заробітної плати, визначеної в довідці прокуратури Івано-Франківської області від 14.04.2020 №18-261 вих.20 з 13.12.2019 без обмеження її максимального розміру, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) (а.с.53-54).

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву на адміністративний позов. У даному відзиві відповідач проти задоволення позову заперечив, зокрема зазначив, що згідно зі статтею 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про прокуратуру" не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Зазначені норми є чинними і неконституційними не визнавались. Просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 59-63).

Розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 з 17.03.2010 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до вимог статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", в розмірі 90% від суми місячної заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії.

Як свідчать матеріали справи органом пенсійного фонду здійснювались відповідні перерахунки пенсії позивача, виходячи із більшого заробітку на підставі поданих позивачем заяв, а також на виконання рішень суду.

Зокрема, на виконання постанови Яремчанського районного суду Івано-Франківської області від 19.09.2014 у справі №354/586/14-а, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду від 05.12.2017, ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з розрахунку 90% від суми місячного заробітку без обмеження суми пенсійної виплати (а.с.16-21, 22-26).

У зв`язку із ухваленням Конституційним Судом України рішення від 13.12.2019 у справі №7-р (ІІ) 2019, яким відновлено порядок перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури за правилами частини 20 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" у первинній редакції, ОСОБА_1 16.04.2020 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії, до якої долучив нову довідку прокуратури Івано-Франківської області від 14.04.2020 №18-261 вих-20.

Рішенням Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області №148 від 21.04.2020, відмовлено позивачу у здійсненні перерахунку пенсії на підставі наданої довідки, з посиланням на ту обставину, що порядок проведення перерахунку пенсії не визначено, а тому і підстави проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 відсутні.

ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою в Івано-Франківський окружний адміністративний суд, у якій просив визнати протиправним дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови в перерахунку та виплаті пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 за №657, та зобов`язати орган пенсійного фонду здійснити з 13.12.2019 перерахунок і виплату пенсії позивача, без обмеження її максимального розміру з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, визначеної в довідці прокуратури Київської області від 14.04.2020 №18-261 вих-20.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі №300/2849/20 визнано протиправним та скасовано рішення №148 від 21.04.2020 Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугою років відповідно до ч.20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" в розмірі 90% від суми усіх складових заробітної плати, визначеної в довідці прокуратури Івано-Франківської області від 14.04.2020 №18-261 вих-20, з 13.12.2019 року, з виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 частину сплаченого судового збору в розмірі 630 (шістсот тридцять) гривень 60 копійок (а.с.22-31).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2021 у справі №300/2849/20, апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задоволено частково. Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року по справі №300/2849/20 в частині задоволення позовних вимог про встановлення відсоткового розміру заробітної плати для перерахунку пенсії скасовано та прийнято постанову, якою у задоволені цієї частини позовних вимог відмовлено. У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року по справі №300/2849/20 - залишено без змін (а.с.32-35).

З метою добровільного виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.11.2020, позивач звернувся із відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. До заяви додано рішення суду першої та апеляційної інстанції по справі №300/2849/20. У даній заяві позивач також посилався на довідку прокуратури Івано-Франківської області від 14.04.2020 №18-261 вих-20.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом № 4352-3930/Т-02/8-0900/21 від 18.06.2021 з посиланням на ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 повідомлено позивача, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткові пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Також повідомлено про відсутність підстав для здійснення перерахунку пенсії в розмірі 90 відсотків розміру заробітної плати, мотивуючи необхідністю застосування при перерахунку пенсії працівникам прокуратури норм статті 86 Закону №1697-VII, чинних на момент проведення такого перерахунку (а.с.43-45).

