Справа № 460/4273/20
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Іщук Л. П.,
суддів Обрізка І. М., Сеника Р. П.,
за участю секретаря судового засідання Смолинця А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора та Рівненської обласної прокуратури на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Махаринцем Д. Є. о 12:04 год у м. Рівному, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора, про визнання протиправними та скасування рішення, наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до прокуратури Рівненської області та Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур, в якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії №229 від 09 квітня 2020 року "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора"; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Рівненської області від 30 квітня 2020 року за №344к « Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" у перший робочий день після закінчення її тимчасової непрацездатності; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Рівненської області від 13 травня 2020 року за №398к «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 13 травня 2020 року; зобов`язати прокуратуру Рівненської області поновити ОСОБА_1 на службі в органах прокуратури на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Рівненської області; стягнути з прокуратури Рівненської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.05.2020 по дату винесення судового рішення.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 адміністративний позов задоволений повністю: визнані протиправними і скасовані оскаржувані накази про звільнення; поновлено ОСОБА_1 у Рівненській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи; зобов`язано Рівненську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.05.2020 по дату винесення судового рішення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Рівненська обласна прокуратура та третя особа на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора подали апеляційні скарги, у яких, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просили скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Рівненської обласної прокуратури задоволено частково, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 змінено в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, викладено п`ятий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 з 13 травня 2020 року в Прокуратурі Рівненської області на посаді прокурора ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Рівненської області». У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

02.02.2022 на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з Рівненської обласної прокуратури на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.05.2020 по 27.04.2021 в сумі 248 808,40 грн.

Заява мотивована тим, що всупереч статті 235 Кодексу законів про працю України ні суд першої, ні апеляційної інстанцій не вказали у судових рішеннях про стягнення конкретної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що позбавляє позивача можливості отримати компенсацію за вимушений прогул.

Рівненська обласна прокуратура подала заперечення на заяву, зазначивши про те, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції змінено лише в частині назви органу, в якому поновлено на роботі позивача, а в решті залишено без змін, тобто, жодна із позовних вимог не залишилася поза увагою суду.

В судовому засіданні представник Рівненської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора заперечив проти задоволення заяви. Суду пояснив, що позивач не подавала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а тому немає підстав для стягнення в її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач в судове засідання не з`явилась.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника Рівненської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши заяви, апеляційний суд вважає, що заява підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, щодо однієї з позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, судом не ухвалено рішення.

З аналізу даної норми вбачається, що Кодексом адміністративного судочинства України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням суду, та за умови, якщо з приводу таких позовних вимог досліджувались докази.

У той же час, процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем вимоги.

Як встановлено, звернувшись до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом ОСОБА_1 просила: визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії №229 від 09 квітня 2020 року "Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складення іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора"; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Рівненської області від 30 квітня 2020 року за №344к « Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру" у перший робочий день після закінчення її тимчасової непрацездатності; визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Рівненської області від 13 травня 2020 року за №398к «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 13 травня 2020 року; зобов`язати прокуратуру Рівненської області поновити ОСОБА_1 на службі в органах прокуратури на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Рівненської області і стягнути з прокуратури Рівненської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.05.2020 по дату винесення судового рішення.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 адміністративний позов задоволений повністю: визнані протиправними і скасовані оскаржувані накази про звільнення, поновлено ОСОБА_1 у Рівненській обласній прокуратурі на посаді прокурора відділу ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи , зобов`язано Рівненську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.05.2020 по дату винесення судового рішення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Рівненська обласна прокуратура та третя особа на стороні відповідача - Офіс Генерального прокурора подали апеляційні скарги, у яких, з покликанням на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просили скасувати судове рішення та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2022 апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Рівненської обласної прокуратури задоволено частково, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27.04.2021 змінено в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, викладено п`ятий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Поновити ОСОБА_1 з 13 травня 2020 року в Прокуратурі Рівненської області на посаді прокурора ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи прокуратури Рівненської області». У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Як видно з вищенаведеного, постанова Рівненського окружного адміністративного суду у даній справі була оскаржена повністю, тому переглядалася апеляційним судом в межах апеляційної скарги в повному обсязі.

Зокрема, під час апеляційного розгляду з`ясовувалися обставини та досліджувалися докази і щодо компенсації позивачу матеріальних втрат за час вимушеного прогулу та встановлено, що вирішення судом першої інстанції такої вимоги позивача не відповідало обсягу поставленого питання.

Натомість, переглянувши в апеляційному порядку судове рішення повністю, апеляційний суд в резолютивній частині не вказав про виправлення такої помилки суду першої інстанції, що є підставою для ухвалення додаткової постанови.

Відповідно до ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у пункті 6 постанови №13 Пленуму від 24.12.99 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що у разі встановлення обставин, які свідчать про незаконність звільнення працівника з роботи суд, як орган, який розглядає трудовий спір, повинен поновити незаконно звільненого працівника на роботі, вказати період вимушеного прогулу, визначити розмір середнього заробітку та стягнути його з відповідача.

Таким чином, оскільки позивача було незаконно звільнено з роботи, вона повинна бути поновлена на посаді і, крім цього, в користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.05.2020 по 27.04.2021 (241 календарний день).

Середній заробіток визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.95 ( далі Порядок № 100), який відповідно до п.п.3 п.1 розділу 1 підлягає застосуванню для розрахунку середньої заробітної плати.

Згідно з Порядком такий заробіток обчислюється шляхом множення середньоденного заробітку за останні два місяці роботи на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до довідки про заробітну плату ОСОБА_1 від 29.07.2020 № 18-428, виданої прокуратурою Рівненської області (а.с. 58, т. 1), середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи становила 1032,4 грн.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню в користь позивача, становить 248808,4 грн (1032,4 грн * 241 робочий день).

Отже, оскільки судом першої інстанції не виконано вимоги статті 235 КЗпП України, а апеляційним судом при зміні рішення ця помилка залишилась не виправленою, то слід винести додаткове судове рішення, яким відповідно до частини першої статті 315 КАС України змінити рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши замість зобов`язання нарахування та виплати середнього заробітку стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у визначеному апеляційним судом розмірі.

Керуючись статтями 252, 310, 315, 317, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства,

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2021 року у справі № 460/4273/20 змінити в частині зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, виклавши шостий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Стягнути з Рівненської обласної прокуратури в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14 травня 2020 року по 27 квітня 2021 року в розмірі 248 808 (двісті сорок вісім тисяч вісімсот вісім) грн 40 коп.»

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Р. П. Сеник
Повний текст судового рішення складено 03.03.2022