Справа № 380/19236/21
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог

28 лютого 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження питання про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України про середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в якій позивач просить:

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 689962,44 гривень середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500 гривень 00 копійок.

Ухвалою суду від 11.11.2021 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 24.11.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

18.01.2021 за вх. №4941 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Разом із відзивом на позовну заяву представником відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду.

В обґрунтування поданого клопотання зазначив, що спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну служба, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строку відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України. Зі змісту позовної заяви в адміністративній справі встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 08.10.2021, компенсація за неотримане речове майно була виплачена 22.11.2018, а компенсації за невикористані дні додаткової відпустки виплачена 06.12.2019, тобто позивач звернувся до суду з пропуском установленого процесуальним законом строком. Крім цього зазначив, що відсутні підстави для застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на наведене просить суду залишити позов без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 24.01.2021 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви, вказаних в мотивувальній частині ухвали п`ять днів з дня отримання копії ухвали у такий спосіб: скерувати на поштову адресу Львівського окружного адміністративного суду заяву про усунення недоліків позовної заяви (вказати номер справи та прізвище судді), до якої позивачу необхідно надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтованими поясненнями та доказами на їх підтвердження, що свідчать про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись до суду з адміністративним позовом у визначений строк.

21.02.2022 за вх. №16284 від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Зазначив, що перебіг строку звернення до суду з вимогою стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні розпочинається з дня вчинення роботодавцем кінцевого розрахунку з працівником, адже саме в цей день позивачу стає відомою кількість днів затримки розрахунку та з`являються підстави для застосування статті 117 КЗпП України. Оскільки розрахунок з ОСОБА_1 проведено 06.12.2019 (на його картковий рахунок надійшли кошти в сумі 4732,31 грн виплата компенсації за невикористані дні додаткової відпустки), 22.11.2018 (виплата грошової компенсації за неотримане речове майно 62328,12 грн) та 14.09.2021 (виплата індексації грошового забезпечення у сумі 69129,72 грн), тому одномісячний строк починає обчислюватися з моменту проведення останньої виплати, а саме 14.09.2021. Відповідно останнім днем одномісячного строку подання позовної заяви до суду було 14.10.2021. Вважає, що відсутні підстави для залишення позовної заяви без розгляду. Просить у задоволенні клопотання відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України по стройовій частині від 01.12.2017 №315 прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення знято з 01.12.2017.

На момент виключення зі списків особового складу з позивачем не було проведено повного розрахунку.

Компенсацію за неотримане речове майно у розмірі 62328,12 гривень виплачено 22.11.2018.

Компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки у розмірі 4732,31 гривень позивачу виплачено 06.12.2019.

Індексацію грошового забезпечення позивачу виплачено у розмірі 69129,72 грн 14.09.2021.

18.10.2021 позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем проведений не в день виключення із списків, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання протиправною бездіяльності відповідача та про стягнення із військової частини середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон України №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до п. 2, 4 ст.9 цього Закону до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Частина 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції на час виключення позивача зі списків) передбачала, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Так, пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Стаття 117 КЗпП України передбачає, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у ст.116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Частина друга статті 233 КЗпП України передбачає, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В аспекті спірних правовідносин можна дійти висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, а положення частини другої статті 233 КЗпП України стосуються виключно звернення до суду без обмеження будь-яким строком з позовом про стягнення заробітної плати.

Крім того, суд враховує висновки Конституційного Суду України, викладені в рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012.

У цьому Рішенні Конституційний Суд України роз`яснив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про те, що спірні відносини пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а середній заробіток стягується за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

У цій категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

При цьому, юридично значимими обставинами в межах спірних правовідносин є невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Встановлюючи своєчасність розрахунку з позивачем при звільненні (індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій), суд зазначає, що позивача звільнено з військової служби і виключено зі списків особового складу військової частини 01.12.2017, остаточний розрахунок з позивачем було проведено 22.11.2018 в розмірі 62328,12 грн. (грошова компенсація за неотримане речове майно), 06.12.2019 в розмірі 4732,31 грн. (компенсація за невикористані дні додаткової відпустки) та 14.09.2021 в розмірі 69129,72 грн. (індексація грошового забезпечення), що підтверджується матеріалами справи та визнається сторонами.

Тобто, днем фактичного розрахунку з позивачем, а саме: виплати грошової компенсації за неотримане речове майно є 01.12.2017, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки є 22.11.2018 і саме з цих днів, на думку суду, необхідно обчислювати строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (не виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки).

Разом з тим, з матеріалів справи видно, що позивач звернувся до суду з вимогою в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані дні додаткової відпустки) лише 18.10.2021, тобто пропустив місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.003695 та у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2021 у справі №380/1750/21.

Згідно з положень п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплату грошової компенсації за неотримане речове майно) слід залишити без розгляду, у зв`язку з пропуском строків звернення до суду, як передбачено п.8 ч.1 ст.240 КАС України.

Керуючись ст.ст. 240, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:
залишити позов без розгляду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (невиплату грошової компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку передбаченому ст.297 Кодексу адміністративного судочинства України та у строки, визначені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки визначені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сподарик Н.І.