Справа № 522/21642/21
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 522/21642/21
Головуючий в 1 інстанції: Ярема Х.С.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Танасогло Т.М.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 грудня 2021р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до ГУ ДМСУ в Одеській області, в якому просив скасувати постанову ПН МОД 006667 від 4.11.2021р. про накладення адміністративного стягнення та закрити справу про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є громадянином Афганістану, прибув на територію України в пошуках притулку. Позивач двічі звертався із заявою про надання захисту в Україні (24.05.2021р. та 4.11.2021р.). В день, коли він вдруге звернувся із заявою про визнання біженцем, тобто 4.11.2021р., відповідачем було прийнято заяву та відразу складено протокол про адміністративне правопорушення за порушення правил перебування іноземців в Україні (проживання без документів) та прийнято постанову, якою на позивача накладено штраф у розмірі 1 700грн..

Позивач вважає постанову незаконною, оскільки в постанові зазначено, що з 22.05.2018р. ОСОБА_1 незаконно проживає на території України. Проте, позивач звертає увагу на те, що під час прийняття спірної постанови, міграційною службою не враховано, що ОСОБА_1 оскаржував до суду рішення ГУ ДМС в Одеській області від 7.06.2021р. щодо відмови у прийнятті його заяви про визнання біженцем. Крім того, вдруге 4.11.2021р. він звернувся із заявою про визнання біженцем та був документований довідкою про звернення за захистом від 4.11.2021р..

Позивач вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності протиправним та незаконним, у зв`язку із чим звернувся в суд із відповідним позовом.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 15 грудня 2021р. адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову ПН МОД 006667 від 4.11.2021р. про накладення адміністративного стягнення на громадянина Афганістану ОСОБА_1 , а справу про адміністративне правопорушення, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарг без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності є неправомірним та незаконним, оскільки на день прийняття оскаржуваної постанови (4.11.2021р.) у позивача була наявна довідка про звернення за захистом, а тому у позивача були законні підстави на перебування на території України.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Афганістану та прибув на територію України у пошуках притулку.

5.03.2015р. позивач вперше звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Проте, рішенням ДМС України за №414-15 від 30.07.2015р. йому відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вказане рішення оскаржено в судовому порядку. Так, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2015р. (справа №815/5979/15), яка залишеною без змін судом апеляційної інстанції, у задоволенні позову відмовлено.

24.05.2021р. ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою до ГУ ДМС в Одеській області про визнання його біженцем.

Однак, листом ГУ ДМС в Одеській області від 7.06.2021р. його було відмовлено та повідомлено про те, що у разі відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа повинна залишити територію України у встановлений строк.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач оскаржив її у судовому порядку (справа №420/15443/21). Так, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 19.10.2021р. позов ОСОБА_1 залишено без розгляду, у зв`язку з повторною нявкою позивача.

4.11.2021р. ОСОБА_1 звернувся втретє із заявою до ГУ ДМС України в Одеській області про визнання його біженцем.

В цей же день, йому видано довідку про звернення за захистом за №012914 (дійсна до 4.12.2021р.). В довідці зазначено, що на утриманні у позивача перебуває шість неповнолітніх дітей.

В подальшому, міграційною службою складено протокол від 4.11.2021р. о 16:00год., в якій зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено гр. Афганістану ОСОБА_1 , який порушив правила перебування іноземців в Україні, а саме проживав без документів на право проживання з 22.05.2018р., за що передбачено відповідальність ч.1 ст.203 КУпАП.

На підставі вказаного, 4.11.2021р. посадовими особами ГУ ДМС України в Одеській області прийнято постанову ПН МОД №006667 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу 1 700грн.. При цьому, у постанові зазначено, що 4.11.2021р. ОСОБА_1 подано заяву у сфері міжнародного захисту. Особа є порушником ст.5 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Вчинене є порушенням ст.23 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Позивач вважає оскаржувану постанову протиправною та незаконною, оскільки на час прийняття постанови у нього були наявні законні підстави перебувати на території України, у зв`язку із чим звернувся в суд із відповідним позовом.

Перевіряючи правомірність та законність прийняття оскаржуваної постанови, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст.16 КУпАП визначено, що іноземці і особи без громадянства, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.

Положеннями ч.1 ст.203 КУпАП передбачено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні є проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті.

Як вбачається із матеріалів справи, що громадянин Афганістану ОСОБА_1 проживав на території України без документів, які надавали б йому право проживання в Україні. Вказане правопорушення кваліфіковано як порушення ст.203 КУпАП та ст.5 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», яка визначає порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. На підставі ч.1 ст. 203 КУпАП складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності та постанову про накладення адміністративного стягнення.

При цьому, правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначаються положеннями ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Приписами ст.4 цього Закону визначено вичерпний перелік підстав для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України. Зокрема, однією з таких є визнання іноземців або осіб без громадянства біженцями в Україні або яким надано притулок в Україні, тоді вони вважаються такими, які постійно проживають на території України з моменту визнання біженцем в Україні або надання притулку в Україні. Постійне проживання на території України біженців підтверджується посвідченням біженця.

Відповідно до п.3 ст.1 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», довідка про звернення за захистом в Україні це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що 4.11.2021р. ОСОБА_1 прибув до територіального органу ДМС з метою подання заяви у сфері міжнародного захисту. В цей день йому було видано Довідку про звернення за захистом в Україні за № 012914 (дійсна до 4.12.2021р.) (а.с.4).

При цьому, не зважаючи на те, що станом на 4.11.2021р., громадянин Афганістану вже мав відповідну довідку, того ж дня 4.11.2021р. було складено протокол про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.203 КУпАП, а саме за проживання на території України без довільних документів, та постановою від 4.11.2021р. притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Аналізуючи вищевказане, апеляційний суд зазначає, що фактично на час прийняття оскаржуваної постанови у громадянин Афганістану ОСОБА_1 були правові підстави перебувати на території України.

Окрім того, оцінюючи правомірність оскаржуваної постанови, судова колегія бере до уваги й те, що вирішуючи питання про притягнення іноземного громадянина до відповідальності та застосовуючи до нього відповідне стягнення, суб`єкт владних повноважень обмежився лише тим, що громадянин Афганістану ОСОБА_1 порушив ст.5 ЗУ «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», яка визначає порядок звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Разом з тим, ст.5 зазначеного Закону містить 7 (сім) частин. Тобто, судова колегія звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень повинен був зазначити чітко норму закону, що порушена. Вказане узгоджується з принципом «правової визначеності», що неодноразово тлумачився в судовій практиці Європейського Суду з прав людини та включає такі складові як «якість», «доступність» та «передбачуваність» закону.

Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки у нього були правові підстави перебувати на території України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.272, 286, 311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 грудня 2021р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: Т.М. Танасогло

Л.П. Шеметенко