Справа № 160/25733/21
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2022-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Копія
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Златіна Станіслава Вікторовича
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Голови П`ятихатської міської ради Ісаєва Гілал Міргасан Огли, Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, П`ятихатська міська рада про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому з урахування заяви про зменшення позовних вимог від 17.01.2022 року просить:
визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови П`ятихатської міської ради Ісаєва Гілал Міргасан огли від 15.11.2021 року № 129-рк Про звільнення ОСОБА_1 »;
поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу комунальної власності і земельних відносин Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради;
стягнути з Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.11.2021 року по день до постановлення рішення суду, з розрахунку 948 грн. 74 коп. за один день вимушеного прогулу;
стягнути з Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані наступним:
позивач проходив службу в органах місцевого самоврядування;
наказом відповідача позивача звільнено з посади через скорочення штату;
відповідачем не запропоновано позивачу до звільнення іншу роботу у відповідача (всі наявні вакансії станом на момент звільнення);
відповідачем не враховано переважне право позивача на залишення на роботі;
відповідачем не враховано, що позивач має переважне право на залишення на посаді, оскільки позивач має вищу освіту, грамоти на за час служби, а також неповнолітніх дітей;
з метою не допущення переведення позивача на новостворену посаду Начальника відділу житлово-комунального господарства, цивільного захисту, співпраці з правоохоронними органами, комунальної власності та земельних відносин Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, відповідач вказав у списку запропонованих позивачу посад на те, що вказана вище нова посада може бути зайнята лише за умовами конкурсу; конкурс на зайняття нової посади фактично проведено не було;
відповідач своїми незаконними діями спричинив позивачу моральні страждання (позивач вимушений шукати нову роботу, позивач повинен докласти зусиль для налагоджування життєвих обставин, які зазнали змін), які позивач оцінює у 50 000 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.12.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Відповідачі надали суду відзив на позовну заяву, у якому просять суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав:
позивач проходив службу в органах місцевого самоврядування;
рішенням міської ради затверджено загальну чисельність працівників міської ради та її виконавчого комітету: загальну чисельність працівників відповідача скорочено за рахунок утворення нового відділу відділу житлово-комунального господарства, цивільного захисту, співпраці з правоохоронними органами, комунальної власності та земельних відносин шляхом об`єднання відділу комунальної власності і земельних відносин та відділу житлово-комунального господарства, благоустрою, енергетичного менеджменту, цивільного захисту, оборонної і мобілізаційної роботи та співпраці з правоохоронними органами;

відповідачем видано наказ про скорочення штату та чисельності і працівників на 30 штатних одиниць;

відповідач подав відповідну звітність центру зайнятості про наступне майбутнє вивільнення працівників;

новий штатний розклад відповідача затверджено з 01.11.2021 року;

власник вважається таким, що належним чином виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну посаду, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо; відповідачем виконано вимоги вказаної вище норми закону України;

позивачу під розпис пропонували вакантні посади, однак останній не повідомив відповідача про своє бажання працювати в подальшому;

позивач не повідомив відповідача про своє бажання обійняти запропоновані вакантні посади;

відповідно до проведеного відповідачем аналізу продуктивності праці і кваліфікації позивача та ОСОБА_2 , який також підлягає звільненню з посади начальника відділу; за результатами аналізу встановлено, що ОСОБА_2 має більшу продуктивність праці і кваліфікацію з урахування більшого стажу роботи в тому числі в органах місцевого самоврядування, відсутності доган та своєчасність надання відповідей на звернення громадян, відсутності лікарняних;

позивачем не надано суду доказів понесення моральних страждань, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди не є обґрунтованою.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не надала суду письмові пояснення.

Ухвалою суду від 31.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні 16.02.2022 року підтримав заявлені позовні вимоги.

Відповідач голова П`ятихатської міської ради у судове засідання 16.02.2022 року не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідач Виконавчий комітет П`ятихатської міської ради, у судове засіданні 16.02.2022 року не з`явився через хворобу.

