Справа № 160/19749/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.10.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якій позивач просить суд:
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 02.09.2021 року звернулася до відповідача із заявою про надання статусу «Члена сім`ї загиблого». Листом від 07.09.2021 року №Б-91/0-1/09-2 відповідач повідомив позивача про те, що вона мала б право на встановлення статусу та користуватися пільгами у разі наявності висновку, встановленого медико-соціальною експертною комісією, тобто причинного зв`язку смерті чоловіка із захворюванням, одержаним під час перебування на фронті чи в період проходження військової служби, або якщо чоловіка за життя було визнано особою з інвалідністю. Тому, вважаючи дії відповідача протиправними, що полягають у відмові надання статусу члена сім`ї загиблого ветерана війни позивач звертається із відповідним позовом до суду.
23.11.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому заперечував проти позову та зазначив те, що померлий чоловік позивача ОСОБА_2 мав статус учасника бойових дій та відповідно до ч.6 ст.13 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» після досягнення вісімдесяти п`ятирічного віку отримував пільги, як особа з інвалідністю внаслідок війни І групи не підтверджує той факт, що він був особою з інвалідністю внаслідок війни і мав «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», виданого на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності. Чоловік позивача за життя не визнавався особою з інвалідністю. Обов`язковою умовою, за якої особу можна віднести до особи з інвалідністю внаслідок війни, є наявність у неї групи інвалідності, підтвердженої довідкою медико-соціальної експертної комісії.
30.11.2021 року позивачем надано до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якій зазначає, що померлий чоловік позивача мав два статуси, а саме: учасник бойових дій та особа з інвалідністю внаслідок війни І групи, що у будь-якому випадку не спростовує та не відміняє право позивача на отримання статусу «Член сім`ї загиблого».
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
10.04.1996 року ОСОБА_2 отримав статус учасника бойових дій серія НОМЕР_3 .
За заявою ОСОБА_2 від 27.10.2017 року, управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради на правій внутрішній стороні «Посвідчення учасника бойових дій» було вклеєно новий бланк-вкладка, для отримання пільг, встановлених законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни І групи.
ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивача - ОСОБА_2 помер (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 від 15 травня 2021 року).
Відповідно до Свідоцтва про шлюб від 02.02.1957 року НОМЕР_5 ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 .
02.09.2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про надання статусу «Члена сім`ї загиблого ветерана війни», до якої надано свідоцтво про одруження, свідоцтво про смерть, посвідчення серії НОМЕР_3 від 27.10.2017 року.
Листом від 07.09.2021 року №Б-91/0-1/09-21 відповідач повідомив позивача про те, що дружина померлого учасника бойових дій мала б право на встановлення статусу та користуватися пільгами у разі наявності висновку, встановленого медико-соціальною експертною комісією, тобто причинного зв`язку смерті чоловіка із захворюванням, одержаним під час перебування на фронті чи в період проходження військової служби, або якщо чоловіка за життя було визнано особою з інвалідністю.
Вважаючи відмову відповідача викладену в листі №Б-91/0-1/09-2 від 07.09.2021 року протиправною, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551-ХІІ) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Відповідно до ст.1 Закону № 3551-ХІІ Закон спрямований на захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я й активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
Приписами ст.2 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни. Нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.
Статтею 4 Закону № 3551-ХІІ встановлено, що ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Тобто, даною статтею ветеранів війни розділено на три групи: 1) учасники бойових дій; 2) особи з інвалідністю внаслідок війни; 3) учасники війни.
В подальшому у статтях 5, 6, 7, 8 Закону № 3551-ХІІ надається визначення хто саме є учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни та учасниками війни.
Таке розділення законодавцем на групи ветеранів війни пов`язане з наданням пільг та гарантій їх соціального захисту в залежності від того є особа учасником бойових дій, особою з інвалідністю чи учасником війни.
Пільги та гарантії соціального захисту вищевказаних осіб встановлено розділом ІІІ Закону № 3551-ХІІ, а саме: ст.12 - для учасників бойових дій та осіб, прирівняних до них; ст.13 - для осіб з інвалідністю внаслідок війни; ст.14 Закону № 3551-ХІІ - для учасників війни.
Положеннями ч.6 ст.12 Закону № 3551-ХІІ передбачено, що учасникам бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, надаються пільги, передбачені статтею 13 цього Закону для осіб з інвалідністю внаслідок війни I групи.
Таким чином, умовами для застосування цієї норми є: 1) наявність у особи статусу учасника бойових дій; 2) досягнення особою 85 років і більше.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 3551-ХП на підтвердження свого статусу ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки порядок виготовлення та видачі яких встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.
Правила видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни врегульовані Положенням про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 р. № 302 (далі - Положення № 302).
Пунктом 2 Положення № 302 визначено, що посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни та інших осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", на основі котрого надаються відповідні пільги і компенсації.
Пунктом 3 Положення № 302 передбачено, що учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення учасника бойових дій" та нагрудний знак "Ветеран війни - учасник бойових дій".
