Справа № 580/281/22
Суддя: Петро ПАЛАМАР
Дата ухвалення: 2022-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 року справа № 580/281/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Паламаря П.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області в особі ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовною заявою до управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (18002, м. Черкаси, вул. Смілянська, 57) в особі ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. А.Богомольця, 10), в якій просить:

-зобов`язати провести управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області всі відповідні процедурні дії по оформленню документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги по II групі інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ ОСОБА_1 в повному обсязі, для подальшої передачі документів в Міністерство внутрішніх справ України;

-зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти документи та виконати всі необхідні дії для виплати грошової суми в розмірі 66210 грн. 00 коп. в повному обсязі ОСОБА_1 як виплату одноразової грошової допомоги по II групі інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 2001 ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності у зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням служби в ОВС, у зв`язку із чим позивач звернувся до УМВС України в Черкаській області із необхідним переліком документів про виплату йому одноразової грошової допомоги, однак департамент фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України безпідставно відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги. Позивач вважає вказану відмову протиправною та такою, що суперечить вимогам законодавства України. Позивачем наголошено, що 28.09.2001 від НАСК «Оранта» позивачем отримана страхова сума 3500грн. за втрату працездатності 70%.

Представники відповідача письмові відзиви не подали, причини неподання не повідомили.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 28.08.2001 первинно встановлено II групу інвалідності, причина інвалідності - захворювання пов`язане з проходженням служби в ОВС (довідка до акту огляду МСЕК серії 3 ЧК №004730* від 28.08.2001) та встановлено ступінь втрати працездатності 70% (довідка серії 2-18 АВ №002354* від 28.08.2021).

Згідно довідки НАСК «Оранта» від 30.09.2021 №02-05/89 ОСОБА_1 отримано страхові відшкодування в розмірі 3500грн. за отримання 2 групи інвалідності з втратою працездатності 70%.

Не погоджуючись з сумою виплати, позивач звернувся до УМВС в Черкаській області, відповідно на яку відповідачем повідомлено листом від 14.07.2021 №Т-114, що виплату за даним страховим випадком проведено, а тому підстав для повторної виплати не має.

Вважаючи, що таке рішення про відмову є протиправним, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає про таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Так, відповідно до частини шостої статті 23 Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 року № 565-XII (в редакції на час встановлення інвалідності) у разі каліцтва, заподіяного працівникові міліції при виконанні службових обов`язків, а також інвалідності, що настала у період проходження служби або не пізніш як через 3 місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце у період проходження служби, йому виплачується одноразова допомога в розмірі від трирічного до п`ятирічного грошового утримання (залежно від ступеня втрати працездатності) і призначається пенсія по інвалідності.

Як встановлено судом, що і не заперечується позивачем, ОСОБА_1 виплачено страхові відшкодування в розмірі 3500грн. за отримання 2 групи інвалідності з втратою працездатності 70%.

Згідно Закону України Про міліцію від 20 грудня 1990 року № 565-XII (в редакції з 12.03.2015) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання вказаної норми Закону України Про міліцію постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок № 850).

02 липня 2015 року прийнято Закон України Про Національну поліцію, пунктом 5 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" якого Закон України "Про міліцію" визнано таким, що втратив чинність.

Однак, за змістом пункту 15 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного Закону право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

До набрання чинності Закону України "Про Національну поліцію", право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону № 565-ХІІ та Порядком № 850, відповідно.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до п. 4 Порядку № 850, якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин за позивачем як колишнім працівником органів внутрішніх справ, у зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, право на отримання одноразової грошової допомоги зберігалось згідно із пунктом 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII.

При цьому, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції щодо процедури, умов, розмірів, а також строків, визначає Порядок № 850.

Письмовими доказами у справі підтверджено, що ОСОБА_1 встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ, а тому останній має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України Про міліцію, виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850.

Однак, судом встановлено, що з 28.08.2001 позивачу не встановлювалось іншої групи інвалідності та не збільшувався відсоток втрати працездатності, за які вже здійснено виплату страхової суми згідно чинного законодавства на час виникнення правовідносин.

Суд вказує, що одноразова грошова допомога є одноразовою виплатою, гарантованою державою у зв`язку із, зокрема, встановленням інвалідності працівникові міліції, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

При цьому, право на отримання грошової допомоги та право отримання допомоги в більшому розмірі (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) у зв`язку із виникненням обставин, зберігається протягом двох років.

Суд звертає увагу на те, що згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Таким чином, оскільки стаття 23 Закону № 565-XII не передбачала права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі і не відбулося підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності (огляд МСЕК), тому підстави для доплати допомоги відсутні.

Враховуючи, що механізм визначений лише Порядком № 850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми.

Отже, положення Закону № 565-XII втратили чинність, а за колишніми працівниками міліції збереглося лише право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, зокрема у зв`язку із встановленням інвалідності за певних обставин, яке може бути реалізовано через механізм, визначений Порядком № 850, то до відносин, які виникли у цій справі слід застосувати строк, обмежений положеннями пункту 4 вказаного Порядку двома роками, який обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності.

При цьому, суд наголошує, що зміна законодавства не впливає на виплату допомоги у збільшеному розмірі, тобто на предмет спору в даній справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 22.10.2020 у справі №711/1837/18.

З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у призначенні позивачеві грошової допомоги прийнята у відповідності до Закону та є правомірною. Відтак позовні вимоги є необґрунтованими.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 14, 77, 241-246, 255, 263, 295, КАС України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Суддя Петро ПАЛАМАР