Справа № 120/12389/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 лютого 2022 р. Справа № 120/12389/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Марисік В.Ю.

представника позивача: Сєрова О.В.

представника відповідача: Пенської О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлянафтозбут"

до: головного управління ДПС у Вінницькій області

про: визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Поділлянафтозбут" звернулось в суд з адміністративним позовом до головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ґрунтуються на висновках викладених в акті "Про результати документальної планової перевірки за період з 01.04.2018 року по 31.12.2020 року" за № 4870/02-32-07-01/39843507 від 20.05.2021 року, що не відповідають фактичним обставинам справи та нормам податкового законодавства.

Так, представник позивача зазначив, що причиною для хибних висновків відповідача за актом перевірки та, відповідно, для прийняття спірних рішень, стало порушення п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", 15 "Доходи", в результаті чого позивачем занижено податок на прибуток за звітні періоди 2019-2020 років також встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по рядку 04 податкової декларації за 2020 рік.

Окремо наголошує, що усі правочини учинялися в межах укладених договорів поставки сільськогосподарської продукції, яка постачалась партіями, спосіб перевезення - насипом.

Щодо зауважень податкового органу з приводу відсутності у позивача складських документів на зерно, останній повідомив, що товариством договір зберігання зерна не укладався оскільки зберігання здійснювалось нерезидентом та за його рахунок.

Стосовно транспортування зерна наголошує, що товариством жодні дії з цього приводу не здійснювались, оскільки такі дії вчинялися контрагентами.

Позивач також зауважує, що по операціях поставки товару від ТОВ "Малефісента" та ТОВ "Західний аграрний холдинг" ГУДФС у Вінницькій області відкрито кримінальне провадження, в межах якого проведено експертизу та встановлено, що донараховані під час планової перевірки суми податкових зобов`язань з податку на прибуток та з податку на додану вартість в межах операцій купівлі-продажу зерна та подальшого його експорту документально не підтвердженні. У зв`язку з чим кримінальне провадження № 0000003 закрито, з підстав відсутності в діях службових осіб ТОВ "Поділлянафтозбут" складу злочину передбаченого ст. 122 КК України.

Представником податкового органу надано відзив на адміністративний позов, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що перевіркою податкової звітності з податку на додану вартість встановлено здійснення ТОВ "Поділлянафтозбут" господарських операцій по придбанню товару кукурудза 3-го класу українського походження врожаю 2019 року встановлено заниження податку на прибуток за перевіряємий період в сумі 10115656 грн. та завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2020 рік в сумі 1905002 грн. Також зазначає, що при перенесенні позивачем інформації з неправомірно складених первинних документів до облікових регістрів порушено норми частини 5 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, абзацу другого розділу І Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку активі, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 31.11.1999 року № 291, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 року за № 893/4186.

Вказані документи не можуть за змістом п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України вважатися документами для підтвердження даних податкового обліку і звітності. З підстав того, що кукурудза одержана не від ТОВ "Західний Аграрний Холдинг" та ТОВ "Малефісента", а позивачем сформовано актив за рахунок надходження запасів з джерела невідомого походження, за рахунок використання документів "контрагентів", що фактично не могли і не здійснювали постачання, тому дана кукурудза є безоплатно отриманим оборотним активом.

Щодо заниження податну на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету за перевіряємий період в сумі 9711553 грн., податковим органом зазначено, що в ході даного дослідження встановлено відсутність реального руху товару від продавців до покупця, із залученням підприємств - постачальників з ознаками ризику та факту пересортування товару (зміни номенклатури), що свідчить про відсутність реального руху товару.

Тобто, податкові накладні та видаткові накладні виписані ТОВ "Західний Аграрний Холдінг" та ТОВ "Малефісента" в адресу позивача не носять юридичної сили первинного документа, тобто вважаються дефектними, операції мають формальний характер, тобто є безтоварними по ланцюгу постачання.

Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що прийняті податкові повідомлення-рішення відповідають нормам чинного законодавства, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

Не погоджуючись із викладеними запереченнями у відзиві на адміністративний позов, представником позивача надано відповідь на відзив, у якій останній акцентує увагу на тому, що зерно кукурудзи позивачем придбано безпосередньо на зерновому складі. У зв`язку з чим товариство не здійснювало доставку зерна, не наймало транспорту, не оплачувало його та не отримувало послуг по перевезенню.

З приводу ланцюга взаємозв`язку між укладеними договорами з контрагентами та використанням їх у своїй господарській діяльності, представник позивача зазначає, що зерно кукурудзи товариством експортовано за межі митної території України, в наслідок чого отримано прибуток.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив позовні вимоги задовольнити з наведених у позові підстав. Звернув увагу, що відповідач у відзиві повторює висновки, викладені в акті перевірки, та не спростовує доводи, викладені у позові.

Представник відповідача у задоволенні позову просила відмовити з підстав, наведених у відзиві на позов.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши їх доводи у заявах по суті справи письмовими доказами, суд встановив такі обставини.

На підставі наказу ГУ ДПС у Вінницькі області № 738к від 12.03.2021 року проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ "Поділлянафтозбут" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2018 року по 31.12.2020 року, валютного законодавства за період з 01.04.2018 року по 31.12.2020 року з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.04.2018 року по 31.12.2020 року.

За результатами перевірки податковим органом складено акт перевірки від 20.05.2021 року № 4870/02-32-07-01/39843507.

Перевіркою встановлено порушення п. 44.1, 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 "Доходи" підприємством до складу інших доходів за період з 01.04.2018 року по 31.12.2020 року не віднесено доходи по безоплатно отриманих виробничих запасах на суму - 58103089 грн., в тому числі: - за звітний податковий період 2019 року, заниження в сумі 822954 грн.; - за звітний податковий період 2020 року, заниження в сумі 9292702 грн.; - також встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток по рядку 04 податкової декларації за 2020 рік в сумі 1905002 грн.

Пункту 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 9711553 грн., у тому числі за травень 2018 року - 21775 грн., грудень 2018 року - 5930 грн., грудень 2019 року - 761994 грн., січень 2020 року - 2417459 грн., лютий 2020 року - 4685632 грн., березень 2020 року - 1818763 грн.

Таким чином, між позивачем та ТОВ "Західний аграрний холдинг" укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № К/18-11/ПНЗ від 18.11.2019 року. Також, додатком до договору урегульовано асортимент, номенклатура, кількість, якість, ціна, умови та строки поставки товару, місце прийому передачі, строки оплати товару.

Відповідно до додатку № 1 від 18.11.2019 року до договору, зазначеного вище, передбачено поставку на ТОВ "Поділлянафтозбут" від ТОВ "Західний аграрний холдинг" кукурудзи 3-го класу українського походження врожаю 2019 року в кількості 100 т (+/- 10%) за ціною 4320 грн. Показники якості відповідно до ДСТУ 4525:2006 для відповідного класу, дійсного на момент здійснення аналізу, без ГМО. Постачальник постачає товар партіями на умовах СРТ - Одеса порт. Термінал ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл". Спосіб перевезення - насипом. Датою поставки товару вважається дата прийняття товару в пункті призначення та підписання сторонами Акту прийому-передачі товару. Період поставки: з 18.11.2019 року по 30.06. 2020 року (обидві дати включно). Постачальник повинен передати Покупцю разом з товаром транспортні документи (товарно-транспортні накладні, якщо поставка здійснюється автотранспортом та/або залізничні накладні, якщо поставка здійснюється залізничним транспортом з календарним штемпелем терміналу/порту про дату вивантаження товару у місці призначення). Постачальник повинен передати Покупцю такі документи до моменту першої оплати товару: - акт приймання-передачі товару та/або видаткову накладну; - рахунок-фактуру Постачальника із зазначенням точної кількості та ціни продукції без ПДВ, суми ПДВ і загальної суми до сплати (за вимогою Покупця); - довідку про походження товару.

Відповідно до додатку № 2 від 16.12.2019 року до договору, передбачено поставку на ТОВ "Поділлянафтозбут" від ТОВ "Західний аграрний холдинг" кукурудзи 3-го класу українського походження врожаю 2019 року в кількості 1700 т (+/- 10%) за ціною 4560 грн. Показники якості відповідно до ДСТУ 4525:2006 для відповідного класу, дійсного на момент здійснення аналізу, без ГМО. Постачальник постачає товар партіями на умовах СРТ - Одеса порт, Термінал ТОВ "Олімекс Купе Інтернейшнл". Спосіб перевезення - насипом. Період поставки: з 16 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року (обидві дати включно). Постачальник повинен передати Покупцю разом з товаром транспортні документи (товарно-транспортні накладні, якщо поставка здійснюється автотранспортом та/або залізничні накладні, якщо поставка здійснюється залізничним транспортом з календарним штемпелем Терміналу/Порту про дату вивантаження товару у місці призначення). Постачальник повинен передати Покупцю такі документи до моменту першої оплати товару: акт приймання-передачі товару та/або видаткову накладну; рахунок-фактуру Постачальника із зазначенням точної кількості та ціни продукції без ПДВ, суми ПДВ і загальної суми до сплати (за вимогою Покупця); довідку про походження товару.

Також, між позивачем та ТОВ "Малефісента" укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № К/28-12/ПНЗ від 28.12.2019 року. У відповідності до п. 1.1. даного договору вказано, що "Постачальник поставляє (продає) у власність Покупцеві, а Покупець приймає (придбає) та оплачує на умовах і протягом дії цього Договору сільськогосподарську продукцію, з якісними показниками, вказаними в Додатку до цього договору (надалі - товар та/або продукція). Асортимент, номенклатура, кількість, якість, ціна, умови та строки поставки Товару, місце прийому - передачі, строки оплати товару узгоджуються сторонами шляхом вказування їх у додатках на окремі партії товару, які поставляються згідно цього договору та становлять його невід`ємну частину". Згідно п.1.2. вказаного договору "В ціну товару включено всі податки і збори, передбачені чинним законодавством України, в тому числі податок на додану вартість, вартість транспортування продукції до місця її передачі, а також інші витрати, якщо інше не передбачено додатком до договору". Відповідно до п. 3.1. договору "місце поставки товару фіксується в тексті відповідного додатку до договору".

Пунктом 3.5. договору зазначено, що "разом з товаром постачальник зобов`язується передати покупцю на кожну окрему партію товару належним чином оформлену товарну (видаткову) накладну, залізничну накладну та/або товарно-транспортну накладну (далі разом - накладні). У випадку, якщо товар, який поставляється за цим договором, зберігається на зерновому складі, постачальник зобов`язаний в момент поставки товару, в порядку, передбаченому чинним законодавством, передати покупцю складські документи на зерно, видані зерновим складом на підтвердження прийняття зерна на зберігання та лист на переоформлення, адресований зерновому складу. Товар в такому випадку вважається поставленим покупцю з моменту оформлення на покупця необхідних складських документів. Усі витрати по переоформленню товару на зерновому складі на покупця несе постачальник".

При цьому, відповідно до вимог п. 3.6 договору № К/28-12/ПНЗ від 28.12.2019 року, вказано, що "перелік документів, які супроводжують товар, може бути уточнено в додатку".

Відповідно до додатку № 1 від 28.12.2019 року до договору, зазначеного вище, передбачено поставку на ТОВ "Поділлянафтозбут" від ТОВ "Малефісента" кукурудзи 3-го класу українського походження врожаю 2019 року в кількості 3000 т (+/- 10%) за ціною 5160 грн. Показники якості відповідно до ДСТУ 4525:2006 для відповідного класу, дійсного на момент здійснення аналізу, без ГМО. Постачальник постачає товар партіями на умовах СРТ - Одеса порт., термінал ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл". Спосіб перевезення - насипом. Датою поставки товару вважається дата прийняття товару в пункті призначення та підписання сторонами акту прийому-передачі товару. Період поставки: з 28.12.2019 року по 28.06.2020 року (обидві дати включно). Постачальник повинен передати покупцю разом з товаром транспортні документи (товарно-транспортні накладні, якщо поставка здійснюється автотранспортом та/або залізничні накладні, якщо поставка здійснюється залізничним транспортом з календарним штемпелем терміналу/порту про дату вивантаження товару у місці призначення). Постачальник повинен передати покупцю такі документи до моменту першої оплати товару: - акт приймання-передачі товару та/або видаткову накладну; - рахунок-фактуру постачальника із зазначенням точної кількості та ціни продукції без ПДВ суми ПДВ і загальної суми до сплати (за вимогою покупця); - довідку про походження товару.

Таким чином сторони, керуючись п. 3.6. договору саме в додатку уточнили перелік документів, які надаються постачальником покупцю та усі зазначені документи є в наявності у покупця.

Також, за результатом вчинених дій, податковим органом встановлено, що проведений аналіз ланцюга постачання кукурудзи, вказує на те, що ТОВ "Західний аграрний холдинг" та ТОВ "Малефісента" є учасниками тіньового сектору економіки та наголошує на транзитності вчинених операцій, спрямованих на отримання додаткової вигоди кінцевими отримувачами. Оскільки встановленні в акті перевірки факти підтверджують, що вказані контрагенти фактично не реалізовували зазначені товари на адресу ТОВ "Поділлянафтозбут" у відповідних періодах, так як, в свою чергу, не проводило операцій з придбання товарів з контрагентами-постачальниками.

Крім того, податковий орган в акті перевірки посилається на те, що ТОВ "Західний аграрний холдинг" та ТОВ "Малефісента" здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з постачання товарів на користь ТОВ "Поділлянафтозбут" при використанні відповідних товарів не у господарській діяльності та складено первинні документи всупереч нормам ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пп. 2.1 і 2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88.

Таким чином, на підставі акту перевірки винесені податкові повідомлення-рішення від 17.06.2021 року за № щодо збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 12104810 грн., в частині невизнання сформованого податкового кредиту за рахунок проведення нереальних господарських операцій з ТОВ "Західний аграрний холдинг" та ТОВ "Малефісента"; № щодо збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 10321395 грн., внаслідок безоплатно отриманих виробничих запасів у зв`язку із не підтвердженням реальності здійснення господарських операцій по взаємовідносинах з ТОВ "Західний аграрний холдинг" та ТОВ "Малефісента"; № щодо завищення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 1905002 грн.

ТОВ "Поділлянафтозбут", не погоджуючись з вищевказаними в акті перевірки висновками, на підставі яких винесені оскаржувані податкові повідомлення-рішення, подало скаргу до Державної податкової служби України.

За результатом розгляду скарги податковим органом прийнято рішення № 21167/6/99-00-06-01-01-06 від 15.09.2021 року, яким скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення без змін.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями та вважаючи їх протиправними, з метою захисту своїх порушених прав та інтересів, ТОВ "Поділлянафтозбут" звернулось із даною позовною заявою до суду.

Надаючи оцінку спірним відносинам, суд виходить із таких підстав та мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються нормами Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до приписів пункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1. статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон № 996-XIV).

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто, для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Таким чином, господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначено також підпунктом 1.2 пункту 1 та підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі - Положення № 88).

Первинні документи - це письмові свідоцтва, що фіксуються та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації на їх проведення.

Згідно з пунктом 2.4 Положення № 88 первинні документи (на паперових і машинолічильних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити; назва підприємства, установи. Від імені яких складений документи, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Отже, формування податкового кредиту з ПДВ обумовлено придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених підтверджуючих проведення господарських операцій первинних документів і податкових накладних.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, суми податку на додану вартість для цілей визначення податкового кредиту мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено.

Судом встановлено, що в ході здійсненої перевірки податковим органом зроблено висновок про те, що фактично контрагентами ТОВ "Західний аграрний холдинг" та ТОВ "Малефісента" здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з постачання товарів на користь ТОВ "Поділлянафтозбут" при використанні відповідних товарів не у господарській діяльності і складено первинні документи всупереч нормам ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та пп. 2.1 і 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку № 88.

Перевіряючи зазначенні обставини, суд акцентує увагу на наступому.

Як встановлено з матеріалів справи, між позивачем та ТОВ "Західний аграрний холдинг" укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № К/18-11/ПНЗ від 18.11.2019 року. Також, додатком до договору урегульовано асортимент, номенклатура, кількість, якість, ціна, умови та строки поставки товару, місце прийому передачі, строки оплати товару.

Відповідно до додатку № 1 від 18.11.2019 року до договору, зазначеного вище, передбачено поставку на ТОВ "Поділлянафтозбут" від ТОВ "Західний аграрний холдинг" кукурудзи 3-го класу українського походження врожаю 2019 року в кількості 100 т (+/- 10%) за ціною 4320 грн. Показники якості відповідно до ДСТУ 4525:2006 для відповідного класу, дійсного на момент здійснення аналізу, без ГМО. Постачальник постачає товар партіями на умовах СРТ - Одеса порт. Термінал ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл". Спосіб перевезення - насипом. Датою поставки товару вважається дата прийняття товару в пункті призначення та підписання сторонами Акту прийому-передачі товару. Період поставки: з 18.11.2019 року по 30.06. 2020 року (обидві дати включно). Постачальник повинен передати Покупцю разом з товаром транспортні документи (товарно-транспортні накладні, якщо поставка здійснюється автотранспортом та/або залізничні накладні, якщо поставка здійснюється залізничним транспортом з календарним штемпелем терміналу/порту про дату вивантаження товару у місці призначення). Постачальник повинен передати Покупцю такі документи до моменту першої оплати товару: - акт приймання-передачі товару та/або видаткову накладну; - рахунок-фактуру Постачальника із зазначенням точної кількості та ціни продукції без ПДВ, суми ПДВ і загальної суми до сплати (за вимогою Покупця); - довідку про походження товару.

