Справа № 932/11031/21
Суддя: Кудрявцева Т. О.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/932/58/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О., розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Шевцової Ірини Вікторівни, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом про скасування постанови інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Шевцової І.В. від 12 грудня 2021 року, серії ЕАО №5138904 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, стягнення судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 12 грудня 2021 року інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Шевцовою І.В., було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №5138904, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 гривень за порушення п.12.4 ПДР, а саме в постанові вказано, що 12.12.2021 року о 13 год. 48 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Лексус д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в межах населеного пункту с.Братське по вул.Садова, 5 зі швидкістю 80 км./год., де дозволяється рух зі швидкістю не більше 50 км./год., чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 30 км/год.

Позивач зазначає, що накладене на нього стягнення є незаконним та необґрунтованим, з огляду на порушення порядку накладення адміністративних стягнень та відсутність в його складу адміністративного правопорушення. Зокрема зазначає, що 12.12.2021 року приблизно о 13.50 на Запорізькому шосе (в напрямку м.Запоріжжя) був зупинений представниками патрульної поліції за начеб то порушення швидкісного режиму. Однак в постанові було зазначено, що правопорушення було здіснено в с.Братському на вул.Садовій, 6. За цією адресою він не рухався взагалі, оскільки маршрут його руху пролягав по Запорізькому шосе з міста Дніпро до міста Запоріжжя і до місця його зупинки жодних дорожніх знаків, щоб попереджали про контроль швидкості та про фото/відео фіксацію не було. В порушення ст. 279 КУпАП, при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови, йому не було роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП. Вказані обставини беззаперечно є порушенням права на захист, а також грубим порушенням процедури притягнення особи до адміністративної відповідальності, що робить постанову незаконною. Індивідуальні сертифікаційні ознаки приладу, на який, начебто, зафіксовано правопорушення, йому не повідомлені, в оскаржуваній постанові не зазначені, відеозапис порушення для перегляду не надано, не надано можливості реалізувати повний спектр прав на захист; у наданні йому для огляду матеріалів адміністративної справи - відмовлено. Оскаржувана постанова, в порушення приписів ст. 283 КУпАП, не містить відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення. В оскаржуваній постанові відповідач посилається лише на єдиний доказ перевищення швидкості руху транспортним засобом в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху приладом Trucam LTI 20/20 ТС0003785, проте дані фотознімки та відеофіксація не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку 5.45 «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги. Під час винесення постанови відповідачем не надано доказів щодо способу використання, закріплення приладу Trucam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху. Відеофіксвція здійснювалась не автоматичному режимі, а у ручному режимі, а тому могло вплинути на показники приладу. Оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги знаку лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної техніки для фіксації обставин правопорушення.

Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем та третьою особою, ні у встановлений законом, ні у встановлений судом строк правом на подання відзиву та письмових пояснень, відповідно, не скористалися. Будь-яких письмових заяв чи клопотань до суду не надали.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою ЕАО №5138904 від 12.12.2021 позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення в сумі 340 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що позивач 12.12.2021 року о 13 год. 48 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Лексус д.н.з. НОМЕР_1 , рухався в межах населеного пункту с.Братське по вул.Садова, 5 зі швидкістю 80 км./год., де дозволяється рух зі швидкістю не більше 50 км./год., чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 30 км/год. Порушення зафіксовано на приладі TruCам 0003785, чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозвол. швид. не більше 50 км/год).

Ч.1 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Як вбачається з постанови серії ЕАО №5138904 від 12 грудня 2021 року, перевищення швидкості водієм встановлювалась за допомогою вимірювача швидкості TruCAM 0003785.

За правилами ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи доводи позивача в частині порушення його прав відповідачем під час складення оскаржуваної постанови, суд враховує, що розгляд справи проведено відповідачем з порушенням встановленого законом порядку, а доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідачем не надано. Жодних доказів на підтвердження дотримання відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення, суду не надано.

Так, відповідно до позиції висловленої колегією Верховного Суду України у постанові від 19.02.2020 року, винесеній за результатами розгляду справи №524/1284/17, у разі якщо постанова про притягнення до відповідальності за порушення ПДР не містить даних про технічний засіб, яким таке адмінправопорушення зафіксоване, то такий відеозапис, не може бути визнано належним доказом у справі.

Згідно зі ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.

Згідно із вимогами ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як, зокрема, відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки судом встановлено, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП не доведена, а склад вказаного правопорушення тим самим спростовано, позовні вимоги належить задовольнити.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається із матеріалів справи, 14 грудня 2021 року між позивачем та адвокатом Дубовенко В.І. укладено договір про надання правової допомоги №1214/21-К. Відповідно до Акту прийому-передачі виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 14.12.2021 року, адвокатом Дубовенко В.І. надавались послуги з складання позовної заяви, кількість годин не зазначено, вартість послуги вказано 2000грн. Пунктом 3 Акту зазначено, що цей акт є підставою для проведення розрахунку між сторонами, а не підтвердженням фактичної оплати послуг адвоката.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката Дубовенко В.М. в сумі 2000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано належних доказів сплати таких витрат.

Відповідно до вимог ст. 139 КАС України, понесений позивачем судовий збір підлягає відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 6-11, 77, 121-123, 143, 243-246, 250-251, 286, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Шевцової Ірини Вікторівни, третя особа - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити частково.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАО №5138904 від 12 грудня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП - закрити.

Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 454 гривні на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Департаменту патрульної поліції, .

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду згідно з вимогами ч. 4 ст. 286 КАС України протягом десяти днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участь у судовому засіданні - протягом десяти днів зо дня отримання ними його копії.

Рішення набирає законної сили протягом десяти днів із дня його проголошення, або десяти днів зо дня отримання його копії учасниками процесу, які не брали участь у судовому засіданні, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Т.О. Кудрявцева