Третя особа у судове засідання 16.02.2022 року не з`явилась; про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд відмовив у задоволенні клопотання представника Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради про відкладення розгляду справи, оскільки це друга неявка у судове засідання представника відповідача під час розгляду справи по суті, а тому суд відповідно до вимог п.2 ч.3 ст. 205 КАС України вправі розглянути справу за відсутності учасника справи; крім того, суд враховував строки розгляду і вирішення справи, а також предмет спору проходження публічної служби, що потребує розгляду справи у розумні строки без зволікань, а також те, що відповідач є юридичною особою та не позбавлений можливості направити до суду іншого представника.

У судове засідання 28.02.2022 року учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до вимог п.1, п.2 ч.3 ст. 205 КАС України суд вправі розглянути справу за відсутності учасника справи.

Враховуючи неявку всіх учасників справи, які повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, суд ухвалив здійснювати подальший розгляд у порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, встановив наступне.

Рішенням П`ятихатської міської ради від 28.08.2021 року № 648-12/VIII «Про внесення змін до рішення міської ради від 28.01.2021 року № 116-4/VIII «Про затвердження штатного розпису апарату П`ятихатської міської ради та її Виконавчого органу на 2021 рік».

28.08.2021 року прийнято рішення П`ятихатської міської ради № 647-12/VIII «Про внесення змін до рішення міської ради від 02.12.2020 року № 6-1//VIII «Про затвердження структур, загальної чисельності апарату П`ятихатської міської ради та її Виконавчих органів» з врахуванням змін», яким затверджено Положення про відділ житлово-комунального господарства, цивільного захисту, співпраці з правоохоронними органами, комунальної власності та земельних відносин Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради. Вказаний вище новоутворений відділ утворено шляхом об`єднання відділу комунальної власності і земельних відносин та відділу житлово-комунального господарства, благоустрою, енергетичного менеджменту, цивільного захисту, оборонної і мобілізаційної роботи та співпраці з правоохоронними органами.

Судом під час розгляду справи встановлено, що новий штатний розпис, який вводився в дію з 01.11.2021 року, передбачав скорочення штату працівників Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради через об`єднання двох відділів, то міським головою прийнято розпорядження від 13.09.2021 року № 111-рк «Про попередження працівників про наступне вивільнення».

Відповідач повідомив центр зайнятості про наступне заплановане вивільнення працівників шляхом подання звітності за формою № 4-ПН 14.09.2021 року.

Позивач був попереджений про наступне вивільнення працівників під розпис 13.09.2021 року.

Отже, відповідачем попереджено позивача про наступне звільнення у відповідності до вимог ч.1 ст. 40 КЗпП України.

11.10.2021 року Виконавчим комітетом П`ятихатської міської ради надано під розпис позивачу для ознайомлення перелік вакантних посад по виконавчому комітету П`ятихатської міської ради лист від 06.10.2021 року № 2573/0/2-21: начальник відділу з питань державної реєстрації державний реєстратор відділу з питань державної реєстрації; начальник відділу житлово-комунального господарства, цивільного захисту, співпраці з правоохоронними органами, комунальної власності та земельних відносин Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради (за умовами конкурсу); головний спеціаліст зі здійснення контролю за використанням та охороною земель відділу житлово-комунального господарства, цивільного захисту, співпраці з правоохоронними органами, комунальної власності та земельних відносин; опалювач відділу бухгалтерського обліку та господарського обслуговування.

Позивач ознайомився з запропонованими вакантними посадами, що підтверджується підписом позивача на листі від 06.10.2021 року № 2573/0/2-21.

Позивачем не повідомлено відповідачів про своє бажання обійняти запропоновані посади.

15.11.2021 року міським головою видано розпорядження № 129-рк «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено позивача з посади з 15.11.2021 року на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України через скорочення чисельності та штату працівників; виплачено компенсацію за 38 днів невикористаної щорічної основної відпустки та вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати.

У матеріалах справи містять штатний розпис відповідача станом на 03.08.2021 року, з якого видно, що загальна чисельність працівників відповідача 70,25 осіб; є відділ комунальної власності і земельних відносин та посада начальник цього відділу 1 посада, а також відділ житлово-комунального господарства, благоустрою, енергетичного менеджменту, цивільного захисту, оборонної і мобілізаційної роботи та співпраці з правоохоронними органами та посада начальник цього відділу 1 посада; та штатний розпис відповідача станом на 01.11.2021 року, з якого видно, що загальна чисельність працівників відповідача 69,25 осіб; є відділ житлово-комунального господарства, цивільного захисту, співпраці з правоохоронними органами, комунальної власності та земельних відносин, у якому є одна посада начальника.

Також судом під час розгляду справи встановлено, що позивачу відповідач пропонував вакантні посади, що підтверджується листом міського голови № 2573/0/2-21 від 06.10.2021 року, який позивач отримав під розпис.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За положеннями частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівника персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмово заявою про таке переведення.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Виходячи з нормативного тлумачення пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України та частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України власник чи уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про звільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини 3 статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.11.2020 року у справі № 400/262/19 (номер у ЄРСР 92996974).

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду сформульований у постанові від 08 квітня 2020 р. у справі №808/2741/16, відповідно до якого встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Згідно з пунктом 19 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" (зі змінами), розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом під час розгляду справи встановлено, що у відповідача мало місце скорочення чисельності або штату працівників.

Судом під час розгляду справи не встановлено факту пропонування відповідачем позивачу всіх вакантних посад (іншої роботи), які з`явилися на підприємстві протягом періоду зміни в організації виробництва і праці і які існували на день звільнення. У відповідача з 28.10.2021 року по 01.11.2021 року існувала вакантна посада сторожа відділу бухгалтерського обліку та господарського обслуговування Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради та до 05.11.2021 року посада прибиральника відділу бухгалтерського обліку та господарського обслуговування Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради. Вказані обставити підтверджуються копіями розпоряджень міського голови від 25.10.2021 року № 118-рк, від 01.11.2021 року № 120-рк та від 03.11.2021 року № 124-рк, які містяться у матеріалах справи, та які підтверджують, що на вакантні посади сторожа відділу бухгалтерського обліку та господарського обслуговування Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради та прибиральника відділу бухгалтерського обліку та господарського обслуговування Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради були прийняті відповідні особи.

Суд зазначає, що позивач з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду міг виконувати роботи за посадами сторожа та прибиральника відділу бухгалтерського обліку та господарського обслуговування Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради.

Відповідачами не надано суду доказів пропонування позивачу вказаних вище двох вакантних посад.

Таким чином, відповідачем порушено порядок вивільнення позивача з посади у разі скорочення чисельності або штату працівників: не було запропоновані позивачу всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом періоду зміни в організації виробництва і праці і які існували на день звільнення.

За вказаних обставин суд знаходить підтвердження доводу позивача про те, що відповідачами не було запропоновано позивачу всі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом періоду зміни в організації виробництва і праці і які існували на день звільнення.

Стосовно того, що посада - начальник відділу житлово-комунального господарства, цивільного захисту, співпраці з правоохоронними органами, комунальної власності та земельних відносин Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, була вакантна лише за умовами конкурсу, то суд зазначає що КЗпП України не передбачено обов`язкової вимоги стосовно пропонування обіймання запропонованої посади без проведення конкурсу під час вивільнення працівників згідно п.1 ст. 40 КЗпП України.

Посада начальник відділу житлово-комунального господарства, цивільного захисту, співпраці з правоохоронними органами, комунальної власності та земельних відносин Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради існувала на день звільнення позивача зі служби, а тому також була запропонована відповідачем позивачу.

Стосовно дотримання відповідачем переважного права на залишення на роботі.

Частиною першою статті 42 КЗпП України встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається вказаним у переліку (частина друга статті 42 КЗпП України).

Тобто, застосування положень статті 42 КЗпП України можливе серед працівників обіймають ідентичні (тотожні, однакові) посади.

Аналогічну позицію займає Верховний Суд у постанові від 27.03.2019 року по справі № 756/5243/17.

Застосування статті 42 КЗпП України є можливим коли скорочується кількість штатних одиниць в межах цієї посади, а не одна посада.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.

Аналогічну позицію займає Верховний Суд у постановах від 17.02.2021 року у справі № 235/4593/19 та від 31.03.2021 року у справі № 554/3264/18.

Судом під час розгляду справи встановлено, що чисельність працівників відповідача скорочено за рахунок утворення нового відділу відділу житлово-комунального господарства, цивільного захисту, співпраці з правоохоронними органами, комунальної власності та земельних відносин шляхом об`єднання відділу комунальної власності і земельних відносин та відділу житлово-комунального господарства, благоустрою, енергетичного менеджменту, цивільного захисту, оборонної і мобілізаційної роботи та співпраці з правоохоронними органами. Внаслідок об`єднання відділів підлягали скороченню дві посади начальників відділів.

Згідно вимог ч.1 ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці і лише потім за рівних умов продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам вказаним у переліку ч.2 ст. 42 КЗпП України.

Право визначати рівень кваліфікації і продуктивності праці належить роботодавцю.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 813/1220/16 вказано, що поняття «кваліфікація» включає в себе не лише освітній рівень працівника, а й стаж роботи, здатність виконувати особливі доручення керівництва, володіння певними навиками, програмами тощо. При визначені працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж та досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконання покладених завдань та доручень. Значну роль також відіграє дисциплінованість працівника, відсутність стягнень.

Таким чином, відповідач повинен був здійснити порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці начальників відділів, які підлягали скороченню: позивача та ОСОБА_2 .

У матеріалах справи міститься порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці спеціалістів Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, які підлягають вивільненню відповідно до розпорядження міського голови від 13.09.2021 року № 111-рк за період з 01.01.2021 року по 10.11.2021 року, який складено Начальником відділу загальної, організаційної, інформаційної та кадрової роботи ОСОБА_3 .

Згідно вказаного вище аналізу позивач має менший загальний стаж роботи та стаж роботи в органах місцевого самоврядування ніж ОСОБА_2 , має оголошену догану (розпорядження міського голови від 22.09.2021 року № 114-рк міститься у матеріалах справи), порушував строки надання відповіді на звернення громадян, був відсутній на робочу місці без поважних причин протягом однієї години (акт про відсутність на робочому місці від 16.09.2021 року), перебував на лікарняному 51 робочий день. ОСОБА_2 в свою чергу не мав дисциплінарного стягнення, порушень строків виконання завдань не допускав, не порушував трудову дисципліну, не перебував на лікарняних.

Таким чином, за даними відповідача, який вправі визначати кваліфікацію та продуктивність праці своїх працівників, у позивача праця є менш продуктивною між у ОСОБА_2 , а тому відповідач не застосовував ч.2 ст. 42 КЗпП України.

За вказаних обставин відповідач не порушив вимоги статті 42 КЗпП України.

Отже, суд, з урахуванням всіх встановлених обставин справи, вважає неправомірним рішення міського голови про звільнення позивача з посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки позивачу не було запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення, тобто була порушена процедура вивільнення позивача.

Таким чином, суд задовольняє позовну вимогу - визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови П`ятихатської міської ради Ісаєва Гілал Міргасан огли від 15.11.2021 року № 129-рк Про звільнення ОСОБА_1 ».

У відповідності до вимог ч.1 ст. 235 КЗпП України позивач підлягає поновленню з 16.11.2021 року на посаді начальника відділу комунальної власності і земельних відносин Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради, оскільки 15.11.2021 року був останній робочим днем позивача

Щодо позовної вимоги - стягнути на користь позивача з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, законодавцем встановлено межі періоду виплати середнього заробітку, а саме: весь час вимушеного прогулу, а відтак, оскільки незаконне звільнення позивача спричинило вимушений прогул, середній заробіток підлягає стягненню на користь позивача.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України Про оплату праці за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Ураховуючи, що звільнення позивача відбулося 27 листопада 2020 року, то середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за вересень та жовтень 2020 року.

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Згідно розрахунку середньомісячної заробітної плати, який складено відповідачем, який міститься у матеріалах справи, середньоденна заробітна плата позивача становить 948,74 грн. за період вересень та жовтень 2021 року; фактично відпрацьований час 25 днів (у вересні 2021 року 11 днів, у жовтні 2021 року 14 днів).

Середньомісячне число робочих днів становить 12,5 днів (25 днів : 2).

Таким чином розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за період з 16.11.2021 року по 01.03.2022 року (день ухвалення рішення суду) становить: 41 507,37грн.

Розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу: 948,74 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 43,75 днів (період з 16.11.2021 року по 01.03.2022 року день ухвалення рішення суду; середньомісячне число робочих днів 12,5).

Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу у розмірі 41 507,37 грн. наведена без урахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язових платежів.

Суд зазначає, що належним способом захисту у справі про присудження оплати за час вимушеного прогулу є саме стягнення вищевказаної суми з роботодавця.

За вказаних обставин дана позовна вимога підлягає задоволенню.

Стосовно позовної вимоги - стягнути на користь позивача з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, згідно із правовою позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Не дотримання відповідачем вимог КЗпП України завдало позивачу певних моральних страждань та переживань, оскільки з вини відповідача він був протиправно звільнений зі служби, тобто втратив роботу; позивач та його родина своєчасно не отримали коштів, на які вправі були розраховувати при плануванні свого бюджету, що змусило позивача докладати додаткових зусиль для організації свого життя, звертаючись до адвоката та до суду, щоб довести порушення своїх прав.

Враховуючи вказані вище обставини, принципи розумності та справедливості, приймаючи до увагу той факт, що позивач отримав під час звільнення зі служби вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку, а також те, що період вимушеного прогулу склав лише три з половиною місяці, то суд вважає, що компенсація заподіяної позивачу моральної шкоди повинна становити 2000 грн.

Суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача є саме стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, а не зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу моральну шкоду.

За вказаних обставин суд частково задовольняє вказану вище позовну вимогу позивача у розмірі 2000 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому останній не підлягає розподілу.

У відповідності до вимог пунктів 2 та 3 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Заробітна плата у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць становить 948,74 грн. х 12,5 днів. 11 859,25 грн. (сума вказана без урахування податків та зборів).

Керуючись ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Голови П`ятихатської міської ради Ісаєва Гілал Мірсаган огли (52100, Дніпропетровська область, м. П`ятихатки, вул. Садова, буд. 104, код не відомий), Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради (52100, Дніпропетровська область, м. П`ятихатки, вул. Садова, буд. 104, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, П`ятихатська міська рада (52100, Дніпропетровська область, м. П`ятихатки, вул. Садова, буд. 104, ) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови П`ятихатської міської ради Ісаєва Гілал Міргасан огли від 15.11.2021 року № 129-рк Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу комунальної власності і земельних відносин Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради з 16.11.2021 року.

Стягнути з Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.11.2021 року по день до постановлення рішення суду у розмірі 41 507,37 грн. (сума вказана без урахування податків та обов`язкових платежів).

Стягнути з Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділу комунальної власності і земельних відносин Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Виконавчого комітету П`ятихатської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 11 859,25 грн. (сума вказана без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язових платежів).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя С.В. Златін

Рішення не набрало законної сили

Суддя С.В. Златін