Справа № 600/7754/21-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/7754/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лелюка О.П., за участю: секретаря судового засідання Миронець Н.Я., представника позивача Морозової О.В. та представника відповідача Фадєєвої К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці в Чернівецькій області про визнання незаконною та скасування постанови,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Управління Держпраці в Чернівецькій області про визнання незаконною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №3928/Ж5/24-13-07-05//ТД-ФС/22 від 24 листопада 2021 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач, враховуючи додаткові пояснення, посилалась на помилкове притягнення її до відповідальності, передбаченої абзацом 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, про порушення відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови норм Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постаново Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509.

Ухвалою суду від 04 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про судове засідання, встановлено строк для подання заяв по суті справи.

Відповідач щодо задоволення позову заперечував, подавши до суду відзив на позовну заяву. Вказував про правомірність оскаржуваного рішення, наголошуючи на допущенні позивачем порушення, що виразилось у неповідомленні центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення, формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття на роботу, що порушує вимоги частини четвертої статті 24 Кодексу законів про працю України та Порядку повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.15 №413.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та з урахуванням додаткових письмових пояснень.

Натомість представник відповідача щодо позову заперечував з підстав, наведених у відзиві. Просив суд у задоволенні заявлених вимог відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність за видом «роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».

На підставі наказу Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 16 вересня 2021 року №1315-п проведено фактичну перевірку суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в барі-магазині за адресою: АДРЕСА_1 за період фінансово-господарської діяльності з 04 грудня 2020 року по 25 вересня 2021 року.

За результатом проведення фактичної перевірки контролюючим органом скалено Акт від 24 вересня 2021 року №3928/Ж5/24-13-07-05/ НОМЕР_1 , в якому, зокрема, вказано про допущення порушення частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме: ОСОБА_3 працює продавцем у ФОП ОСОБА_1 згідно трудового договору від 01 вересня 2021 року, проте до податкового органу не надійшло повідомлення про прийняття працівника на роботу.

Листом від 01 жовтня 2021 року №8010/5/24-13-07-05 Головне управління ДПС у Чернівецькій області направило Управлінню Держпраці у Чернівецькій області матеріали фактичної перевірки у ФОП ОСОБА_1 .

Листом від 13 жовтня 2021 року №3120/1/04-2/21 Управління Держпраці у Чернівецькій області направило ФОП ОСОБА_4 Повідомлення про отримання документів, в якому вказано про отримання 12 жовтня 2021 року Акту фактичної перевірки від 24 вересня 2021 року №3928/Ж5/24-13-07-05/ НОМЕР_1 . Також зазначено, що справа про накладення штрафу буде розглянута у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання документів.

Повідомлення про отримання документів направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Однак, конверт з названим повідомленням повернувся Управлінню Держпраці у Чернівецькій області з відміткою Укрпошти про невручення з причини «неправильно зазначена адреса».

Керуючись статтею 265 Кодексу законів про працю України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною третьою статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (зі змінами) та на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, 24 листопада 2021 року Управлінням Держпраці у Чернівецькій області винесено Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №3928/Ж5/24-13-07-05//ТД-ФС/22, якою накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 штраф у розмірі 60000,00 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пунктів 7 9 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг; позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду; відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.

За змістом частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не погоджується із прийнятою відповідачем постановою про накладення штрафу на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України за порушення, що виразилось у неповідомленні центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення, формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.

Так, згідно матеріалів справи 24 серпня 2021 року позивачем винесено наказ про прийняття на роботу ОСОБА_3 з 01 вересня 2021 року на посаду касира торгівельного залу.

В цей же день сформовано повідомлення про прийняття працівника на роботу у страхувальника.

01 вересня 2021 року з указаною особою позивачем укладено трудовий договір.

Однак повідомлення про прийняття вказаного працівника на роботу було направлено до ГУ ДПС у Чернівецькій області 24 вересня 2021 року, що підтверджується квитанцією №2.

У зв`язку з цим, варто зазначити, що відповідно до частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України (тут і далі в редакції на час виникнення спірних відносин) трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно пункту 6 частини першої статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Відповідно до частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року №413 «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу» повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації) до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за формою згідно з додатком до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором одним із таких способів: засобами електронного зв`язку з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідальних осіб відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронних довірчих послуг; на паперових носіях разом з копією в електронній формі; на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суд враховує висновки щодо застосування наведених норм права, які викладені в постановах Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі №183/6018/18, від 23 квітня 2020 року у справі №440/45/19.

Так, суд касаційної інстанції, зокрема, вказав про те, що абзацом другим частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України не передбачено застосування штрафу до суб`єкта господарювання у зв`язку з відсутністю повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування при прийнятті працівника на роботу.

Наведена обставина не є підставою для накладення на особу штрафу у відповідності до вимог абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України.

Абзац другий частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України не передбачає накладення штрафів за несвоєчасне повідомлення органів ДФС про працевлаштування.

Оскільки в даному випадку позивача притягнуто до фінансової відповідальності за відсутність повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення, формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу саме на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, то суд приходить до висновку про незаконність оскаржуваної постанови №3928/Ж5/24-13-07-05//ТД-ФС/22 від 24 листопада 2021 року.

Крім цього, безпідставними є твердження відповідача саме про відсутність повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення, формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття ОСОБА_3 на роботу, адже 24 вересня 2021 року позивачем було направлено до ГУ ДПС у Чернівецькій області повідомлення про прийняття вказаного працівника на роботу, з яким 01 вересня 2021 року укладено трудовий договір.

Зазначені обставини визнавались відповідачем у ході розгляду справи.

Таким чином, у даних відносинах фактично мала місце несвоєчасність (а не відсутність) повідомлення органу ДПС про прийняття працівника на роботу, що також виключає притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності на підставі абзацу другого частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, а тому оскаржувана постанова є протиправною.

Також суд погоджується із доводами позивача про порушення відповідачем порядку притягнення до відповідальності.

Так, згідно пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постаново Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (тут і далі у редакції на час виникнення спірних відносин, далі Порядок №509) штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи накладаються на підставі:

рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Відповідно до пункту 3 Порядку №509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.

Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Судом встановлено, що листом від 13 жовтня 2021 року №3120/1/04-2/21 Управління Держпраці у Чернівецькій області направило ФОП ОСОБА_4 Повідомлення про отримання документів, в якому вказано про отримання 12 жовтня 2021 року Акту фактичної перевірки від 24 вересня 2021 року №3928/Ж5/24-13-07-05/ НОМЕР_1 . Також зазначено, що справа про накладення штрафу буде розглянута у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання документів.

Повідомлення про отримання документів направлено на адресу ФОП ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Однак, конверт з названим повідомленням повернувся Управлінню Держпраці у Чернівецькій області з відміткою Укрпошти про невручення з причини «неправильно зазначена адреса».

При цьому в ході судового розгляду справи представником відповідача було вказано, що Повідомлення про отримання документів направлялось позивачу лише один раз листом від 13 жовтня 2021 року №3120/1/04-2/21, в будь-який інший спосіб ФОП ОСОБА_2 не повідомлялась.

Водночас судом на підставі інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка є загальнодоступною, в тому числі і для Управління Держпраці у Чернівецькій області, встановлено, що ФОП ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Отже, з наведеного слідує, що Повідомлення про отримання документів від 13 жовтня 2021 року №3120/1/04-2/21 було направлено відповідачем на неправильну (неповну, без зазначення квартири АДРЕСА_4 ) адресу позивача.

При цьому в ході судового розгляду справи позивач наголошувала на неотриманні будь-яких повідомлень від відповідача щодо надходження до Управління Держпраці у Чернівецькій області від ГУ ДПС у Чернівецькій області документів щодо проведення фактичної перевірки.

Викладене свідчить про недотримання Управлінням Держпраці у Чернівецькій області вимог пункту 3 Порядку №509 при накладенні на позивача штрафу оскаржуваною постановою.

Таким чином, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; недобросовісно та нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Тому, Постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №3928/Ж5/24-13-07-05//ТД-ФС/22 від 24 листопада 2021 року є протиправною й підлягає скасуванню.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі статтями 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з частинами першою-третьою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивач довів незаконність оскаржуваного рішення. Натомість доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявної у справі квитанції від 28 грудня 2021 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн, то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №3928/Ж5/24-13-07-05//ТД-ФС/22 від 24 листопада 2021 року.

Стягнути з Управління Держпраці у Чернівецькій області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 01 березня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), відповідач - Управління Держпраці у Чернівецькій області (58003, м. Чернівці, вул. Зелена, 3, ).

Суддя О.П. Лелюк