Справа № 172/1221/21(2-а/172/43/21)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2022 року м. Дніпросправа № 172/1221/21(2-а/172/43/21)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Врадій Лілії Миколаївни на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13.01.2022 р. (суддя Битяк І.Г.) в справі № 172/1221/21 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та видворення за межі території України, примусове видворення за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі ГУ ДМСУ) 24.12.2021 р. звернулось до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України.

ГУ ДМС 13.01.2022 р. подано до Васильківського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, (далі ПТПІ) строком на шість місяців з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13.01.2022 р. позов задоволено, примусово видворено за межі України громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ; затримано громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , із поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк шість місяців з метою забезпечення подальшого видворення за межі території України.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Вважає, що оскільки відповідач має цивільну дружину та повнолітню дочку, які є громадянами України та які мають зареєстроване місце проживання в Україні, тобто має міцні соціальні зв`язки в Україні, то є доведеним, що він має підстави для подальшого проживання в Україні, що, в свою чергу, є підставою для відмови у примусовому видворенні. Також зазначає про відсутність підстав для затримання та поміщення відповідача в ПТПІ, адже такі дії призведуть до втручання в право на сімейне життя. Враховуючи факт триваючого і безперервного проживання відповідача на території України, наявність житла, законного проживання дружини та дочки, намагання відповідача оформити документи щодо законного перебування в Україні, відсутні підстави вважати, що відповідач навмисно порушує законодавство про правовий статус іноземців, тому відсутні підстави для примусового видворення відповідача, а також затримання та поміщення в ПТПІ. Дії відповідача не суперечать інтересам забезпечення безпеки України чи охорони громадського порядку тощо, відсутні докази га підтвердження протиправної поведінки протягом його перебування на території України з 1992 року, притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, окрім притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП. При цьому зазначає, що відповідачем штраф сплачено.

У зв`язку із введенням воєнного стану на території України та неможливістю забезпечити розгляд справи у відкритому судовому засіданні та в режимі відеоконференції за місцем перебування відповідача, враховуючи, що ця справа є терміновою та має розглядатися протягом десяти днів, справа розглянута без участі сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Вірменія, паспортний документ НОМЕР_1 , виданий 21.11.2018 року, терміном дії до 21.11.2028 року.

ОСОБА_1 прибув через пункт пропуску «Плетенівка» на територію України 21.12.2018 року.

08.09.2021 року до Васильківського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області надійшов лист ВП № 1 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, в якому зазначалось, що при проведенні заходів, спрямованих на виявлення осіб, які порушують міграційне законодавство України, встановлено, що громадянин Республіки Вірменія ОСОБА_1 незаконно перебуває на території України, чим порушує вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

08.09.2021 року уповноваженою посадовою особою Васильківського РВ ГУДМС України в Дніпропетровській області громадянина Вірменії ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, шляхом накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 1700,00 грн.

Рішенням № 6 Васильківського РВ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 08.09.2021 року вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Вірменії ОСОБА_3 та зобов`язано його залишити територію України у термін до 28 вересня 2021 року.

Відповідача під особистий підпис повідомлено про прийняте рішення та ознайомлено з вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і наслідками невиконання рішення про примусове повернення.

Рішення про примусове повернення ОСОБА_1 не виконано без поважних причин.

Оскільки громадянин Вірменії ОСОБА_1 грубо порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, ухиляється від виїзду з України, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про його примусове повернення, що є підставою для прийняття судом рішення про примусове видворення відповідача за межі України, а також його затримання з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України.

Суд визнає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Вірменія, документований паспортним документом НОМЕР_1 , виданим 21.11.2018 р., терміном дії до 21.11.2028 р.

Відповідач перебуває на території України з 21.12.2018 р. легально, проте 14.03.2019 р. закінчився термін перебування на території України.

Постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПН МДН № 002207 від 08.09.2021 р. на відповідача накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 1 700 грн. за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме за ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування (а.с. 11).

Рішенням Васильківського відділу ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 08.09.2021 р. № 6 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язано його покинути територію України у термін до 28.09.2021 р. Відповідач ознайомлений з рішенням 08.09.2021 р., відповідачем зазначено, що перекладач не потрібний (а.с. 8, 12).

За відомостями органів ДМС (а.с. 9) відповідач із заявою про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, до територіальних органів ДМС не звертався.

Спірним під час апеляційного перегляду справи є наявність підстав для затримання іноземця із поміщенням в ПТПІ задля забезпечення виконання рішення про примусове видворення, а також власне для видворення за межі території України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України від 22 вересня 2011 року №3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Частиною першою статті 26 Закону №3773-VI встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України (частина третя статті 26 Закону №3773-VI)

Рішення про примусове повернення може бути оскаржено до суду (частина четверта статті 26 Закону №3773-VI)

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону №3773-VI).

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Частиною другою статті 30 Закону №3773-VI передбачено, що рішення суду про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства може бути оскаржено в порядку, передбаченому законом.

Частиною четвертою статті 30 Закону №3773-VI встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

За приписами частини восьмої статті 30 Закону №3773-VI положення цієї статті не застосовуються до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту".

За приписами статті 31 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн:

де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань;

де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання;

де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя;

де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Апелянтом ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів звернення відповідача до відповідних державних органів із заявами про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Частиною третьою статті 9 Закону №3773-VI встановлено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

За чинним законодавством іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території, зокрема не більш як 90 днів протягом 180 днів з дати першого в`їзду з держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Оскільки в березні 2019 року сплив 90-денний термін перебування відповідача на території України, вважається, що з цього часу відповідач без законних підстав перебуває на території України, а доказів протилежного відповідачем не надано.

Статтею 288 КАС України визначені особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України

Частиною першою статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За приписами частини одинадцятої статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Суд погоджує висновок суду першої інстанції, що факт проживання відповідача на території України без законних підстав, не виконання рішення про примусове повернення до країни походження, не оскарження такого рішення та не вчинення жодних дій з легалізації на території України дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, що унеможливлює забезпечення примусового видворення за межі України.

Суд зауважує, що відповідачу вручено копію рішення про примусове повернення до країни походження, проте відповідачем не вчинено жодних дій з метою виконання цього рішення, а також а разі незгоди з цим рішенням з метою оскарження рішення.

Враховуючи встановленні обставини, суд доходить висновку, що відсутність у відповідача на час розгляду справи статусу біженця, відсутність факту працевлаштування відповідача та реєстрації в Україні та постійного місця проживання дають підстави вважати, що відповідач може ухилятися від самостійного та добровільного залишення території України, тому наявні правові підстави для його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, для ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Стосовно посилання апелянта на відсутність підстав для примусового видворення через наявність у відповідача родинних зв`язків в Україні суд зазначає, що такі твердження не підтвердженні будь-якими доказами, як й не підтверджено доказами твердження апелянта про неможливість вирішення питання легалізації в Україні через тривалу хворобу.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Врадій Лілії Миколаївни на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13.01.2022 р. в справі № 172/1221/21 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13.01.2022 р. в справі № 172/1221/21 за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області до громадянина Республіки Вірменія ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та видворення за межі території України, примусове видворення за межі України залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 09.03.2022 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 09.03.2022 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко