Справа № 500/6120/21
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/6120/21 пров. № А/857/23418/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Кушнерика М. П., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 500/6120/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Чепенюк О. В.,

час ухвалення рішення 01.11.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 01.11.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо проведення з 01 квітня 2019 року розрахунку доплати пенсії за період з 01 квітня 2019 року по 31 грудня 2019 року в розмірі 75% від нарахованої пенсії та застосування обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність та зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату доплати пенсії в розмірі 100% від нарахованої пенсії та проводити виплату пенсії без обмеження максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо застосування з 01 квітня 2019 року при перерахунку пенсії ОСОБА_1 обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, з урахуванням раніше проведених виплат. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо проведення з 01 квітня 2019 року по 03 вересня 2019 року виплати ОСОБА_1 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (із урахуванням раніше виплачених сум) з 01 квітня 2019 року по 03 вересня 2019 року з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення в частині перерахунку та виплати пенсії позивачу без обмеження пенсії максимальним розміром прийняте з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що згідно з абз.1 п.2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №3668-VІ обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим законом не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначено до набрання чинності цим Законом. Зазначає, що наведені в п.2 вказаного розділу Закону №3668-VІ обмеження норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячно довічного грошового утримання), встановленим цим Законом тощо. Таким чином, вказаний пункт в контексті перехідних положень не регулює питання обмеження максимальним розміром пенсії осіб, у яких на 01 жовтня 2011 року вона не досягала максимального розміру (десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи наведене, вважає, що вимоги позивача про перерахунок розміру пенсії призначеної відповідно до Закону №2262 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» без обмеження максимального розміру є безпідставними. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову в частині перерахунку та виплати пенсії позивачу без обмеження пенсії максимальним розміром відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Тернопільській області та отримує пенсію за вислугу років, яка йому призначена відповідно до Закону №2262-ХІІ з 28 жовтня 2014 року (а.с.4).

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2020 року у справі №500/3620/20 ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі наданої Тернопільським обласним військовим комісаріатом оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, починаючи з 01 квітня 2019 року.

Відповідно до розрахунку пенсії за пенсійною справою № її розмір, починаючи з квітня 2019 року, обмежено з урахуванням максимального розміру пенсії (а.с.7).

Після вказаного перерахунку пенсія позивача (з надбавками) та з урахуванням обмеження пенсії максимальним розміром з 01 липня 2021 року склала 18540,00 грн, сума підвищення згідно з Постановою №103 становила 11959,80 грн, з яких виплачується: з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року щомісячно 50% від підвищення, що становить 5979,90 грн, з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року щомісячно 75 % від підвищення, що становить 8969,85 грн, з 01 січня 2020 року щомісячно 100 % підвищення, тобто 11959,80 грн (а.с.6).

Не погоджуючись із такою виплатою пенсії, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії.

Листом від 27 травня 2021 року відповідач повідомив позивача, що розмір його пенсії з 01 червня 2021 року склав 17690,00 грн, доплата в сумі 43130,34 грн за період з 01 квітня 2019 року по 31 травня 2021 року облікована у реєстрі рішень суду, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Ч.7 ст.43 Закону №2262-ХІІ передбачає, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, що з 01 грудня 2020 року складає 17690,00 грн.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2019 року №804 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян встановлено, що виплата пенсій, призначених згідно із Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" до 1 березня 2018 р. (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 р. з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року. Враховуючи зазначене, підстав для проведення перерахунку пенсії немає (а.с.8).

Вважаючи дії ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо проведення з 01 квітня 2019 року розрахунку доплати пенсії в розмірі 75% від нарахованої пенсії та застосування обмеження максимального розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, протиправними, позивач звернувся в суд з цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходи з того, що у зв`язку із скасуванням п.2 Постанови №103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано, тому дії ГУ ПФУ у Тернопільській області щодо проведення з 01 квітня 2019 року по 03 вересня 2019 року виплати позивачу 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року є протиправними, і з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) позивачу з 01 квітня 2019 року по 03 вересня 2019 року, з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. Крім того, відповідач протиправно обмежив розмір пенсії ОСОБА_1 її максимальним розміром, а тому належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Ст.46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, регулює Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-XII.