Відповідно до додатку № 2 від 16.12.2019 року до договору передбачено поставку на ТОВ "Поділлянафтозбут" від ТОВ "Західний аграрний холдинг" кукурудзи 3-го класу українського походження врожаю 2019 року в кількості 1700 т (+/- 10%) за ціною 4560 грн. Показники якості відповідно до ДСТУ 4525:2006 для відповідного класу, дійсного на момент здійснення аналізу, без ГМО. Постачальник постачає товар партіями на умовах СРТ - Одеса порт, Термінал ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл". Спосіб перевезення - насипом. Період поставки: з 16 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року (обидві дати включно). Постачальник повинен передати Покупцю разом з товаром транспортні документи (товарно-транспортні накладні, якщо поставка здійснюється автотранспортом та/або залізничні накладні, якщо поставка здійснюється залізничним транспортом з календарним штемпелем Терміналу/Порту про дату вивантаження товару у місці призначення). Постачальник повинен передати Покупцю такі документи до моменту першої оплати товару: акт приймання-передачі товару та/або видаткову накладну; рахунок-фактуру Постачальника із зазначенням точної кількості та ціни продукції без ПДВ, суми ПДВ і загальної суми до сплати (за вимогою Покупця); довідку про походження товару.

Таким чином сторони, керуючись п. 3.6 договору в додатку уточнили перелік документів, які надаються постачальником покупцю також вказані документи є наявні в покупця.

На підтвердження факту передачі товару під час перевірки представлено трьохсторонні акти приймання-передачі від 30.12.2019 року № б/н та від 31.01.2020 року, відповідно до договору поставки сільськогосподарської продукції № К/18-11/ПНЗ від 01.11.2019 року укладених ТОВ "Західний аграрний холдинг", ТОВ "Поділянафтозбут", та ТОВ "Олімпекс Купе Інтернейшнл", відповідно до яких покупець передав, а покупець отримав: 30.12.2019 року (протягом грудня 219 року-кукурудзу - у кількості 1006,521 т.) та (31.01.2020 року - протягом січня 2020 року - кукурудзу - 625,949 т). Також наявні трьохсторонні акти приймання-передачі від 31.01.2020 року б/н та від 28.02.2020 року до договору поставки сільськогосподарської продукції № К/28-12/ПНЗ від 28.12.2019 року укладених ТОВ "Малефісента", ТОВ "Поділлянафтозбут" та "Олімпекс Купе Інтернейшнл", відповідно до яких постачальник передав, а покупець отримав 31.01.2020 року (протягом січня 2020 року - кукурудзу - 2545,791 т) та 28.02.2020 року (протягом лютого - 2020 року - 7448,515 т).

Аналізуючи складені між позивачем та контрагентами первинні документи, що долучені до матеріалів справи, суд зазначає, що ці документи відповідають положенням законодавства та містять всі обов`язкові реквізити первинного документу, які передбачені статтею 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а тому вказані документи мають юридичну силу та підтверджують реальний рух активів, зміну зобов`язань та капіталу позивача. Зворотного відповідачем не доведено.

Крім того, суд зазначає, що на момент здійснення спірних господарських операцій, відповідно до наявних матеріалів справи, ні транспортування товару, ні його зберігання, позивачем не проводилося, а проводилося контрагентами.

Так, оцінивши надані первинні документи, суд зазначає, що зміст оглянутих документів містить назву документа (форми), дату та місце складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, первинні документи виписані реально існуючими суб`єктами права.

Таким чином, надаючи оцінку наявним в матеріалах справи договорам, податковим, видатковим накладним, та іншим первинним документам, якими позивач доводить перед судом реальність здійснення господарської операції, суд, не встановив їх дефектність.

Судовим розглядом також не встановлено жодних зауважень чи претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які є сторонами спірних правочинів, до правового статусу сторін договорів як платників ПДВ, відповідності спірних правочинів вимогам закону, належності складання первинних документів за спірним правочином.

Викладене в акті судження податкового органу про вчинення платником податків порушень закону ґрунтується лише на припущеннях щодо безтоварності угоди.

Тому, стосовно ланцюга постачання суд зазначає, що посилання податкового органу на інформацію баз даних податкового органу щодо відсутності у контрагента позивача можливості встановити походження товару судом не приймаються до уваги, оскільки внесені відомості баз даних податкового органу є одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на відповідача функцій та завдань, а висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 року у справі № 818/418/17(касаційне провадження № К/9901/5097/17).

У свою чергу, податкова інформація щодо контрагента по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 року у справі № 813/1497/17 (адміністративне провадження № К/9901/3819/17).

Верховний Суд в постанові від 02.04.2019 року у справі № 826/6245/18 (адміністративне провадження № К/9901/3279/19) вказав, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

При цьому норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі № 826/16705/17.

Також суд наголошує, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах стосовно контрагентів суб`єкта господарювання щодо ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер і не є належним доказом у розумінні процесуального закону.

До аналогічного висновку Верховний Суд дійшов у наступних справах: № 520/4829/19, постанова від 13.08.2020 року; № 160/93/19, постанова від 02.04.2020 року; № 340/422/19, постанова від 04.06.2020 року; № 826/8006/14, постанова від 06.07.2021 року; № 826/11176/17, постанова від 06.07.2021 року; № 2540/26/18, постанова від 07.07.2021 року; № 826/5595/16, постанова від 13.07.2021 року.

Із зазначеного слідує, що вказана інформація в акті перевірки від 20.05.2021 року не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається податковий орган, а відтак, така до уваги суду не приймається.

Стосовно оцінки відсутності складських документів на зерно, слід наголосити, що представник податкового органу посилається на данні реєстру податкових накладних, згідно якого не встановлено реєстрації податкових накладних ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" щодо надання послуг по прийманню, оформленню складських документів, зберіганню, відвантаженню, переоформленню сільськогосподарської продукції ТОВ "Поділлянафтозбут" та нерезиденту GNT EUROPE SA Швейцарія з 2019 року.

Як встановлено із постанови про закриття кримінального провадження № 0000003 від 20.09.2021 року ідентифікувати, вказані обставини підтверджуються тим, що GNT EUROPE SA Швейцарія справді не мало укладеного договору зберігання, а здійснювало вказані дії через третіх осіб.

При цьому, суд звертає увагу, що про існування таких договірних взаємовідносин у контрагентів позивача, останньому не може бути відомо, тай перевіряти такі данні останній не зобов`язаний.

Отже, припущення податкового органу про відсутність відповідних послуг з боку ТОВ "Олімпекс Купе Інтернешнл" по прийманню, оформленню складських документів, зберіганню, відвантаженню та переоформленню сільськогосподарської продукції ТОВ "Поділлянафтозбут" та нерезидентом GNT EUROPE SA Швейцарія з 2019 року, жодним чином не свідчить про відсутність зерна кукурудзи у позивача.

Щодо товарно-транспортних накладних, суд зазначає, що відповідно до наявних матеріалі справи, було встановлено те, що зерно кукурудзи позивачем придбалося на зерновому складі, при цьому останнім не було здійснено доставку зерна, не наймалось транспорту, не оплачувалось його та не отримувалось послуг по перевезенню. Так, згідно умов укладених договорів доставку здійснювали постачальники за власний рахунок.

При цьому товарно-транспортна накладна призначена виключно для руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом, а не на підтвердження факту придбання товару. Тому за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару та його використання у власній господарській діяльності, незначні відхилення у заповненні вказаних документів не може свідчити про відсутність реальних господарських операцій та, в свою чергу, не може бути підставою для позбавлення платника податку права на отримання податкового кредиту з податку на додану вартість.

Крім того, суд зазначає, що посилання на кримінальні провадження стосовно контрагентів, також не являються підставою для висновку про нереальність господарських операцій оскільки, як вказав Верховий Суд в постанові від 24.04.2018 року у справі № 2а/0370/205/12, факт порушення кримінального провадження щодо посадових осіб контрагентів не може слугувати єдиним і достатнім доказом фіктивності здійснених господарських операцій за відсутності інформації, яка б свідчила про узгодженість дій між цими особами з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з будь-якими протиправними діями контрагентів.

