Справа № 420/20218/21
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2022-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/20218/21
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 63303912 по примусовому виконанню постанови від 15.10.2020 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 45410,71 дол. США та 68906,81 грн.,

- визнати протиправною та скасувати постанову від 15.10.2020 року у виконавчому провадженні ВП № 51124108 про стягнення виконавчого збору у розмірі 45410,71 дол. США та 68906,81 грн., прийняту Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

- стягнути з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1816,00 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 - закрито на підставі п. 4 ч.1 ст. 238 КАС України.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначала, що під час постановлення оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, вирішено у справі № 420/13730/20, тобто про вирішення спору між тими самими сторонами та з тих самих підстав.

Апелянт зазначав про те, що предмет спору та підстави подання даної позовної заяви відрізняються від предмету та підстав позову у справі № 420/13730/20, оскільки підставою звернення ОСОБА_1 з даним позовом стало визнання ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси від 28.01.2014 року по справі № 522/5907-13-ц, при примусовому виконанні якого і винесено спірну постанову. Отже, підстави заявленого позову інші ніж ті, що були підставою позову у справі № 420/13730/20.

Крім того, на думку апелянта судом першої інстанції залишено поза увагою те, що в даному позові також заявлялися вимоги про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання постанови від 15.10.2020 року про стягнення виконавчого збору у зв`язку із визнанням виконавчого листа таким,щ о не підлягає виконанню.

Відповідач, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 28.01.2014 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист у справі № 522/5907/13-ц за позовом ПАТ «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за результатами розгляду якого рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 137.10.2013 року вирішено .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ІМЕКСБАНК" заборгованість за кредитним договором №221 від 18.06.2007р., який укладений ОСОБА_1 з АТ "ІМЕКСБАНК", що становить:

- 454 107,09 дол. США (чотириста п`ятдесят чотири тисячі сто сім доларів США 09 центів) - заборгованість за кредитом та відсотками;

- 701162,49 грн. (сімсот одна тисяча сто шістдесят дві гривні 49 копійок) - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ІМЕКСБАНК" судовий збір у розмірі 1820,00 грн. на рахунок НОМЕР_1 в філії АТ "ІМЕКСБАНК" у м. Одеса, код банку 388584, (а.с. 32).

16.05.2016 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №51124108 з примусового виконання виконавчого листа №522/5907/13-ц від 28.01.2014 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ІМЕКСБАНК» заборгованості за кредитним договором №221 від 18.06.2007 року, яка становить 454 107,09 дол. США за кредитом та відсотками; - 701 162,49 грн. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань; - судового збору в сумі 1820 грн. (а.с.33).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2020 року у справі № 522/5907/13-ц замінено сторону стягувача за виконавчим провадженням ВП №51124108 з ПАТ «ІМЕКСБАНК» на ОСОБА_2 .

15.10.2020 року, у зв`язку з надходженням до відділу примусового виконання рішень заяви стягувача про повернення виконавчого документа, головним державним виконавцем прийнято постанову ВП №51124108 про повернення виконавчого документа, на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII (а.с.39).

Того ж дня, керуючись положеннями ст. ст. 3, 27, 40 Закону №1404-VIII головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Щегловою Є.В. прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в сумі 45 410,71 дол. США та 68 906,81 грн.

За вказаною постановою державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП № 63303912 та винесено постанови від 15.10.2020 року про стягнення виконавчого збору та про арешт майна боржника.

Ухвалою Приморського районного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 522/5907/13-ц визнано виконавчий лист, що виданий Приморським районним судом м. Одеси від 28 січня 2014 року, яким вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" заборгованість за кредитним договором № 221 від 18 червня 2007 року, який укладено між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "ІМЕКСБАНК", що становить: 454107,09 дол. США заборгованості за кредитом та відсотками; 701162,49 грн. - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "ІМЕКСБАНК" судовий збір у розмірі 1820 грн.», - таким, що не підлягає виконанню.

Позивач 16.08.2021 року звернувся до виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження № 63303912 щодо стягнення виконавчого збору та про припинення арешту та обмежень, вжиті під час примусового виконання виконавчого провадження.

Вражаючи протиправною постанову про стягнення виконавчого збору та бездіяльність відповідача щодо не закінчення виконавчого провадження у зв`язку із постановленням ухвали Приморського районного суду від 04 серпня 2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з наявності спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що у справі № 420/13730/20, за результатами розгляду якого ухвалено постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2021 року, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15 жовтня 2020 року ВП №51124108.

При цьому, суд першої інстанції зауважив, що формулювання змісту позовних вимог не впливає на зміну підстави чи предмету позову

Колегія суддів не погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, з таких мотивів.

Положеннями ч. 2 ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Приписами п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України визначено, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю тотожні за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Невідповідність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні адміністративного процесуального закону підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутись до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача.

Отже, визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Колегією суддів встановлено, що у справі № 420/13730/20 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15.10.2020 року ВП №51124108, в обґрунтування якого зазначав, що відповідно до редакцій Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII, які були чинні у період існування його заборгованості, база обрахунку виконавчого збору змінювалась. Так, у період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 % від фактично стягнутої суми, тоді як у період після 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору складає 10 відсотків від суми, що підлягає примусовому стягненню. Із посиланням на статтю 58 Конституції України, позивач зазначав, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Суд визнав протиправною та скасував постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі: 45 410,71 доларів США (USD) та 68 906,81 грн. від 15.10.2020 року по виконавчому провадженню №51124108, прийняту відділом примусового виконання рішень.

Як вже було зазначено вище, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.06.2021 року скасовано рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2021 року.

Ухвалено у справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 15 жовтня 2020 року ВП №51124108 відмовлено.

Відмовляючи у задовленні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин (15 жовтня 2020 року-дата винесення оскаржуваної постанови) норми ст. 27 Закону № 1404-VІІІ передбачали, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, є постановлення ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року, якою визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси від 28.01.2014 року по справі № 522/5907-13-ц, при примусовому виконанні якого і винесено спірну постанову.

Отже, підстави заявленого позову інші ніж ті, що були підставою позову у справі № 420/13730/20.

Крім того, колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги стосовно помилковості висновків суду першої інстанції щодо тотожності даних спорів, оскільки окрім вимог про визнання протиправною та скасування постанови від 15.10.2020 року у виконавчому провадженні ВП № 51124108 про стягнення виконавчого збору, ОСОБА_1 також були заявлені вимоги про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Щеглової Є.В. щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 63303912 по примусовому виконанню постанови від 15.10.2020 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 45410,71 дол. США та 68906,81 грн., що вочевидь свідчить про відмінність підстав та предмету позовів, заявлених у справах № 420/13730/20 та № 420/20218/21.

Отже, на думку колегії суддів висновок суду першої інстанції щодо наявності у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, рішення суду, що набрало законної сили є помилковим та передчасним, оскільки підставою звернення ОСОБА_1 з даним позовом стало визнання ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси від 28.01.2014 року по справі № 522/5907-13-ц, при примусовому виконанні якого і винесено спірну постанову, а також наявність вимог про визнання протиправною бездіяльність державного виконавця. Отже, підстави заявленого позову інші ніж ті, що були підставою позову у справі № 420/13730/20.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Колегія суддів також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену в справі Беллет проти Франції, в якому Суд зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, хоча право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, апеляційна скарга має бути задоволена, ухвала суду першої інстанції скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Питання розподілу судових витрат, понесених апелянтом при оскаржені ухвали суду першої інстанції, має бути вирішено при ухвалені судом першої інстанції судового рішення по суті спору, а тому розподіл судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України, суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 320, 321, 322, 325, 327, 328 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року - скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору - направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 24.02.2022 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.