Справа № 140/3604/21
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/3604/21 пров. № А/857/21981/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Носа С.П.,

з участю секретаря судових засідань Смолинця А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі за його позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

суддя у І інстанції Смокович В.І.,

час ухвалення рішення 12 год 14 хв,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 18 жовтня 2021 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду із позовом, у якому просив:

визнати неправомірною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі ГУ НП) у зв`язку із невирішенням його заяви об`єктивно і вчасно, неповідомленням позивача про наслідки розгляду заяви тим органом, який її отримав 30 листопада 2020 року, порушенням строків розгляду звернення відповідно до Закону України «Про звернення громадян»;

зобов`язати ГУ НП об`єктивно вирішити звернення ОСОБА_1 шляхом повідомлення про наслідки розгляду його заяви з вирішення порушених питань;

стягнути з ГУ НП на користь ОСОБА_1 2 000 000,00 грн завданої моральної шкоди шляхом списання коштів з рахунків вказаної установи.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 140/3604/21 позов було задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП щодо своєчасного ненадання ОСОБА_1 повної відповіді на його звернення від 27 листопада 2020 року. Зобов`язано ГУ НП об`єктивно розглянути звернення (заяву) позивача від 27 листопада 2020 року та повідомити його про наслідки розгляду такої заяви із вирішенням порушених у зверненні питань. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що доводи ГУ НП про те, що заяву ОСОБА_1 від 27 листопада 2020 року розглянуто належним чином не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Оскільки ГУ НП не доведено про виконання свого обов`язку щодо інформування позивача про результати розгляду його заяви, то цього відповідача слід зобов`язати об`єктивно розглянути звернення (заяву) ОСОБА_1 від 27 листопада 2020 року та повідомити про наслідки розгляду такої заяви і вирішити порушені у зверненні питання .

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не підтверджено належним чином відповідними доказами. Тому такі вимоги не підлягає задоволенню.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_1 , який просив таке скасувати у частині відмови у задоволенні його позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушення норм матеріального та процесуального права, а саме невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржників, виходячи із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З урахуванням наведеного апеляційний суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції лише у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, у задоволенні яких йому було відмовлено.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції публічно-правового спору оскаржуваним рішенням у означеній частині та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами статті 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Як зазначено у пункті 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно із пунктом 5 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 9 зазначеної постанови вказано, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації (останнє залежить від характеру діяльності потерпілого, посади, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, наміру, з яким діяв заподіювач шкоди тощо).

Зазначений підхід узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 15 серпня 2019 року у справі №823/782/16 та від 8 вересня 2020 року у справі № 826/1001/17.

При цьому, на переконання апеляційного суду, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами частини 4 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 4 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази, подані ОСОБА_1 на обґрунтування своїх вимог у частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 000,00 грн шляхом списання коштів з рахунків ГУ НП апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем належним чином не обґрунтовано у чому саме полягали його моральні страждання, душевні переживання із наведенням відповідних доказів.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між рішеннями (бездіяльністю) суб`єкта владних повноважень, що є предметом цього спору, із завданням, на переконання ОСОБА_1 , йому моральної шкоди, що виразилася у вигляді погіршення фізичного здоров`я, душевних стражданнях, змінах в способі життя.

На переконання апеляційного суду, визнання протиправною бездіяльність ГУ НП щодо своєчасного ненадання ОСОБА_1 повної відповіді на його звернення від 27 листопада 2020 року та зобов`язання цього відповідача об`єктивно розглянути звернення (заяву) позивача від 27 листопада 2020 року та повідомити його про наслідки його розгляду із вирішенням порушених питань є достатньою сатисфакцією за його порушене право.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 140/3604/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
С. П. Нос
Постанова у повному обсязі складена 02 березня 2022 року.