Вважаючи протиправними дії відповідача у перерахунку пенсії позивача, з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, позивач звернувся з цим позовом до суду, ставлячи вимогу про визнання протиправними дій при проведенні перерахунку пенсії, обмеження її максимальним розміром та зобов`язання здійснити перерахунок і виплату пенсії з 13.12.2019, виходячи із 90 відсотків відповідної суми місячної заробітної плати, згідно довідки №18-261 вих-20 від 14.04.2020, з урахуванням виплачених сум.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

На час призначення ОСОБА_1 з 17.03.2010 пенсії особливості пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих прокуратури визначалися статтею 50-1 Закону України "Про прокуратуру" №1789-ХІІ від 05.11.1991 (надалі по тексту також Закон №1789-ХІІ).

Прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно із частиною 12 статті 501 Закону №1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (частина 17 статті 501 Закону №1789-ХІІ).

До статті 501 Закону №1789-ХІІ вносилися зміни Законом України від 8 липня 2011 року №3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" (надалі по тексту також Закон №3668-VI), внаслідок яких наведена вище частина 17 статті 501 Закону №1789-ХІІ з 1 жовтня 2011 року стала вісімнадцятою.

Надалі, 14 жовтня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про прокуратуру" №1697-VІІ (надалі по тексту також Закон №1697-VІІ).

Частина 20 статті 86 Закону №1697-VІІ, у первинній редакції, передбачала, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки.

Таким чином, первинна редакція частини 20 статті 86 Закону №1697-VІІ та частина сімнадцята (а з 1 жовтня 2011 року - вісімнадцята) статті 501 Закону №1789-ХІІ містили аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури.

Розділ XII "Прикінцеві положення" Закону №1697-VІІ щодо набрання ним чинності (в розрізі конкретних статей закону) неодноразово змінювався, переважна більшість статей (у тому числі й стаття 86) цього Закону набрали чинності з 15 липня 2015 року.

Водночас з 15 липня 2015 року втратив чинність Закон №1789-XII (крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 46-2, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої статті 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 501, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів).

Починаючи з 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" (надалі по тексту також Закон №76-VIII), яким, зокрема, частину 18 статті 501 Закону №1789-ХІІ, яка діяла до 15 липня 2015 року та частину 20 статті 86 Закону №1697-VІІ, що набрала чинності 15 липня 2015 року, викладено у новій редакції, відповідно до якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Прийняття зазначеного Закону, як вбачається із пояснювальної записки до його законопроекту, обумовлено необхідністю реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів та приведення до фінансових можливостей держави дії положень окремих законів України, створення умов для стабілізації фінансового стану держави та удосконалення окремих положень соціальної політики.

Отож, починаючи з 1 січня 2015 року в Україні жоден закон не визначав ані умов (підстав), ані порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених на підставі Закону України "Про прокуратуру".

Впродовж 2015-2019 років Кабінетом Міністрів України не визначено умов та порядку перерахунку пенсій працівникам прокуратури.

Конституційним Судом України 13 грудня 2019 року за результатами розгляду справи щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 20 статті 86 Закону №1697-VII ухвалено Рішення №7-р(II)/2019, яким:

- визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 20 статті 86 Закону №1697-VII зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України;

- положення частини 20 статті 86 Закону №1697-VII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Разом з цим, Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання цього Рішення:

- частина 20 статті 86 Закону №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

- частина 20 статті 86 Закону №1697-VII підлягає застосуванню в первинній редакції:

"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".

Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, частина 20 статті 86 Закону №1697 (в первинній редакції, якою визначено умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років працівникам прокуратури) на підставі Рішення Конституційного Суду України №7-р(ІІ)/2019 набрала чинності 13 грудня 2019 року та підлягає застосуванню починаючи з цієї дати. Таким чином, реалізації пенсіонерам права на перерахунок пенсії, визначеного статтею 86 Закону №1697-VІІ (у редакції, чинній з 13 грудня 2019 року), здійснюється, зокрема, й у зв`язку з підвищення заробітної плати прокурорських працівників, що мало місце з 11.09.2020.

Між тим, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України (у частині правового регулювання норм статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами) втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.

