Справа № 420/17243/21
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/17243/21

Місце ухвалення судового рішення суду 1 інстанції:

м. Одеса;

Дата складання повного тексту

судового рішення суду 1 інстанції: 06.12.2021 року;

Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

За участю: секретаря Зелінської Д.Р.

представника відповідача Тарановського Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТ СТАР" на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТ СТАР" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ГТ СТАР" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправними дії Головного управління ДПС в Одеській області з проведення фактичної перевірки та скасувати індивідуальний акт у формі наказу від 09.04.2021 року №2136-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ "ГТ СТАР".

В обґрунтування позову зазначено, що у період з 15.04.2021 року по 23.04.2021 року Головним управлінням ДПС в Одеській області на підставі наказу від 09.04.2021 року №2136-п проведено фактичну перевірку ТОВ "ГТ СТАР" з питань дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв. За результатом перевірки, відповідно до акту від 26.04.2021 року №8246/15-32-09-02/37607285, встановлено порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального». Виявлені порушення стали підставою для винесення податкового повідомлення-рішення від 20.05.2021 року №11860/15-32-09-02 та застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 500 000 грн.

Позивач вказує, що наказ на проведення перевірки не містить посилань на конкретні підстави, передбачені п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, для організації контролюючих заходів. Наведене створює об`єктивні підстави стверджувати про незаконність перевірки, а відтак відсутність правових наслідків такої, у тому числі компетенції у податкового органу на прийняття податкового повідомлення-рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТ СТАР" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними дій щодо проведення перевірки та скасування наказу закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст.238 КАС України.

Закриваючи провадження у цій справі, судом першої інстанції враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року по справі №816/228/17, відповідно до якої, з огляду на визначення, наведене у п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, а також абз. 4 п. 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп по справі №3/35-313, п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 по справі №1-10/2008 року, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням. Цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Виходячи з наведеного, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, акцентовано увагу на тому, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто, як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і будь-якого іншого судочинства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, Товариство з обмеженою відповідальністю "ГТ СТАР" подало апеляційну скаргу, в якій просить судове рішення скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки положенням п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України та обставинам справи і помилково не враховано, що не допуск посадових (службових) осіб до перевірки є правом платника податків та додатковою гарантією захисту своїх прав у сфері публічно-правових відносинах. Невикористання такого права не може жодним чином виправдовувати допущені суб`єктом владних повноважень порушення під час призначення і проведення податкової перевірки, виключати юридичні наслідки таких порушень. Таким чином, оскарження наказу про проведення перевірки та дій контролюючого органу, пов`язаних з її реалізацією не може ставитись в залежність від допуску такого органу до перевірки, адже це є прямим порушенням гарантій, встановлених ст. 55 Конституції України і суперечить завданню адміністративного судочинства.

Апелюючи проти правильності висновків суду першої інстанції позивач також наголошує на тому, що в порушення ч. 1 ст. 239 КАС України судом не було роз`яснено, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд цієї справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням, наведеним у п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року №9-рп/2008 в справі №1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Слід враховувати, що правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Пунктом 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Порядок проведення фактичної перевірки встановлений ст. 80 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Згідно із п. 80.5 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

У п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів, у тому числі:

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Також, у вказаному пункті ст. 81 Податкового кодексу України передбачено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

За правилами п. 81.3 ст. 81 Податкового кодексу України під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.

Наведене кореспондується із положеннями ст. 19 Конституції України, згідно яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення фактичної перевірки.

Водночас, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і в частині першій статті 5 КАС, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Виходячи з наведеного, неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

При цьому поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Як вірно визначено судом першої інстанції, наведене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року по справі №816/228/17 та, з огляду на подібність спірних правовідносин, підлягає застосуванню у цій справі.

Колегія суддів враховує, що наказом ГУ ДПС в Одеській області від 09.04.2021 року №2136-и на підставі п.п. 19-1.1.4, 19-1.1.14 п. 19-1.1 ст. 19-1, ст. 20, п.п. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України призначено фактичну перевірку ТОВ «ГТ СТАР» за місцем знаходження господарської одиниці: Одеська обл., Біляївський р-н, с. Усатове, масив №6, ділянки №1-В, з 15.04.2021 року, тривалістю 10 діб за період з 01.01.2019 року по дату закінчення фактичної перевірки, з метою здійснення контролю дотримання вимог діючого законодавства у сфері обігу підакцизних товарів, ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, наявності ліцензій, свідоцтв.

У період з 15.04.2021 року по 23.04.2021 року ГУ ДПС в Одеській області проведено фактичну перевірку ТОВ «ГТ СТАР» з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пального, за результатом якої складено відповідний акт.

Згідно акту та як не заперечується позивачем, перевірку проведено у присутності директора ТОВ «ГТ СТАР» та на підставі виявлених порушень відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 року №11860/15-32-09-02, яким до підприємства застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 500 000 грн.

Виходячи з обставин цієї справи, з огляду на допуск платником органу податкового контролю до перевірки та прийняття за її наслідками відповідного податкового рішення, слід вказати на реалізацію наказу як акту індивідуальної дії його застосуванням, неналежність та неефективність способу захисту прав платника шляхом його оскарження в судовому порядку і неможливість відновлення порушеного права.

Отже, право на судовий захист у даному випадку реалізується у спорі про визнання протиправним рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки.

Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 21 березня 2018 року №812/602/17, від 06 березня 2018 року по справі №805/2307/17-а, від 13 лютого 2018 року №808/3439/16, наведених висновків не спростовують, оскільки стосуються встановлених судами порушень податкового органу під час призначення і проведення перевірки, що впливають на правомірність рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого за наслідками контролюючих заходів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, оскільки даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції є правильними та відповідають дійсним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги їх спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ГТ СТАР" залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 09.03.2022 року.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв