Справа № 420/10747/20
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10747/20
Головуючий в 1 інстанції: Андрухів В.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

при секретарі - Філімович І.М.

за участю:

представника апелянта Казанського Г.А.

представника відповідача 2 Сокупенко І.А.

представника відповідача 3 Рудь В.В.

розглянувши в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення грошового забезпечення та грошової допомоги при звільненні, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

16 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління МВС України на Одеській залізниці, Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Національна поліція України, в якому просить (з урахуванням уточнених вимог):

- стягнути солідарно з Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 :

- грошове забезпечення за період з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року у розмірі 8864,14 грн.;

- одноразову грошову допомогу при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 135178,86 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що наказом МВС України №888 о/с від 18.05.2015 року згідно з ч.3 ст.1, п.8 ч.1 ст.3 Закону України «Про очищення влади» від 16.09.2014 року та п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ його було звільнено з органів внутрішніх справ з постановкою на військовий облік.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 року у справі №815/3599/15, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 року, скасовано наказ МВС України №888 о/с від 18.05.2015 року та поновлено позивача на службі в ОВС.

Наказом МВС від 12.12.2017 року №1353 о/с скасовано наказ МВС України №888 о/с від 18.05.2015 року та поновлено позивача на службі в ОВС.

Наказом МВС від 29.12.2017 року №1449 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ з 13.12.2017 року за п. 64 «в» (через хворобу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Позивач вказав, що за період з 15.11.2017 року по день звільнення з ОВС - 13.12.2017 року йому не нараховано та не виплачено грошове забезпечення.

З дня набрання законної сили постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 року у справі №815/3599/15 - 03.06.2020 року позивачу не нараховано та не виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з ОВС.

Позивач зазначив, що до його вислуги має бути зараховано час вимушеного прогулу, тобто період з дати незаконного звільнення по дату поновлення на службі в ОВС, а саме: з 19.05.2015 року по 14.11.2017 року.

Період з дати поновлення позивача по дату звільнення, а саме: з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року є фактичним проходженням служби.

З 19.05.2015 року по 14.11.2017 року минуло 2 роки 5 місяців 27 днів.

З 15.11.2017 року по 13.12.2017 року минуло 29 днів.

Загальна вислуга років позивача в ОВС становить 29 років 5 місяців 29 днів (26 років 11 місяців 03 дні + 2 роки 5 місяців 27 днів + 29 днів = 29 років 5 місяців 29 днів).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 року при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлено, що грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення, згідно довідки від 07.11.2017 року № 8/232 складало у березні 2015 року 9322,68 грн., в квітні 2015 року - 9322,68 грн., його середньоденний заробіток складає 305,66 грн.

Тому розмір одноразової грошової допомоги при звільненні позивача становить 135178,86 грн. (29 років х 9322,68 грн. х 50% = 135178,86 грн.).

Розмір грошового забезпечення за період з дати поновлення позивача по дату звільнення, а саме: з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року становить 8864,14 грн. (29 днів х 305,66 грн. = 8864,14 грн.).

Позивач зазначив, що УМВС до теперішнього часу не нарахувало та не виплатило йому одноразову грошову допомогу та заборгованість з грошового забезпечення.

Представник ГУ НП в Одеській області заперечував проти задоволення позову, вказуючи, що позивач помилково вважає ГУ НП в Одеській області правонаступником УМВС України на Одеській залізниці. ГУ НП в Одеській області центральним органом виконавчої влади ніколи не було, як і не було правонаступником жодної юридичної особи, в тому числі УМВСУ на Одеській залізниці.

Представник Національної поліції України позов ОСОБА_1 позов не визнав, вважав залучення Національної поліції України як співвідповідача помилковим, оскільки позивач не перебував та не перебуває з вказаною особою у публічних спірних правовідносинах. Відповідач зазначив, що рішення про ліквідацію Управління МВС на Одеській залізниці, як органу МВС на транспорті, прийнято уповноваженим суб`єктом владних повноважень щодо органу, який утворювався та підпорядковувався МВС України, а отже саме ліквідація вказаного органу передувала створенню органів поліції. Також відповідач вважав безпідставними доводи позивача щодо солідарної відповідальності Національної поліції України з іншими відповідачами, оскільки передбачених законодавством підстав для солідарної відповідальності немає.

Представник МВС України позов ОСОБА_1 також не визнав, зазначивши, що згідно з Положенням Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, затвердженого наказом МВС від 11.07.2009 року № 306, Управління є органом Міністерства внутрішніх справ України на транспорті, який утворюється МВС і йому підпорядковується. Наказом МВС від 08.06.2015 року № 661 «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці» прийнято рішення про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці (ідентифікаційний код юридичної особи 08603376). Посилаючись на норми ст.ст. 96, 104, 105, 11, 112 ЦК України, відповідач зазначив, що Міністерство не є правонаступником УМВС України на Одеській залізниці, та МВС не може відповідати за зобов`язаннями іншої юридичної особи, яка припинена 16.01.2021 року (номер запису 007037176). Жодним нормативним актом не визначено, що МВС є правонаступником ліквідованих органів внутрішніх справ, а отже вимоги до МВС України заявлені безпідставно.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 :

- грошове забезпечення за період з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року у розмірі 8864 грн. 14 коп. (вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні 14 копійок);

- одноразову грошову допомогу при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 135178 грн. 86 коп.(сто тридцять п`ять тисяч сто сімдесят вісім гривень 86 копійок).

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції в Одеській області відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 витрати на надання правової допомоги у розмірі 15500 грн. (п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень).

На вказане рішення суду Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року та прийняте нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт в своїй апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення судом першої інстанції допущено невідповідність висновків обставинам справи, у зв`язку з чим неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. У зв`язку з викладеним, на думку апелянта, рішення є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України та з 25.03.2010 року перебував на посаді начальника управління МВС України на Одеській залізниці.

Наказом МВС України від 18.05.2015 року № 888 о/с згідно з ч. 3 ст. 1, п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» та відповідно до п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, полковника міліції, начальника управління МВС України на Одеській залізниці ОСОБА_1 було звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) (т.1 а.с.10).

Наказом управління МВС України на Одеській залізниці від 22.05.2015 року № 45 о/с доведено до особового складу, що згідно з ч. 3 ст. 1, п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про очищення влади» та відповідно до п. 62 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 18 травня 2015 року полковника міліції, начальника управління МВС України на Одеській залізниці ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил (із поставленням на військовий облік) (т.1 а.с.11).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 року по справі №815/3599/15, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2020 року, задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу № 888 о/с від 18.05.2015 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України № 888 о/с від 18.05.2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці з 18.05.2015 року. Стягнуто з управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 18.05.2015 року по 14.11.2017 року у розмірі 278 761 грн. 92 коп. (т.1 а.с.12-22).

Наказом МВС від 12.12.2017 року №1353 о/с скасовано наказ МВС України №888 о/с від 18.05.2015 року та поновлено ОСОБА_1 на службі в ОВС з 18.05.2015 року.

Наказом МВС України від 29.12.2017 року №1449 о/с позивач звільнений з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил з 13.12.2017 року за п. 64 «в» (через обмежений стан здоров`я) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (т.1 а.с.209).

01 серпня 2020 року адвокатом позивача - Усатенко В.Ю. на адресу ліквідаційної комісії управління МВС України на Одеській направлено адвокатський запит №48 щодо надання інформації про стан виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у справі №815/3599/15 в частині стягнення з управління МВС України на Одеській залізниці на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 269286 (двісті шістдесят дев`ять тисяч двісті вісімдесят шість) гривень, 46 коп., а також нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні згідно постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року у справі № 815/3599/15.

Ліквідаційна комісії управління МВС України на Одеській залізниці листом від 11.08.2020 року за вих. №8 повідомила позивачу, що наказом МВС України від 08 червня 2015 року №661 «Про ліквідацію Управління внутрішніх справ України на Одеській залізниці» ліквідовано Управління МВС України на Одеській залізниці. Згідно ч.3 ст.111 Цивільного кодексу України під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред`явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи. У зв`язку із тим що на даний момент ще тривають ліквідаційні процеси щодо ліквідації ГУМВС України в Одеській області та його підрозділів, розпочаті ще в 2015 році, фінансування Управління МВС України на Одеській залізниці не проводиться. Разом з тим, Управління МВС України на Одеській залізниці станом на теперішній час не має жодного відкритого рахунку в органах казначейського обслуговування або в установах банків. Ліквідаційною комісією Управління МВС України на Одеській залізниці вживаються заходи щодо вирішення питання про встановлення способу виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 14.11.2017 року у справі №815/3599/15 (т.1 а.с.29).

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 16.01.2021 року до Реєстру внесено запис № 007037176 про державну реєстрацію припинення юридичної особи Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, код 08603376 (т.1 а.с.226).

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до п.10 Постанови КМ України від 17.07.1993 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей», військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби які звільняються із служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Так, предметом данного спору є вирішення питання щодо належного відповідача, з якого слід стягнути грошове забезпечення за період з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року у розмірі 8864,14 грн. та одноразову грошову допомогу при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 135178,86 грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції наказом МВС України від 08.06.2015 року №661 «Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці» ліквідовано Управління МВС України на Одеській залізниці.

Згідно даних з ЄДРПОУ 14.07.2015 року за номером запису 3037176 внесені відомості про припинення юридичної особи - Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, в результаті її ліквідації.

Частинами 2 та 3 ст.81 ЦК України встановлено, що юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права; цим Кодексом встановлюється порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права; порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюється Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації або ліквідації юридичних осіб публічного права врегульовано спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 року №3166-VI та Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» від 20.10.2011 року №1074 (надалі - Порядок №1074).

Частиною 1 ст.1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства та інші центральні органи виконавчої влади.

Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади є юридичними особами публічного права (ч.1 ст.4 вказаного Закону); міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізовуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за погодженням із Прем`єр-Міністром України (ч.1 ст.5 вказаного Закону).

Згідно п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до п.1 Порядку №1074, цей Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Пунктом 5 Порядку №1074 передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Пунктом 6 Порядку №1074 визначено, що права та обов`язки органів виконавчої влади переходять:

- у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття;

- у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади;

- у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу;

- у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади;

- у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань і функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Таким чином, законодавством передбачено правонаступництво територіальних органів міністерства-юридичних осіб публічного права. Виключення становить лише випадок, коли держава відмовляється від виконання функцій та завдань, які виконував орган виконавчої влади, що ліквідовується.

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 28.10.2015 року №878, Міністерство внутрішніх справ України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах, зокрема, забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг.

Відповідно до відомостей, які зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Управління МВС України на Одеській залізниці, його засновником являється Міністерство внутрішніх справ України; основний вид діяльності - діяльність з охорони громадського порядку та безпеки; рішення про створення та припинення вказаної юридичної особи публічного права приймались Міністерством внутрішніх справ України.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що держава не відмовилась від виконання завдань і функцій по діяльності з охорони громадського порядку та безпеки, які виконувались Управління МВС України на Одеській залізниці, вказані завдання і функції згідно постанови Кабінету Міністрів України №878 від 28.10.2015 року закріплені за Міністерством внутрішніх справ України. Відтак, дане міністерство являється процесуальним правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України на залізничному транспорті.

За таких обставин, правонаступником Управління МВС України на Одеській залізниці є Міністерство внутрішніх справ України, а не Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеного в постанові від 18.03.2021 року у справі №804/8952/15.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції щодо стягнення з Міністерства внутрішніх справ України кошти на користь ОСОБА_1 , а саме грошове забезпечення за період з 15.11.2017 року по 13.12.2017 року у розмірі 8864 грн. 14 коп. (вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири гривні 14 копійок) та одноразову грошову допомогу при звільнені з органів внутрішніх справ у розмірі 135178 грн. 86 коп.(сто тридцять п`ять тисяч сто сімдесят вісім гривень 86 копійок).

Щодо розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги від 31.07.2017 року з адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко», додаткову угоду від 03.05.2021 року до вказаного договору, розрахунок до договору від 31.05.2017 року, який містить детальний опис робіт (наданих послуг) по справі № 420/10747/20, акт приймання-передачі до договору від 31.07.2017 року, складений 03.05.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 51 від 03.05.2021 року на суму 15500 грн. (т.2 а.с.131-134, 138).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції що вказана сума відповідає критеріям співмірності, наведеним у ч.5 ст.134 КАС України.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 04.03.2022 року.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.