Справа № 420/18677/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/18677/21
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.

ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє вимог на предмет спору ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (далі Приморська райадміністрація) в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність, яка полягає у невжитті заходів щодо демонтажу юніпаркера за адресою: АДРЕСА_1 , координати розташування: 46.426583.30.755869;

- зобов`язати вжити заходи, передбачені пунктами 1.2, 1.3. рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 31.10.2019 №389, щодо демонтажу юніпаркера за адресою: АДРЕСА_2 (1 парадна), координати розташування: 46.426583.30.755869.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що поряд з парадною будинку, в якому він проживає, невідома особа встановила юніпаркер, який заважає нормальному руху пішоходів та транспорту.

Позивач стверджував, що він неодноразово залишав свої звернення на сайті Одеської міської ради (єдиний центр звернення громадян) з вимогою демонтувати незаконно встановлений юніпаркер за згаданою вище адресою, проте Приморська райадміністрація необхідних дій задля його демонтажу не вчинила.

Покликаючись на рішення виконавчого комітету Одеської міської ради «Про заходи з демонтажу юніпаркерів, технічних засобів регулювання дорожнього руху, засобів примусового обмеження швидкості («лежачі поліцейські»), бетонних блоків, шлагбаумів, спеціального обладнання, що погіршують експлуатаційні характеристики вулично-дорожньої мережі та обмежують вільний рух пішоходів та транспорту на території міста Одеси» від 31.10.2019 №389 (далі Рішення №389), позивач вважає, що орган місцевого самоврядування не виконує свої обов`язки щодо демонтажу самовільно встановленого юніпаркера.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року, яка була прийнята за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), провадження у даній справі було закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що спір, який є предметом даного розгляду не є публічно-правовим.

Суд першої інстанції зазначив, що в даній адміністративній справі позивач не знаходиться з органом місцевого самоврядування у відносинах, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а правові наслідки, до яких може призвести задоволення позову, виникають для третьої особи в справі - особи, яка встановила та користується юніпаркером на підставі рішення Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Покликаючись на усталену практику, зокрема Великої палати Верховного Суду,суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Приморської райадміністрації щодо обов`язку здійснити демонтаж юніпаркера є вимогами, підґрунтям яких є оскарження права власності ОСОБА_2 на зазначений юніпаркер, законності його встановлення та користування відповідною прибудинковою територією, де він встановлений. Ураховуючи суб`єктний склад сторін, суд першої інстанції зазначив, що цей спір підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі незаконною та необґрунтованою, ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить її скасувати та ухвалити нове рішення, за яким справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Правовими підставами для скасування ухвали суду першої інстанції скаржник указує пункт 4 частини 1 статті 5 КАС України, де встановлено право особи на визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а також на пункт 1 частини 1 статті 19 КАС України, за яким юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Як наголошує ОСОБА_1 є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що існує рішення Приморської райадміністрації про надання третій особі ОСОБА_2 дозволу на встановлення юніпаркера.

В обґрунтування даного доводу ОСОБА_1 указує, що лист Приморської райадміністрації, на який посилається третя особа, як на підставу правомірного встановлення юніпаркера, не є рішенням та не породжує для неї жодних прав та обов`язків.

Як наполягає скаржник, відповідно до Рішення №389, самовільно встановлений юніпаркер підлягає демонтажу і доводити нібито законність його встановлення та використання в порядку цивільного судочинства, він не повинен, як це помилково вважає суд першої інстанції.

Є також помилковим, на думку скаржника, застосування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, адже у наведених рішеннях предметом оскарження були акти індивідуальної дії, а в цій справі мова йде про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії.

У відзиві на апеляцію, ОСОБА_2 зазначає про правильність висновків суду першої інстанції, що у даному спорі у ОСОБА_1 наявний приватно-правовий інтерес. На думку третьої особи, про це свідчать доводи апеляційної скарги, де ОСОБА_1 заперечує проти його аргументів щодо правомірного користування юніпаркером, а не проти аргументів органу місцевого самоврядування. ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні апеляції, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність клопотань від усіх учасників справи про її розгляд за їх участі, суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

01.10.2019 позивач вперше звернувся зі зверненням на сайт Одеської міської ради (єдиний центр звернення громадян) з вимогою демонтувати незаконно встановлений юніпаркер за адресою: АДРЕСА_2 (1 парадна).

На це звернення Приморська райадміністрація повідомила, що технічні засоби примусового обмеження руху на об`єкті благоустрою відсутні.