Згідно зі ст.1-1 Закону № 2262-XII зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону та Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Законом України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 28 грудня 2007 року №107-VI внесено зміни до Закону від 09 квітня 1992 року №2262-XII, а саме: доповнено статтю 43 новою частиною сьомою, згідно з якою максимальний розмір пенсій, призначених відповідно до цього Закону (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством) не може перевищувати дванадцять мінімальних розмірів пенсії за віком, встановленої абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно з ч.7 ст.43 Закону № 2262-XII в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року №911-VIII, чинній з 01 січня 2016 року по 20 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Рішенням Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.

Згідно з п.2 резолютивної частини цього рішення №7-рп/2016, положення частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 01 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону №2262-XII слова і цифри у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року замінено словами і цифрами по 31 грудня 2017 року.

Отже, відповідно до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року №1774, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

При цьому, буквальне розуміння змін внесених Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі №2262-XII відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протягом 2017-2020 років стаття 43 Закону №2262-XII не передбачала і не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, а отже, внесені Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року №1774 до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані зміни не мають відношення до перерахунку пенсії позивача, оскільки встановлювали конкретний період обмеження, а саме: по 31 грудня 2017 року, у той час як предметом спірних правовідносин є обмеження пенсії позивача максимальним розміром під час здійснення її перерахунку з 01 квітня 2019 року.

Також суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону №3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону №3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 24 грудня 2015 року №911-VIII, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01 січня 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в територіальному органі пенсійного фонду та отримує пенсію з 2014 року відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб. Таким чином, дія наведених положень не може бути застосована до позивача, оскільки пенсію йому було призначено до їх прийняття.

При цьому, Закон України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб є спеціальним до спірних правовідносин та саме його норми необхідно першочергово застосовувати для їх врегулювання.

Крім того, обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром вже регулювалося частиною сьомою статті 43 Закону №2262-XII, яка визнана неконституційною з 20 грудня 2016 року, а тому неможливо стверджувати, що з вказаної дати виникла ситуація, за якої дане питання попадає під регулювання положень Закону України №3668-VI в частині, що не вирішується нормами Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Застосування положень Закону України №3668-VI по відношенню до військовослужбовців фактично зводить нанівець наслідки прийняття рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2016 року №7-рп/2016, яким фактично встановлено, що обмеження пенсії військовослужбовців максимальним розміром не відповідає статті 17 Конституції України.

Також Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою в Конституції України виокремлюються певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, до яких, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі, у тому числі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, органах, що забезпечують суверенітет і територіальну цілісність, її економічну та інформаційну безпеку (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17.03.2004 №7-рп/2004).

Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-XII, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що дії пенсійного органу щодо обмеження позивачу пенсії максимальним розміром є протиправними, тому належним та ефективним способом захисту порушених прав ОСОБА_1 є зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.

Доводи апелянта в частині обмеження розміру виплати пенсії позивача колегія суддів відхиляє, вважає, що такі не спростоувють висновки суду першої інстанції, враховуючи наведені вище мотиви.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату доплати пенсії в розмірі 100% від нарахованої пенсії, то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1, 2, 4 ст.63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій (частина статті в редакції згідно Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII, набрання чинності з 01 січня 2017 року).

Таким чином, починаючи з 01 січня 2017 року законодавцем змінено правові підстави перерахунку пенсії військовослужбовцям та віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України визначати умови, порядок проведення перерахунку пенсії та встановлювати розміри проведених виплат.

01 березня 2018 року набрала чинності Постанова №704, якою встановлено нові (підвищені) розміри складових грошового забезпечення військовослужбовців.

На виконання вимог ч.4 ст.63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, 21 лютого 2018 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103, якою визначався порядок перерахунку встановлених Постановою №704 складових грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб.

Вказаною Постановою, а саме: п.2 було передбачено поетапність виплат перерахованих відповідно до п.1 цієї Постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом), яка проводиться з 1 січня 2018 року у таких розмірах:

з 1 січня 2018 року - 50 відсотків;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків;

з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.

Отже, з набранням чинності Постановою №704, якою змінені (збільшені) розміри грошового забезпечення військовослужбовців на підставі ст.63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб позивач отримав право на перерахунок пенсії у січні 2018 року відповідно до Постанови №103.

Матеріалами справи підтверджується, що після перерахунку пенсія позивача (з надбавками та з урахуванням обмеження пенсії максимальним розміром) з 01 липня 2021 року склала 18540,00 грн, сума підвищення згідно з Постановою №103 становила 11959,80 грн, з яких виплачується: з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року щомісячно 50% від підвищення, що становить 5979,90 грн, з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року щомісячно 75 % від підвищення, що становить 8969,85 грн, з 01 січня 2020 року щомісячно 100 % підвищення, тобто 11959,80 грн (а.с.6).

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови №103 та зміни до п.5 і додатку 2 Порядку №45.

При цьому, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2019 року, серед іншого вказав на те, що зміст ст.51, 52, 55, 63 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб свідчить про наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії, що не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати.

Таким чином, із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18 позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, починаючи з 05 березня 2019 року.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів, а також наслідки задоволення позову визначені ст.264, 265 КАС України. Згідно з наведеними нормами КАС України суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

У законодавстві України розрізняються поняття визнання нечинним та скасування.

Скасування акта - визнання в установленому законодавством порядку недійсним акта з моменту його прийняття.

Втрата чинності акта - визнання в установленому законодавством порядку недійсним акта на майбутнє, іншими словами, акт втрачає чинність з моменту прийняття відповідного рішення уповноваженим органом.

Кодекс адміністративного судочинства України також розрізняє ці поняття.

Відповідно до п.1,2 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Аналогічні положення містяться у ст.5 КАС України.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить, що суд має право скасовувати індивідуальний акт, а нормативно-правовий акт лише визнати протиправним та нечинним.

Згідно з ч.2 ст.265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Тобто, набрання з 05 березня 2019 року рішенням суду законної сили, яким визнано нечинним п.2 Постанови №103, не впливає на спірні правовідносини за період з 01 січня 2018 року по 04 березня 2019 року, оскільки у вказаний період відповідні норми Постанови №103 були чинними, а тому відповідач при здійсненні перерахунку та виплаті позивачу пенсії в період з 01 січня 2018 року по 04 березня 2019 року діяв відповідно до вимог чинного на той час законодавства.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що 14 серпня 2019 року Кабінет Міністрів України прийнято постанову №804 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, яка набрала чинності 04 вересня 2019 року, відповідно до п. 1 якої виплата пенсій, призначених згідно із Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб до 1 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із зазначеним Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським) та перерахованих з 1 січня 2018 року з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, заклади вищої освіти), що визначені станом на 1 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, здійснюється у 2019 році в розмірі 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеної станом на 1 березня 2018 року.

З огляду на те, що вказана постанова набрала чинності 04 вересня 2019 року, колегія суддів вважає, що виплата позивачу пенсії у розмірі 75% суми підвищення пенсії є безпідставною лише в період з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року (включно).

Таким чином, колегія суддів зазначає про наявність підстав для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії позивачу з урахуванням 100% підвищення (перерахованого з 01 січня 2018 року) суми пенсії з 05 березня 2019 року по 03 вересня 2019 року, з урахуванням раніше здійснених виплат.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року в справі № 640/19133/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 березня 2020 року, визнано неправомірними дії Кабінету Міністрів України при прийнятті постанови від 14 серпня 2019 року №804 Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян, та визнано цю постанову протиправною та нечинною повністю.

Однак скасування у судовому порядку Постанови №804 не впливає на результат вирішення цієї справи, тому позовні вимоги щодо перерахунку та виплату пенсії за період з 04 вересня 2019 року задоволенню не підлягають, оскільки відповідач протиправних дій при виплаті позивачу пенсії, перерахованої на підставі Постанови №804, не вчиняв, а сама постанова визнана нечинною лише у 2020 році.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку із скасуванням п.2 Постанови №103 рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2019 року, обмеження щодо часткової виплати суми підвищення до пенсії скасовано, тому дії ГУ ПФУ у Тернопільській області щодо проведення з 01 квітня 2019 року по 03 вересня 2019 року виплати позивачу 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, а з метою належного захисту прав позивача необхідно зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) позивачу з 01 квітня 2019 року по 03 вересня 2019 року, з урахуванням 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року. Крім того, відповідач протиправно обмежив розмір пенсії ОСОБА_1 її максимальним розміром, а тому належним та ефективним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії позивача без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше проведених виплат.

Крім того, колегія суддів зазначає, що з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог в частині їх задоволення, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 500/6120/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді М. П. Кушнерик
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 02 березня 2022 року.