Так, прокуратурою Івано-Франківської області 14.04.2020 відповідно до рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 №7-(ІІ) 2019 та постанови Кабінету України від 30.08.2017 №657 "Про внесення змін до деяких постанови Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури" видано довідку про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 за №18-261 вих-20, згідно із якою такий розмір становить 58 458,52 (а.с.38).

У Рішенні від 9 лютого 1999 року №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, у випадку перерахунку призначеної пенсії працівникам органів прокуратури, таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може бути реалізоване на підставі закону, який втратив чинність.

Верховний Суд в постановах від 08.09.2021 (адміністративне провадження № К/9901/13961/20) у справі №340/3185/19 (http://reestr.court.gov.ua/Review/99458809) та від 20.01.2021 (адміністративне провадження №К/9901/27613/20) у справі №640/1744/20 (http://reestr.court.gov.ua/Review/94264232), переглядаючи спори про не врахування органами пенсійного фонду при перерахунку пенсії колишніх прокурорських працівників з розрахунку 90 відсотків від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати відповідної посади працівника прокуратури, сформував правовий висновок, за змістом якого право на перерахунок призначеної пенсії може бути реалізовано позивачем на підставі тих норм, які діють на час виникнення обставин для такого перерахунку (звернення особи у встановленому порядку до відповідного суб`єкта владних повноважень). При цьому не має значення з настанням якої обставини позивач пов`язує право на перерахунок пенсії, Постанови Уряду України №657 чи №1013, оскільки як було зазначено судом вище, перерахунок призначеної пенсії працівникам органів прокуратури може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може ґрунтуватися на законі, який втратив чинність.

Зазначені у цій справі висновки суду узгоджуються із усталеною практикою Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права, а саме статті 50-1 Закону №1789-ХІІ у подібних правовідносинах, викладеною, зокрема в постановах від 23.04.2020 у справі №522/838/17, від 30.04.2020 у справі №569/6069/16-а, від 10.06.2020 у справі №569/3120/16-а, від 23.06.2020 у справі №263/13109/16-а та від 19.08.2020 у справі №756/3598/17, і колегія суддів Верховного Суду в останніх актуальних постановах від 08.09.2021 (адміністративне провадження № К/9901/13961/20) у справі №340/3185/19, не знайшла підстав для відступу від неї.

У той же час, у цій же постанові (від 08.09.2021 у справі №340/3185/19) Верховний Суд надав правову оцінку можливості застосування попереднім постановам цього Суду.

Так, "…суд касаційної інстанції вважає безпідставними доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції застосував при прийнятті оскаржуваного судового рішення статтю 50-1 Закону № 1789-ХІІ без урахування правової позиції Верховного Суду, яка висловлена у постановах від 31.07.2019 у справі №569/4150/16-а та від 29.04.2020 у справі №490/5366/16-а, оскільки у справі №569/4150/16-а спір стосувався правовідносин, які виникли у 2012 році (були обумовлені неправомірними діями територіального органу Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсії відповідно до заяви від 14 вересня 2012 року), а у справі №490/5366/16-а 2014 році (були обумовлені неправомірними діями територіального органу Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсії відповідно до заяви від 5 вересня 2014 року, зокрема неврахуванням при проведенні перерахунку пенсії певного періоду стажу роботи), тобто на момент виникнення спірних правовідносин у вказаних справах положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ були чинними".

Як і у даній справі, на час отримання позивачем нової довідки і звернення його до органу пенсійного фонду за перерахунком пенсії, положення статті 50-1 Закону №1789-ХІІ вже не були чинними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 (провадження №14-435цс18) у справі №755/10947/17 зазначила, що під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (http://reestr.court.gov.ua/Review/79834955).

У досліджуваному випадку суд керується саме останні правові висновки, визначені Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду в постановах ухвалених 08.09.2021 (справа №340/3185/19) і від 20.01.2021 (№640/1744/20).

Вказане узгоджується із положеннями частини 5 статті 242 КАС України.

Аналогічний підхід щодо обчислення розміру пенсії та відсотків від заробітку для нарахування пенсійних виплат при проведенні її перерахунку, застосований Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.09.2021 у справі №580/585/21 (провадження К/9901/25475/21), в якій предмет спору стосувався перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У даній справі суд касаційної інстанції також надав правову оцінку різним відсотковим значенням суддівської винагороди, які визначалися для суддів у відставці в розмірі від 80% до 90% до 08.06.2016 (при застосуванні суддівської винагороди за правилами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-VI в редакції від 07.07.2010) та від 50% (при застосуванні значно підвищеної суддівської винагороди за правилами Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII в редакції від 02.06.2016).

Зокрема, у коментованій постанові Верховного Суду зазначено:

"Отже, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку за Законом № 2453-VI.

Колегія суддів зазначає, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону №2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів".

Повертаючись до даної справи, Яремчанський міський суд Івано-Франківської області, ухвалюючи 19.09.2014 постанову у справі №354/5826/14-а, зобов`язав орган пенсійного фонду здійснити перерахунок пенсії позивача за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з розрахунку 90% від суми місячного заробітку, виходячи із даних довідки прокуратури Івано-Франківської області №18-121 вих-16 від 01.03.2016 (а.с.16-21).

Розмір заробітної плати, визначений у спірній довідці №18-261 вих-20 від 14.04.2020 становить 58 458,52 гривень і визначений на підставі постанови Уряду України №657 від 30.08.2017 (а.с.38).

Суд констатує, що розмір обрахунку при нарахуванні (не виплаті) пенсії із застосуванням 60% заробітку за даними довідки №18-261 вих-20 від 14.04.2020 є значно більшим від розміру пенсії, обчисленого в значенні 90%, виходячи із відомостей попередньої довідки №18-121 вих-16 від 01.03.2016.

Виходячи із вказаного, суд звертає увагу на некоректне покликання позивача на фактичні обставини і вимоги, встановлені судовим рішенням у іншій судовій справі №354/586/14-а, зокрема:

- із дати ухвалення Яремчанським міським судом Івано-Франківської області 19.09.2014 постанови у вказаній адміністративній справі змінилося правове регулювання спірних правовідносин і фактичні обставини;

- при застосуванні різних відсотків (90% і 60%) із врахуванням відомостей довідок уповноваженого органу №18-121 вих-16 від 01.03.2016 і №18-261 вих-20 від 14.04.2020 не має місце зменшення нарахування (не виплати) розміру пенсії, а відповідно і звуження права позивача на гарантоване законом справедливе пенсійне забезпечення у відставці.

За таких обставин, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області правомірно та обґрунтовано стверджує, що під час перерахунку пенсії ОСОБА_1 підлягає застосуванню максимальний розмір пенсії, визначений в розмірі 60% від заробітної плати за прирівняною посадою діючого прокурорського працівника, що відповідає приписам статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 за №1697-VII.

В частині доводів позивача щодо обов`язку Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області виплачувати позивачу пенсію без обмеження максимальним розміром, суд зазначає таке.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач не зауважив, що на момент звернення до органу пенсійного фонду 16.04.2020 із заявою про проведення перерахунку пенсії, чинними були та залишаються положення статті 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи" від 8 липня 2011 року №3668-VI, згідно із якими, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про Національний банк України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про судоустрій і статус суддів", Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України", не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668-VI встановлено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд звертає увагу на правову позицію Судова палата для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 24.06.2020, ухваленій по справі №580/234/19 (провадження №К/9901/16845/19), де касаційний суд зазначив, що наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо.

Верховний Суд зауважив, що з часу набрання чинності Законом №3668-VI він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України.

Відтак, на осіб, яким пенсія призначена (перерахована) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, в тому числі на підставі Закону України "Про прокуратуру", та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

При цьому, Суд звернув увагу на те, що окрім пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, обмеження максимального розміру пенсії колишніх працівників прокуратури встановлені також і Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII.

Зокрема, застосовуючи висновки коментованої постанові від 24.06.2020 по справі №580/234/19 суду у даній справі слід керуватися таким:

"41. З огляду на викладене, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Тлумачення пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI в контексті розмежування пенсіонерів на дві категорії:

1) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року і розмір якої перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений Законом № 3668-VI,

2) яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) була встановлена до 01 жовтня 2011 року, але розмір якої не перевищував максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, може призвести до порушення принципів рівності й справедливості, спотворення розуміння сутності обов`язку держави щодо гарантування права застрахованих осіб на пенсію.

Виокремлення осіб другої вказаної групи, без застосування до них положень пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, може призвести до здійснення їм подальших перерахунків (підвищень, індексацій, тощо) пенсій з можливим перевищенням встановленого статтею 2 даного Закону обмеження максимального розміру пенсії, що ставить у нерівне становище з пенсіонерами першої виділеної вище групи.

Такий підхід відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06 вересня 2012 року №5207-VI вважається непрямою дискримінацією - ситуація, за якої внаслідок реалізації чи застосування формально нейтральних правових норм, критеріїв оцінки, правил, вимог чи практики для особи та/або групи осіб за їх певними ознаками виникають менш сприятливі умови або становище порівняно з іншими особами та/або групами осіб, крім випадків, коли їх реалізація чи застосування має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Суд не знаходить у такому різному ставленні правомірної, об`єктивно обґрунтованої мети.

42. При цьому, звертає на себе увагу факт, що норми пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI є лише частиною вказаного нормативно-правового акта, не дублюються іншими актами, встановлюють межі застосування норм інституту "обмеження максимального розміру пенсії" за колом осіб в момент набуття чинності Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" №3668-VI та спрямовані на збереження соціальних прав і інтересів в сфері пенсійних відносин, реалізація яких мала місце до набуття вступу в силу даного Закону.

Разом з тим, з часу набрання чинності вказаним Законом він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України (зокрема, призначені (перераховані) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI)".

Відтак, на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону № 3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку. "

Норми статті 2 Закону № 3668-VI кореспондуються з положеннями абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII

Відповідно до першого речення абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Враховуючи, що таке перевищення виникне в результаті проведення перерахунку, в період дії загальної норми частини 1 статті 2 Закону №3668-VI та спеціальної норми абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII, до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення вказаних статей, які визначають обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, зазначені положення Закону №3668-VI та абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Аналогічні правові висновки щодо обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, встановлених для осіб, які втратили працездатність, призначеної прокурорським працівникам до 01.10.2011, застосовані Верховним Судом у постанові від 10.09.2021 (адміністративне провадження № К/9901/17612/21) у справі №580/5238/20 (http://reestr.court.gov.ua/Review/99521692).

Викладені вище висновки щодо застосування статті 2, абзацу 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI (у відношенні прокурорських працівників), як зазначив у коментованій справі Верховний Суд, узгоджуються із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19, а також Верховним Судом у постановах від 08.07.2020 у справі №607/7115/17, від 10.09.2020 у справі №280/5154/19 та від 24.09.2020 у справі №640/5854/19.

Управління наголошує на тому, що у випадку здійснення перерахунку пенсії (на виконання рішення суду), відповідно до відомостей, зазначених у довідці прокуратури Івано-Франківської області від 14.04.2020 №18-261 вих-20, розмір пенсійної виплати позивача, враховуючи обчислення основного розміру пенсії виходячи із 60% сум грошового забезпечення, становитиме 16 380,00 гривень.

З урахуванням змін із 01.07.2021 розміру прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача, за наслідком якого її розмір становить 18 540,00 гривень, з 01.12.2021 розмір пенсії становить 19340,00 гривень.

Таким чином, на переконання суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області правомірно стверджує про неможливість проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 в силу вимог абзацу 2 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №3668-VI і застосування обмеження пенсії позивача максимальним розміром. Доводи відповідача відповідають приписам чинної статті 2 Закону №3668-VI та абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VII.

У постанові від 24.06.2020 по справі №580/234/19 Верховний Суд також звернув увагу на положення Європейської соціальної хартії 1996 року, яка ратифікована Україною згідно із Законом України №137-V від 14 вересня 2006 року. Вказаним міжнародно-правовим актом передбачено, що держави-сторони зобов`язані вживати заходів для забезпечення рівності між власними громадянами у сфері реалізації прав на соціальний захист, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, докладати зусиль для поступового піднесення системи соціального забезпечення на більш високий рівень (стаття 12).

Тобто, утверджуючи та забезпечуючи права осіб на соціальний захист, держава повинна в процесі виконання своїх соціальних обов`язків вживати заходів для забезпечення рівності між пенсіонерами.

Суд зважає також і на позицію Верховного Суду стосовно того, чи мало місце втручання у право позивача мирно володіти своїм майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Так, Верховний Суд у постанові від 02.03.2021 за результатом розгляду справи №537/48/17 зазначив, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Суханов та Ільченко проти України" (рішення від 26.06.2014, пункт 35, заяви №68385/10 та №71378/10) Європейський Суд з прав людини зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Проте не можна стверджувати про наявність законного сподівання, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства і вимоги заявника згодом відхиляються національними судами.

Суд звертає увагу, що у спірних правовідносинах вимоги позивача не мають достатнього підґрунтя у національному законодавстві, адже скасовано норми законодавства щодо перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, а також немає усталеної практики національних судів на підтримку аналогічних скарг заявників. З огляду на це, у позивача немає "законних сподівань" на збільшення пенсії, які могли б підпадати під дію статті 1 Першого протоколу.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 у справі "Великода проти України" (заява №43331/12) Суд розглянув скаргу за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції на припинення виплати заявниці державними органами пенсії у розмірах, встановлених рішенням національного суду від 19.01.2010 після внесення у 2011 році змін до законодавчих актів. Суд дійшов висновку про відсутність втручання у право заявниці на мирне володіння майном внаслідок внесення змін до законодавства щодо зменшення розміру соціальних виплат. Такого висновку Суд дійшов за відсутності доказів того, що ці зміни внесені не у відповідності до законної процедури та за відсутності будь-яких доказів того, що вони не були доступними та передбачуваними.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у спірних правовідносинах факту втручання держави у право позивача на мирне володіння майном.

ОСОБА_1 хоч і має право на отримання від уповноваженого органу нової довідки 14.04.2020 за №18-261 вих-20 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії (за прирівняною посадою діючого працівника органів прокуратури), втім, орган пенсійного фонду, зважаючи на фактичні обставини за пенсійною справою позивача, не має законних підстав для проведення спірного перерахунку.

Отже, беручи до уваги висновок суду про правомірність і обґрунтованість доводів Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області щодо непроведення перерахунку пенсії, виходячи з 90% сум грошового забезпечення, та виплаті пенсії без обмеження її максимальним розміром, в тому числі на підставі довідки від 14.04.2020 за №18-261 вих-20, правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд не вбачає.

Решта доводів сторін висновків суду та рішення по суті спору не змінюють.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів відповідача, співвідповідача, та вказаних висновків суду, позивач не надав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд робить висновок про не обґрунтованість адміністративного позову в цілому, а позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення.

Згідно вимог абзацу 2 частини 5 статті 139 КАС України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Аналіз вказаної правової норми свідчить, що основною умовою для стягнення судових витрат з іншої сторони на користь особи, є понесення таких витрат особою.

Суд не стягує з відповідачів витрати по сплаті судового збору так як останні позивачем фактично не понесені.

Окрім того, зважаючи на висновок суду про необґрунтованість адміністративного позову в силу вимог статті 139 КАС України не підлягає стягненню із відповідача суб`єкта владних повноважень судового збору.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

у задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Микитюк Р.В.