Більше того, надана до суду постанова про закриття кримінального провадження № 0000003 від 16.01.2021 року, додатково підтверджує реальність спірних господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Отже, висновки викладені в акті перевірки зроблені тільки на припущеннях. Контролюючим органом не було надано до суду жодного доказу, який би свідчив про відсутність господарських операцій та ухилення від оподаткування позивача.

Суд дійшов висновку, що податковим органом не було спростовано реальності та достовірності наданих первинних документів, не надано доказів, які б вказували, що дані документи складено з порушеннями чи в супереч нормам чинного законодавства.

Крім того, контролюючим органом не надано доказів, щодо наявності кримінальних проваджень в межах яких досліджуються питання щодо контрагентів позивача в частині того, що господарські відносини позивача з даними підприємствами, які в подальшому і були досліджені під час проведення перевірки податковим органом, є фіктивними чи мають ознаки нереальних.

Між тим, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо про порушення, які можливо допускаються контрагентами його контрагентів, при цьому, позивач не може нести відповідальність за можливі негативні наслідки господарської діяльності його контрагентів, а тим більше за відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачання товарів.

Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і не обізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Відповідачем не доведено наявності мети, завідомо суперечної інтересам держави і суспільства, а також існування умислу у позивача чи його контрагентів, як обов`язкової ознаки для визнання правочину недійсним та застосування адміністративно-господарських санкцій. Хоча факт порушення публічного порядку повинен бути доведеним певними засобами доказування.

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку до бюджету, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Окрім того, слід зазначити, що поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у суб`єкта господарювання додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань.

Суд наголошує, що підстави, які зазначені податковим органом в акті перевірки з урахуванням усіх наданих первинних документів позивачем, не є достатніми та належними для висновку про отриманий актив у вигляді товару невідомого походження, що вважається безоплатно отриманим та не узгоджуються з положеннями податкового законодавства.

Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд приходить до висновку, що в межах спірних правовідносин відповідачем в ході проведення перевірки позивача не наведені та не встановлені докази, які б вказували на невідповідність господарських операцій позивача з контрагентами, меті та цілям діяльності платників податків, збитковості таких операцій чи інші обставини, які окремо або в сукупності могли б підтвердити фіктивність здійснених операцій, відсутність факту поставки товару, виконання робіт, надання послуг. Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції", Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України. Відповідно до частини першої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що податкові повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 17.06.2021 року № № , , є необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів та не надано належних доказів наявності в діях позивача ознак протиправної діяльності. Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат, враховуються: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також документи що підтверджують оплату наданих послуг.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства встановлено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020 року, № 640/15803/19 від 05.08.2020 року.

До суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано:

- договір про надання правової допомоги від 21.09.2021 року № 124;

- рахунок № 1911-21/1 від 19.211.2021 року;

- платіжне доручення № 64526 від 19.11.2021 року;

- платіжне доручення № 65026 від 09.12.2021 року;

- лист № 403-3-2 від 13.12.2021 року з уточненням призначення платежу до платіжного доручення № 65026 від 09.12.2021 року

Отже, витрати позивача в розмірі 65000 грн. на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та доводяться належними і допустимими доказами.

Разом з тим, до матеріалів справи представником відповідача надано клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Яке обґрунтоване тим, що судом має бути оцінено рівень адвокатських витрат, що мають бути присудженні з урахуванням того, чи були такі витрати понесенні фактично.

Враховуючи зазначене, належним буде наголосити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Отже, враховуючи заявлене клопотання представника відповідача, дослідивши документи надані представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також врахувавши судову практику у даній категорії справ, суд дійшов висновку, що виходячи з реальності витрат на професійну правничу допомогу, обставин справи, складності справи, часу, затраченого на послуги адвоката, про часткове задоволення заяви про розподіл судових витрат та стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у сумі 32500 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлянафтозбут" (вул. Миколи Амосова, 26а/401, м. Вінниця, ) до головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ЄДРПОУ ВП 44069150) про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення головного управління ДПС у Вінницькій області від 17.06.2021 року № , № , а також № в частині збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 12104810 грн. (9683848 грн. за основним зобов`язанням та 2420962 грн. штрафних (фінансових) санкцій).

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Поділлянафтозбут" (вул. Миколи Амосова, 26а/401, м. Вінниця, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 22700 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 32500 грн. за рахунок бюджетних асигнувань головного управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ЄДРПОУ ВП 44069150).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович