Справа № 456/5281/21
Суддя: Янів Н. М.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 456/5281/21
Провадження № 2-а/456/13/2022
РІШЕННЯ

іменем України

21 лютого 2022 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Яніва Н. М.

з участю секретаря Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області, третя особа інспектор взводу № 2 роти № 3 батальйону № 1 УПП у Львівській області Заяць Микола Васильович про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що постановою поліцейського інспектора взводу №2 роти №3 батальону №1 УПП у Львівській області Заяць М.В. від 04.10.2021р. серія БАВ №279961 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.. Вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, а справа закриттю.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.10.2021р. близько 23.25 год., він перебував на автодорозі М-06 Київ-Чоп 612 км без автомобіля та розмовляв з групою осіб. В цей час до них під`їхав екіпаж патрульної поліції, в складі якого перебував майор поліції ОСОБА_2 .. Працівники поліції заявили, що поступило телефонне повідомлення про те, що на цьому місці відбулось ДТП, та в подальшому почали вигукувати різні погрози і намагалися застосувати до нього фізичну силу, щоб посадити в службовий автомобіль. Побачивши таку поведінку працівників поліції він налякався та почав тікати, проте його затримали та застосували до нього грубу фізичну силу та спецзасіб - кайданки і доставили в Стрийський РУП ГУНП у Львівській області, що по вул. Коссака, 11 в м.Стрий Львівської області, де і була складена оскаржувана постанова. На його заперечення, про те, що він в цей час не керував транспортним засобом, а також на те, що всі документи у нього наявні в застосунку «Дія» працівник поліції не реагував. Крім того, працівниками патрульної поліції не було надано позивачу можливості викласти свої пояснення і заперечення, а також скористатися правовою допомогою. При затриманні працівники поліції застосували грубу фізичну силу, при якій він отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, забійні садна колін, лівої кисті, лівого локтя. 04.10.2021 р. у зв`язку з погіршенням стану був доставлений швидкою медичною допомогою у Стрийську ЦРЛ, та змушений був лікуватись з 04.10.2021 року по 08.10.2021 року. Після виписки з лікарні ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги. Тому вважає, що строк для звернення до суду було порушено з поважних причин, а тому просить поновити строк для звернення до суду. Також зазначає, що поліцейський проводить перевірку достовірності пред`явлених особою е- посвідчення та е-свідоцтва за допомогою технічних засобів, зокрема з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду) та відомостей з єдиної інформаційної системи МВС. Зазначена вище постанова набрала чинності 29.11. 2019 року та опублікована в газеті «Урядовому кур`єр» № 230. Позивач дотримався п. 2.4 Правил дорожнього руху, а саме: на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія, ним у відповідності до постанови Кабінету

Міністрів України № 956 від 23.10.2019 року пред`явлено на смартфоні Е-посвідчення водія, але працівник поліції вимагав посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ та поліс ОСЦПВ в документарній формі та не брав до уваги е-документи.
Також, для підтвердження порушення ним пункту 3.3. Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП, мав би надати докази, зокрема, відеозапис події, пояснення свідків, тощо, проте таких доказів позивачем не надано. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення ним такого порушення. Вважає, що постанова винесена з порушенням вимог закону, основана на припущеннях і в порушення його прав, а тому її слід скасувати а провадження по справі закрити.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, при цьому представник позивача подав до суду заяву згідно якої просив проводити розгляд справи без їхньої участі, позов підтримують у повному обсязі та наполягають на його задоволенні. В попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини викладені в позовній заяві.
Представник відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином неодноразово повідомлений про час та місце слухання справи. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надіслали.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. При цьому належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В силу ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Як вбачається з копії постанови серії БАВ №279961, 04.10.2021р. близько 00.45 год. ОСОБА_1 керувавши транспортним засобом не пред`явив посвідчення водія відповідної категорії реєстраційного документа на транспортний засіб, полісу ОСЦПВ, чим порушив вимоги п. 2.1а ПДР України, тим самим вчинив правопорушення передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 цього Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху України (далі - ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).
Згідно зі ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктом 2.1 а Правил передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортними засобом відповідної категорії.

Постановою Кабінету Міністрів України №956 від 23.10.2019 Про реалізацію експериментального проекту щодо застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу затверджено Порядок застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Порядок застосування електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, затверджений Постановою КМУ від 23.10.2019 № 956 визначає процедуру замовлення, формування, пред`явлення та перевірки електронного посвідчення водія та електронного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
У цьому Порядку під термінами електронне посвідчення водія (далі - е- посвідчення) та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (далі - е-свідоцтво) слід розуміти цифрове відображення виданих особі національного посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу разом з унікальним електронним ідентифікатором (QR-кодом), який забезпечує перехід за посиланням на відповідний підтвердний запис в електронних ресурсах єдиної інформаційної системи МВС.
Частиною 3 зазначеного Порядку визначено: особа, яка в установленому законодавством порядку отримала посвідчення водія та/або свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, має право замовити е-посвідчення та е- свідоцтво. Для замовлення е-посвідчення та/або е-свідоцтва така особа повинна завантажити на смартфон мобільний додаток Єдиного державного веб-порталу електронних послуг Дія та пройти електронну ідентифікацію.
Згідно з ч. 4 Порядку: Е-посвідчення та е-свідоцтво формуються засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг, зокрема з використанням мобільного додатку Дія, на підставі відомостей про видані особі посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, що містяться в єдиній інформаційній системі МВС.
Е-посвідчення та е-свідоцтво формуються автоматично за наявності в єдиній інформаційній системі МВС усіх відомостей, зазначених у посвідченні водія та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, в тому числі відцифрованого образу обличчя особи для формування е-посвідчення.
Колісному е-посвідченню та е-свідоцтву присвоюється унікальний електронний ідентифікатор (QR-код) для доступу до відомостей єдиної інформаційної системи МВС, на підставі яких формувалися е-посвідчення та е- свідоцтво .
Частиною 6 та 7 Порядку визначено, що Е-посвідчення та е-свідоцтво пред`являються власником транспортного засобу на смартфоні без додаткового пред`явлення посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виготовлених на бланках, а також документа, що посвідчує особу.
Поліцейський проводить перевірку достовірності пред`явлених особою е- посвідчення та е-свідоцтва за допомогою технічних засобів, зокрема з використанням унікального електронного ідентифікатора (QR-коду) та відомостей з єдиної інформаційної системи МВС.
Зазначена вище постанова набрала чинності 29 листопада 2019 року та опублікована в газеті «Урядовому кур`єр» № 230 від 29 листопада 2019 року.
Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена катка»), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Виходячи з вищенаведеного, однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, у тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема й при притягненні особи до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до п.10 розділу ІІІ затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Що й було зроблено інспектором поліції.
Однак, в свою чергу поліцейським Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Заяць М.В. у спірній постанові не наведено обґрунтованих доводів, порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, не представлені такі докази і в судове засідання.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адмінвідповідальності, потерпілих, свідків.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зокрема, судом береться до уваги п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, згідно якого зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 238 і 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до позиції, яка викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019р. в справі № 560/751/17, Верховний Суд вважає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обгрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та

їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП. Обов`язок ж доказування правомірності накладення адміністративного стягнення на позивача у даній справі відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, покладений на відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Крім того, згідно постанови Верховного суду від 08.07.2020р. по справі № 463/1352/16 вбачається, що в силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обгрунтованим.
Проте, незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини, поліцейським не наведено жодних доказів на підтвердження вчиненого останнім правопорушення, зокрема фото-відео фіксації правопорушення, показання свідків чи інше.
Отже, оскаржувана постанова ґрунтуються виключно на даних з постанови про накладення адміністративного стягнення, дійсність яких заперечується позивачем. Інших доказів, які б, відповідно до ст. 251 КУпАП, свідчили про наявність в діях позивача ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, в процесі провадження адміністративної справи, не здобуто.
Також, при накладенні адміністративного стягнення на скаржника в межах санкції ч. 1 ст. 126, в постанові не відображені обставини та дані, які, згідно ч. 2 ст. 33 КУпАП, підлягають врахуванню.
Крім того, слід зауважити, що того дня 4.10.2021р. відносно ОСОБА_1 було складено ще два протоколи серії ААБ №199466 за ст. 124 КУпАП та серіїї ААБ №199467 за ст. 130 КУпАП, які направлено для розгляду в Стрийський міськрайонний суд. За наслідками розгляду яких, постановами Стрийського міськрайонного суду від 6.12.2021р. та 23.12.2021р провадження в справах про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Згідно ст. 245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. З вищенаведеного вбачається, що при провадженні справи не були дотримані такі завдання як всебічність, повнота і об`єктивність з`ясування обставин справи.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.293 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та скасовує постанову і закриває справу.
Також, суд вважає за необхідне поновити позивачу строк на оскарження спірної постанови, зважаючи на те, що при затриманні ОСОБА_1 працівники поліції застосували фізичну силу, при якій він отримав тілесні ушкодження та з погіршенням стану здоров`я був доставлений швидкою медичною допомогою у Стрийську ЦРЛ та змушений був лікуватися з 04.10.2021 по 08.10.2021р.. Після виписки з лікарні ОСОБА_1 уклав договір про надання правової допомоги. Тому вважає, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин. Протилежних даних, в судовому засіданні не здобуто.

Враховуючи те, що судом не здобуто даних, які б доведили вину ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, а тому спірну постанову слід скасувати та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності
Частиною першою статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Платниками судового збору, згідно ст. 2 Закону України «Про судовий збір», є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду, зокрема, позовної заяви.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17 вказала на те, що судовий збір за подання позовної заяви у справах щодо накладення адміністративного стягнення складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 454 гривні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що за подання позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 454 грн., а тому на корить позивача ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції сплачений ним судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.
Враховуючи те, що в судовому засіданні, жодним чином не доведена вина ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, а тому спірну постанову слід скасувати та звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
Керуючись ст.ст. 8, 9, 10, 20, 47, 77, 90, 210-211,229, 241-246, 286 КАС України, ст. 293 КпАП України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду.

Скасувати постанову серії БАВ №279961 від 04.10.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП України та провадження по справі закрити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_1 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Н. М. Янів