01.10.2019 було прийнято Рішення №389, згідно пункту 1.2 якого районні адміністрації Одеської міської ради уповноваженні направляти або вручати власникам, користувачам, балансо утримувачам, особам, що встановили чи розмістили зазначені у підпункті 1.1 пункту 1 цього рішення елементи, приписи щодо самостійного усунення порушень шляхом їх демонтажу та приведення об`єктів благоустрою в первісний стан у строк до десяти календарних днів.

Позаяк власника чи користувача зазначеного юніпаркера встановлено не було, Приморською райадміністрацією було направлено листа на адресу балансоутримувача - голові ОСББ «Аркадіївський» ОСОБА_3 задля відповідного реагування. Повторно лист на адресу ОСББ було направлено 17.09.2021 №С-577/3.

Балансоутримувач за вказаною адресою жодним чином не відреагував на листи Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, з огляду на що райадміністрацією було самостійно вжиті заходи задля встановлення особи власника (встановлювана) юніпаркера у АДРЕСА_2 .

31.10.2021 в межах наданих повноважень Приморська райадміністрація 03.11.2021 винесла на ім`я ОСОБА_2 припис з вимогою самостійно демонтувати юніпаркер за адресою: АДРЕСА_2 .

Приморська райадміністрація у відзиві на позов заявила, якщо особа стосовно якої складено припис, самостійно не демонтує юніпаркер, то будуть вжиті заходи, передбачені пунктом 1.3 Рішення №389, а саме видано та направлено розпорядження до КП «Міські дороги» для примусового демонтажу юніпаркера.

На адресу суду першої інстанції від ОСОБА_2 надійшла заява про бажання вступити у цю справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

В обґрунтування вказаної заяви ОСОБА_2 зазначив, що юніпаркер за адресою: АДРЕСА_2 , щодо якого ОСОБА_1 був поданий позов, встановлений законно, оскільки він є особою похилого віку з інвалідністю.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та правова оцінка суду апеляційної інстанції доводів учасників справи та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Так, згідно із положеннями ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 ч. 1 статті 4 КАС України адміністративна справа це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір, згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг;

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У свою чергу, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене суб`єктивне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Вказана правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.05.2019 року у справі № 826/9341/17, від 18.09.2019 року у справі №810/3711/18, від 18.12.2019 року у справі № 826/13961/1.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №910/7164/19.

Аналізуючи спірні правовідносини, колегія суддів установила, що порушено права позивача на користування прибудинковою територією, адже встановлений ОСОБА_2

юніпаркер заважає нормальному руху пішоходів та транспорту. Себто право позивача порушено протиправними діями ОСОБА_2 і останній також повинен відповідати за даним позовом.

Суд першої інстанції, на стадії закриття провадження у справі не досліджував питання наявності у ОСОБА_2 належним чином оформленого Приморською райадміністрацією дозволу на розміщення юніпаркера.

ОСОБА_1 наполягає, що ОСОБА_2 самовільно встановив юніпаркер і Приморська райадміністрація повинна його демонтувати. Натомість ОСОБА_2 наголошує на тому, що юніпаркер був встановлений за відповідним дозволом органу місцевого самоврядування.

За таких умов, якщо у ОСОБА_2 наявний відповідний дозвіл, позивач, згідно статті 21 Цивільного кодексу України може звернутися до суду та визнати незаконним і скасувати правовий акт індивідуальної дії, виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Досліджуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач не знаходиться з Приморською райадміністрацією у відносинах, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а правові наслідки, до яких може призвести задоволення позову, виникають для третьої особи в справі - особи, яка встановила та користується юніпаркером на підставі рішення Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Оцінюючи довід скаржника, що він не повинен, в порядку цивільного судочинства, доводити обставини законності встановлення та використання ОСОБА_2 юніпаркера, оскільки позов пред`явлений до Приморської райадміністрації, яка повинна відповідно до Рішення №389 його демонтувати, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 4 статті 246 КАС України рішення суду повинно містити мотивовану оцінку кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Суд повинен встановити чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку.

Тобто обов`язковому дослідженню підлягали обставини встановлення ОСОБА_2 юніпаркера.

Отже, враховуючи наведені вище обставини, є правильним висновок суду першої інстанції, що не є публічно-правовим спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи.

Є доречним в даному випадку покликання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №815/1568/16 та на постанову Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №420/288/20, де зазначено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

Узагальнюючи викладене, слід погодитися з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються правомірності встановлення ОСОБА_2 юніпаркера та усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією.

Отже, даний спір не є публічно-правовим, оскільки не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За такого правового врегулювання та обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 316 КАС України, є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2021 про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 10.03.2022.