Пунктом 7 Положення № 302 визначено, що "Посвідчення учасника бойових дій" і нагрудний знак видаються Мін`юстом, органами Міноборони, МВС, Мінветеранів, Національної поліції, ДСНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Управління державної охорони, ДФС, Адміністрації Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, а також Держспецтрансслужбою за місцем реєстрації ветерана.
Так, ОСОБА_2 видано посвідчення учасника бойових дій 10.04.1996 року. Доказів позбавлення ОСОБА_2 статусу учасника бойових дій до суду не надано.
Отже, ОСОБА_2 відповідав критеріям визначеним ч.6 ст.12 Закону № 3551-ХІІ.
Пунктом 7-2 Положення № 302 передбачено, що учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни II і III групи з числа учасників бойових дій у період Другої світової війни, яким виповнилося 85 років і більше, працівниками відповідних органів соціального захисту населення за місцем проживання громадянина на правій внутрішній стороні посвідчення вклеюється новий бланк-вкладка, яка завіряється відповідно до пункту 8 цього Положення.
При заповненні посвідчення записи "ким видано", "прізвище, ім`я, по батькові" роблять без скорочень. Прописом зазначається група інвалідності, дата видачі посвідчення, а також (на правій внутрішній стороні у правому верхньому куті) пункт і стаття Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", відповідно до якого установлено статус. Особистий підпис власника і його фотокартки скріплюються печаткою органу, який видав посвідчення. Записи у посвідченні завіряються підписом керівника органу соціального захисту населення або іншого органу, який видав посвідчення, і скріплюються печаткою (п.8 Положення № 302).
У зв`язку з чим померлому чоловіку позивача ОСОБА_2 , згідно його заяви від 27.10.2017 року на правій внутрішній стороні «Посвідчення учасника бойових дій» управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради було вклеєно новий бланк-вкладка, для отримання пільг.
Тобто, чоловік позивача - ОСОБА_2 , отримав посвідчення, згідно якого є інвалідом війни 1 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
Матеріали справи свідчать, що чоловік позивача помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 15 травня 2021 року.
Відтак, матеріали справи містять докази, що підтверджують належність чоловіка позивача до осіб, які мали пільги ветеранів війни інвалідів війни.
Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII визначено, що чинність цього Закону поширюється на сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.
Пунктом 2 частини 1 статті 10 Закону №3551-XII визначено, що чинність цього Закону поширюється також на дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.
Згідно з пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час, виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.
Відповідно до пункту 4 Положення № 302, особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (стаття 10 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Згідно із пунктом 7 Положення № 302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.
Суд звертає увагу, що позивач вказує про наявність у неї права на отримання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551-XII, покликаючись на пункт 2 статті 10 вказаного Закону.
Аналіз статті 10 Закону № 3551-XII свідчить про те, що законодавець виділив 4 основні групи, на які поширюється чинність цього Закону (вказані висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10.06.2019 у справі № 645/5119/16-а).
При цьому, на думку суду, для набуття статусу особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, відповідно до пункту 2 статті 10 цього Закону повинні бути наявні сукупно такі умови: померлий чоловік дружини повинен мати статус особи з інвалідністю внаслідок війни (учасника бойових дій); померлий чоловік дружини повинен бути визнаний за життя особою з інвалідністю; дружина померлого учасника бойових дій не повинна одружитись вдруге.
Отже, оскільки позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з померлим ОСОБА_2 , який був інвалідом війни та відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 мав право на пільги ветеранів війни інвалідів війни, тобто у відповідності до вимог п. 2 ст. 10 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту має право на встановлення статусу та отримання посвідчення члена сім`ї загиблого.
Суд відхиляє доводи, викладені у листі від 07.09.2021 № Б-91/0-1/09-21 про відсутність підстав для встановлення статусу члена сім`ї померлого ветерана війни через відсутність причинного зв`язку смерті чоловіка із захворюванням, одержаним під час перебування на фронті чи в період проходження військової служби, або якщо за життя було визначно особою з інвалідністю, оскільки такі доводи не стосуються осіб, яким надається відповідний статус на підставі пункту 2 статті 10 Закону № 3551-ХІІ та пункт 2 статті 10 Закону № 3551-ХІІ не містить вимоги доказування зазначеного зв`язку.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що відповідач листом від 07.09.2021 № Б-91/0-1/09-21 протиправно відмовив позивачу у встановленні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону № 3551-ХІІ, та у видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, судовий збір підлягає стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь озивача у розмірі 908, 00 грн., сплата якого підтверджується квитанцією від 20.10.2021 року.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною відмову Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради викладену у листі № Б-91/0-1/09-21 від 07 вересня 2021 року, яка полягає у ненаданні статусу «Член сім`ї загиблого ветерана війни» ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та не видачі «Посвідчення члена сім`ї загиблого».
Зобов`язати Лівобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 статус «Член сім`ї загиблого ветерана війни», надавши посвідчення члена сім`ї загиблого, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та п. 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 за № 302.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко