Справа № 420/14791/20
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2022-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/14791/20
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними відмов, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі Позивач) звернулася з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії ( далі відповідач-1), Головного управління Національної поліції в Одеській області ( далі Відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 року № 14 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ;

- зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії видати наказ про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з переходом на службу до Національної поліції України;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області видати наказ щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію»;

- визнати незаконною відмову Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо нарахування грошового забезпечення позивачу відповідно до Закону України «Про оплату праці» та відмову щодо надання пропозиції працевлаштування в органах поліції;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення, починаючи з 27.06.2019 року та по час поновлення на посаді.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с «По особовому складу».

Поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381) на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 09 листопада 2020 року.

Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії надати ОСОБА_1 пропозицію щодо вакантних посад для працевлаштування в органах поліції.

Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.06.2019 року по 13.09.2021 року в розмірі 23 873,59 грн. (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят три гривні 59 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 09 листопада 2020 року та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

В апеляційній скарзі, ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 13 вересня 2021 року скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що наказом Міністерства внутрішніх справ України №1388 від 06 листопада 2015 року скасовано всі штатні посади органів Міністерства внутрішніх справ України, а тому відсутня об`єктивна можливість запропонувати позивачці будь-яку посаду. Позивачкою з моменту поновлення та попередження про наступне звільнення жодним чином не було виявлено бажання проходити службу в органах Національної поліції України. Надані до суду заяви (рапорти) позивачки не підтверджують прояв бажання проходити службу в органах Національної поліції та скоріше свідчить про бажання бути поновленій на посаді в ГУ МВС України в Одеській області, що є неможливим, адже посади в цьому органі скасовані. Про вказані обставини позивачку було належним чином повідомлено, проте, жодних інших заяв (рапортів) позивачкою не надавалося, що свідчить про відсутність зі сторони позивачки бажання проходити службу в Національній поліції. Крім того, ОСОБА_1 фактично не виконувалася жодна робота на посаді старшого слідчого відділу розслідування ДТП СУ ГУ МВС в Одеській області, оскільки, відповідний орган було ліквідовано та проходження служби в даному органі не можливе. Відповідно, підстав для нарахування та виплати заробітної плати не має, так само, як і для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 13 вересня 2021 року скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги аналогічні підставам обґрунтування позову.

Сторони по справі не скористалися своїм процесуальним правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких мотивів.

Колегія суддів не входить в обговорення та оцінку рішення суду в тій частині, в якій воно не оскаржується сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з втратою чинності штатів усіх органів та підрозділів Головного управління МВС України в Одеській області, відповідно до наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» буде звільнено з органів внутрішніх справ не раніше ніж за два місяці на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, Головним управлінням МВС України в Одеській області складено (а.с.126): попередження про наступне звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381), старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління Головного управління МВС України в Одеській області.

У зв`язку з втратою чинності Закону України «Про міліцію» та, як наслідок, штатів усіх органів та підрозділів Головного управління МВС України в Одеській області, відповідно до наказу МВС України від 06 листопада 2015 року № 1388 «Про організаційно-штатні питання» відсутня можливість працевлаштування в Головному управлінні МВС України в Одеській області Головним управлінням МВС України в Одеській області складено (а.с.126): повідомлення про неможливість працевлаштування підполковника міліції ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с «По особовому складу» (а.с.123), згідно з пунктами 10 та 11 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з 09 листопада 2020 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів): підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381), старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області. Підстава: лист Головного управління Національної поліції в Одеській області від 21.10.2020 № 9/9843 та попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з наказом Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 року № 14 о/с «По особовому складу» в частині звільнення позивача з органів внутрішніх справ, позивач звернувся до суду з вищенаведеними позовними вимогами.

Судом також встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 420/6852/18 (а.с.11-31), зокрема:

- адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії (місцезнаходження: вул. Єврейська, 12, м. Одеса, 65014, ідентифікаційний код юридичної особи: 08592268) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити певні, стягнення грошового забезпечення та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено частково;

- визнано протиправним та скасовано наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.11.2018 № 16 о/с «По особовому складу»;

- поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381) на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 3 грудня 2018 року;

- стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 року по 27.06.2019 року в розмірі 13840,19 грн. (тринадцять тисяч вісімсот сорок гривень дев`ятнадцять копійок);

- в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено;

- допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 3 грудня 2018 року та стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 420/6852/18 - залишено без змін. (а.с.32-49)

Постановою Верховного Суду від 25 червня 2020 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2019 року у справі № 420/6852/18 залишено без змін. (а.с.50-69).

Крім того, в матеріалах справи наявні заява ОСОБА_1 від 07.09.2020 р., яка адресована голові Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, у якій позивач просить: вирішити питання щодо переводу її на службу в поліцію; повідомити де вона повинна працювати на час дії попередження, а саме два місяця, як це вказано в попередженні; заява ОСОБА_1 від 21.09.2020 р., голові Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області, у якій позивач просить: вирішити питання щодо переводу її на службу в ГУНП в Одеській області; про прийняте рішення повідомити письмово.

Згідно листа-відповіді ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 21 жовтня 2020 року № 9/Д-1763 на заяву від 21.09.2020 року, позивача повідомлено, що: згідно листа Головного управління Національної поліції в Одеській області, позивачу відмовлено у прийнятті на службу до поліції відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» та рекомендовано подати анкету для участі у конкурсі кандидатів на службу до поліції на вакантні посади, відповідно до ст. 51 зазначеного Закону; відповідна інформація розміщена на офіційному сайті Національної поліції України; враховуючи вищевикладене, з метою додержання норм чинного законодавства, проінформовано, що позивач буде звільнений з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, з 09 листопада 2020 року; для отримання витягу з наказу про звільнення та трудової книжки необхідно прибути до ліквідаційної комісії Головного управління.

Згідно листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 05 листопада 2020 року № 9/10143, позивача проінформовано, що наказом ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с її звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС, з 09 листопада 2020 року.

На виконання ухвали суду, відповідачем суду також надано копії, зокрема (а.с.122, 124-125, 127-135): наказу Головного управління МВС України в Одеській області від 27.07.2020 № 13 о/с «По особовому складу», згідно з яким, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019р., постанов П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2019р. та Верховного суду України від 25.06.2020р., винесених по справі № 420/6852/18, скасовано наказ ГУМВС України в Одеській області від 30.11.2018 № 16 о/с щодо звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381), старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області; поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 (М-011381) на службі в органах внутрішніх справ на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області, з 03 грудня 2018 року, сплативши на її користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 по 27.06.2019 в сумі 13 840,19 гривень.

В матеріалах справи наявні також лист ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеської області від 19.03.2021 року № 14/1-37, відповідно до якого нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період перебування її на посаді з 27.07.2020 р. по 09.11.2020 р. не проводилося; довідка про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття від 23 березня 2021 р. № 14/1-206, виданої позивачу з розрахунку за квітень, травень 2015 року, відповідно до якої, середньомісячне грошове забезпечення складає 1 529,55 грн., середньоденне - 50,15 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ голови ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеській області від 30.10.2020 № 14 о/с «По особовому складу» прийнятий: не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, відповідно він є протиправним та підлягає скасуванню. Вимоги позивача зобов`язального характеру та про визнання незаконною відмови Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо надання пропозиції працевлаштування в органах поліції, підлягають задоволенню частково, у спосіб, з урахуванням встановлених судом обставин та змісту врахованої судом постанови Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 420/6852/18, шляхом: поновлення позивача на посаді старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління ГУМВС України в області з 09 листопада 2020 року; зобов`язання Головного управління МВС України в Одеській області надати позивачу пропозицію щодо вакантних посад для працевлаштування в органах поліції. Разом з тим, суд визначився щодо позовних вимог в частині: зобов`язати Головне управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії видати наказ про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з переходом на службу до Національної поліції України; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Одеській області видати наказ щодо прийняття ОСОБА_1 на службу до Національної поліції України відповідно до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію», - позивачем не зазначено жодних правових підстав для відновлення порушених прав позивача саме у такий спосіб. При цьому, саме на Головне управління МВС України в Одеській області покладено обов`язок працевлаштувати позивача у спосіб, достатній для відновлення прав останнього, що передбачає можливість подальшого використання позивача на службі шляхом поновлення на посаді та, в подальшому - переводу до лав поліції після перевірки його кандидатури згідно норм Закону України «Про Національну поліцію» належною комісією, у разі позитивного результату. Також, зазначені позовні вимоги не відповідають вищенаведеним врахованим судом висновкам Верховного Суду, в тому числі викладеним у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 420/6852/18. Щодо позовних вимог в частині: визнати незаконною відмову Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо нарахування грошового забезпечення позивачу відповідно до Закону України «Про оплату праці»; стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення, починаючи з 27.06.2019 року та по час поновлення на посаді, суд зазначив, що для здійснення розрахунку за період з 28.06.2019 року по 13.09.2021 року суд застосовує розмір середньоденної заробітної плати у сумі 29,51 грн./день, який встановлений постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі № 815/1909/17.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог частини другої статті 6, частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією України межах і відповідно до законів України, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, у тому числі, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частинами першою та другою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до частини 1 та 3 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

Частиною другою статті 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

У разі наявності підстав для поновлення на роботі працівника, який був звільнений у зв`язку із здійсненим ним або членом його сім`ї повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, та за його відмови від такого поновлення орган, який розглядає трудовий спір, приймає рішення про виплату йому компенсації у розмірі шестимісячного середнього заробітку.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до підпункту 3 пункту 1 Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100) цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу".

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період".

Згідно з пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пункт 1 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон№ 580-VIII) визначає, що цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім:

1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування;

2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року.

Згідно пункту 8 Розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 580-VIII з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому орган (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Підпункт «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114) визначає, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік): через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Апеляційний суд, аналізуючи приписи пункту 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, зауважує, що працівнику міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону, гарантоване право бути прийнятим на службу до поліції за умови його відповідності вимогам до поліцейських та надання згоди на призначення на дану посаду, або у разі успішного проходження конкурсу.

Проте, надання згоди працівником міліції на призначення на посаду в органі поліції, неможливе без її обізнаності із переліком усіх наявних вакантних посад в даному органі.

Тобто, наданню згоди повинна була передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, а саме - ініціатива керівництва, оскільки згода особи, по своїй суті, є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком такої згоди є призначення особи на посаду у відповідності до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення внаслідок скорочення штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу, і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути встановлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту "г" пункту 64 Положення.

Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

Таким чином, лише в разі, якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття посад і не подала заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону №580-VІІІ і звільнення особи за скороченням штатів.

Слід зауважити, що Верховний Суд України в постанові від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 визначив правову позицію, за якою встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Подібний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 травня 2019 року у справі № 826/11746/16, від 20 листопада 2019 року у справі № 200/1085/19-а.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду України, висловлені в постановах від 4 березня 2014 року у справі №21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі №21-108а14. У цих постановах Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Отже, ГУ НП, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником УМВС.

Водночас, в контексті спірних правовідносин, які виникли з прийняттям спірного наказу, участь УМВС цій справі як відповідача є необхідною, позаяк вирішення питання щодо поновлення позивачки на раніше займаній посаді у відомстві, яке перебуває у процесі припинення (на дату розгляду справи запису про припинення УМВС як юридичної особи немає), не може вирішувати правонаступник (ГУ НП), який, своєю чергою, повинен вирішити питання про можливість переведення з цього відомства.

Судами попередніх інстанцій вірно зазначено, що під час розгляду цієї справи відповідачем не надано жодних належних доказів, які б підтверджували пропонування позивачці посади в органах Національної поліції і його відмови від цих посад.

Також зі змісту матеріалів справи та судових рішень слідує, що доказів, які б свідчили про відмову позивачки від проходження служби в поліції або неможливість прийняття її на службу до поліції, зокрема, через невідповідність вимогам, що ставляться до поліцейського відповідачем не надано.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування пунктів 9-10 Розділу XI Закону № 580-VІІІ у подібних правовідносинах викладено в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 826/27239/15.

Таким чином, при вирішенні питання щодо звільнення через скорочення штатів на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення №114, встановлено зобов`язання розглянути можливість подальшого використання працівника на службі, оскільки такий порядок звільнення працівника міліції прямо передбачений пунктами 9-10 Розділу XI Закону № 580-VІІІ, чого зроблено не було.

Відповідач не довів відсутність можливості подальшого використання позивачки на службі, та, відповідно, наявності підстав для її звільнення на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення № 114.

Відповідач у цій справі формально поставився до виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі №420/6852/18. Відповідачем не вжито жодних ефективних дій, спрямованих на реальне виконання рішення суду про поновлення позивачки на роботі. Вручене позивачці попередження про наступне вивільнення містить лише повідомлення про неможливість її працевлаштування у зв`язку з ліквідацією ГУ УМВС України в Одеській області.

При цьому у вказаному попередженні не роз`яснено позивачці ефективних механізмів для реального виконання рішення суду, як то подання заяви (рапорту) про участь в конкурсі на зайняття посад або рапорту (заяви) на призначення на посаду в органі поліції.

Таким чином до позивачки застосовано пункт 10 Розділу XI Закону № 580-VІІІ про скорочення без дотримання спеціальної процедури цього скорочення, передбаченої пунктами 8-9 Розділу XI Закону № 580-VІІІ, які визначали перехідну процедуру у процесі реорганізації органів Міністерства внутрішніх справ.

Враховуючи, що позивачка втратила право подати рапорт на призначення на посаду в органі поліції в порядку пункту 9 Розділу XI Закону № 580-VІІІ у термін, визначений цим пунктом три місяці з дня опублікування вказаного Закону № 580-VІІІ, оскільки на той час позивачка була звільнена з посади наказом № 334 о/с від 04 червня 2015 року, протиправність якого встановлена подальшим рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 липня 2016 року.

Тому, відповідач перед застосуванням пункту 10 Розділу XI Закону № 580-VІІІ має забезпечити позивачці дотримання тимчасової процедури скорочення штатів з урахуванням надання їй можливості бути прийнятою на службу до поліції за умови її відповідності вимогам до поліцейських шляхом подання заяви (рапорту) про надання згоди на призначення на дану посаду, який має бути вирішений відповідним територіальним органом Національної поліції або у разі успішного проходження конкурсу.

Правова процедура є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

Верховний Суд у своїй практиці, зокрема, у постанові від 25 липня 2019 року у справі № 826/13000/18, вже звертав увагу, що встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.

Таким чином, колегія суддів констатує, що ефективного поновлення в правах позивачки не відбулося.

Отже, суд першої інстанції дійшли обґрунтованих висновків про те, що звільнення позивачки відбулося з порушенням вимог законодавства та без дотримання необхідного балансу між будь-якими неспрятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямований оскаржуваний наказ відповідача, що є підставою для її поновлення на службі.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання визнати незаконною відмову Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо нарахування грошового забезпечення позивачу відповідно до Закону України «Про оплату праці» та відмову щодо надання пропозиції працевлаштування в органах поліції; стягнення з відповідача на користь позивача грошове забезпечення, починаючи з 27.06.2019 року та по час поновлення на посаді, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України в постанові від 14.01.2014 р. по справі № 21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону № 108/95-ВР порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно листа ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Одеської області від 19.03.2021 року № 14/1-37, відповідно до якого нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період перебування її на посаді з 27.07.2020 р. по 09.11.2020 р. не проводилося.

Відповідно до Довідки про середньоденне грошове забезпечення для розрахунку виплат на випадок безробіття від 23 березня 2021 р. № 14/1-206, виданої позивачу з розрахунку за квітень, травень 2015 року, середньомісячне грошове забезпечення складає 1529,55 грн., середньоденне - 50,15 грн.

При цьому суд доречно звернув увагу на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 року по 27.06.2019 року в розмірі 13840,19 грн., який стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_1 , згідно з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 420/6852/18, розрахований судом по 27.06.2019 року включно.

На підставі встановлених судом обставин, виходячи з висновків суду про протиправність оскарженого позивачем наказу та його скасування, поновлення позивача на посаді, стягненню з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії, колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.06.2019 року по 13.09.2021 року.

Разом з тим, щодо розміру середньоденної заробітної плати позивача у постанові Верховного Суду від 25 червня 2020 року у справі № 420/6852/18 зазначено, що для здійснення розрахунку за вказаний період, суд першої інстанції обґрунтовано застосував розмір середньоденної заробітної плати у сумі 29,51 грн./день, який встановлений постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі № 815/1909/17.

А отже, враховуючи те, що після прийняття наказу Головним управлінням МВС України в Одеській області від 27.07.2020 № 13 о/с на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.06.2019 року у справі № 420/6852/18 про поновлення позивача на посаді та сплату на її користь грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 16.03.2018 по 27.06.2019, позивач фактично не працював, для здійснення розрахунку за період з 28.06.2019 року по 13.09.2021 року суд вірно застосував розмір середньоденної заробітної плати у сумі 29,51 грн./день, який встановлений постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року у справі № 815/1909/17.

Відповідно, стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу, який мав місце з 28.06.2019 року по 13.09.2021 року в розмірі 23873,59 грн. (29,51грн.х809днів), що було правильно зроблено судом першої інстанції.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначаються статтею 242 КАС України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 351 КАС України).

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склалися.

Водночас, оскільки на суд покладено обов`язок здійснювати правосуддя на засадах верховенства права, забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Законів України «Про судоустрій і статус суддів» у редакціях від 07 липня 2010 року та 02 червня 2016 року), зазначений обов`язок суду полягає в закладенні у свої мотиви відповідної аргументації з дотриманням принципів верховенства права.

Колегія суддів також зазначає, що судом першої інстанції встановлено в повній мірі фактичні обставини справи, та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених сторонами, у зв`язку з чим, наявні підстави вважати, що обставини справи встановлено повно та правильно, а отже і наведені скаржниками доводи в апеляційних скаргах щодо цього не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.

У відповідності до ст.ст.315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії, Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправними відмов, стягнення грошового забезпечення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 24.02.2022р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.