Справа № 140/9192/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 140/9192/21 пров. № А/857/23438/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.,

представника апелянта Кучер Д.А.,

представника позивача Федорчук І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року (ухвалене головуючим суддею Костюкевич С.Ф. о 10 год. 18 хв. у м. Луцьку, повне судове рішення складено 15 листопада 2021 року) у справі № 140/9192/21 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, вимоги та рішень про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідачів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 02.08.2021 № , № , № , № , № , № , вимоги про сплату боргу від 02.08.2021 № Ф- та рішень про застосування штрафних санкцій від 02.08.2021 № , № .

19.10.2021 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.08.2021 № , № , № , № , № , № , вимоги про сплату боргу від 02.08.2021 № Ф-, від 13.09.2021 № Ф-24006-13, від 14.09.2021 № 0-0318 та рішень про застосування штрафних санкцій від 02.08.2021 № , № .

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що оскаржувані рішення прийняті за наслідками незаконної перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління ДПС у Волинській області про сплату боргу (недоїмки) від 02.08.2021 року № Ф-, від 13.09.2021 № Ф-24006-13, від 14.09.2021 № 0-0318. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 02.08.2021 № , № , № , № , № , № . Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 02.08.2021 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановлено формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 02.08.2021 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що встановлені судом обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимоги та рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень, вимог та рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Також суд дійшов висновку, що нарахування відповідачем на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки від 05.07.2021 №5370/03-20-07-09/ оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогами та рішеннями про застосування штрафних санкцій за порушення, допущені у період з 01.01.2017 по 30.06.2018 року, здійснено без дотримання строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме з порушенням 1095-денного строку.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та надав пояснення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ГУ ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 , з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 по 30.06.2018 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 30.06.2018, за період перебування у статусі суб`єкта господарювання, про що складено акт від 05.07.2021 № 5370/03-20-07-09/ НОМЕР_1 .

Перевіркою позивача встановлено наступні порушення:

- «в» п. 176.1 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ (із змінами і доповненнями), а саме неподання податкової декларацій про майновий стан і доходи за 2017 рік, про що винесено податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2021;

- п. 177.11 ст.177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755- VІ, а саме несвоєчасно подано декларацію про майновий стан та доходи за 2018 р. про що винесено податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2021;

- п. 44.1. ст. 44, п. 177.2, п.177.2, пп. 177.4.1 пп.177.4.2 п.п.177.4.3. п.п. 177.4.4. п. 177.4 ст.177, п. 178.3 ст.178 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено податок з доходів фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 458 903, 32 грн в т.ч. за 2017 - 376469, 47 грн, 2018 - 82433, 85 грн, про що винесено податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2021;

- пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, пп. 164.1.3. п. 164.1 ст. 164, підпункт 1.3 пункт 16і підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, у зв`язку з чим занижено військовий збір на 38241, 94 грн, в т.ч, 2017 - 31 372,46 грн, 2018 - 6 869, 49 грн, про що винесено податкове повідомлення- рішення № від 02.08.2021;

- п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме не подано звіт про суми нарахованого єдиного внеску за 2014 р., про що винесено рішення про застосування штрафних санкцій № від 02.08.2021;

- п.2 ч.1 ст.7, п.2,3,9 ст.9 Розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування», Розділу IV «Нарахування, обчислення і сплата єдиного внеску» Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, занижено сплату єдиного внеску на загальну суму 145790, 04 грн, в т.ч. за 2017 на суму 76989, 00 грн та за 2018 р. - 68801, 04 грн, про що винесено рішення про застосування фінансових санкцій № .

- п. 181.1 ст.181, п. 183.2 ст.183, п. 183.10 ст. 183, ч. «а» п.185.1. ст.185, ч. «а» п. 187.1 ст. 187, п. 200.1 п. 200.2 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 597 043,14 грн., в тому числі за 2017 рік - 500349, 94 грн та за 2018 рік - 96693, 20 грн, про що винесено податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2021;

- п.120-1 ст.120-1 Податкового кодексу України, а саме порушення строку реєстрації податкової накладної на суму ПДВ 597043, 14 грн від 61 до 365 календарних днів, про що винесено податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2021;

- п.22.1 статті 22, п.63.3 ст. 63 Податкового кодексу України та п. 8.4 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09 грудня 2011 року № 1588, а саме не подання повідомлення за формою № 20-ОПП щодо 2 об`єктів нерухомого майна, про що винесено податкове повідомлення-рішення № від 02.08.2021;

На підставі вказаного акту перевірки контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 02.08.2021 № , № , № , № , № , № , вимоги про сплату боргу від 02.08.2021 № Ф-, від 13.09.2021 року № Ф-24006-13, від 14.09.2021 року № 0-0318 та рішення про застосування штрафних санкцій від 02.08.2021 року № , № .

Позивач вважаючи оскаржені рішення відповідача протиправними, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України (далі ПК України) - контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно вимог пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України - документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Відповідно до пункту 78.5 статті- 78 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до п. 79.1 ст. 79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності обставин для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Відтак, виїзна перевірка має проводиться виключно за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка. У разі ж, якщо перевірка проводиться в приміщенні контролюючого органу, то така перевірка є невиїзною.

Разом з цим, нормами ПК України визначені чіткі розмежування щодо порядку допуску до позапланових виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

У свою чергу, як зазначив суд першої інстанції, що Податковим кодексом України не передбачено право посадових осіб контролюючого органу на проведення документальної позапланової виїзної перевірки в приміщенні податкового органу.

Як слідує з матеріалів справи, перевірка ФОП ОСОБА_1 проводилася на підставі наказу № 1809 від 16.06.2021, відповідно до якого контролюючий орган, повинен провести документальну позапланову виїзну перевірку за адресою АДРЕСА_1 . Однак, з акту перевірки № 5370/03-20-07-09/ НОМЕР_1 від 05.07.2021 слідує, що така перевірка була проведена в приміщенні Головного управління ДПС у Волинській області.

Тобто, всупереч наказу № 1809 від 16.06.2021 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки» фактично контролюючим органом проведено інший вид перевірки, який не відповідає ознакам виїзної перевірки визначеним Податковим кодексом України.

Відтак, невиконання вимог закону щодо процедури проведення документальної позапланової виїзної перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою етапі 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом.

З врахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення прийняті за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не можуть вважатись правомірними.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що при оскарженні податкових повідомлень-рішень, вимог та рішення платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких рішень, і при цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, суд вважає, що встановлені судом обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимоги та рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкових повідомлень-рішень, вимог та рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем Податкового кодексу України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.09.2020 справа № 520/8836/18, від 21.02.2020 справа № 826/17123/18.

Щодо порушення строків прийняття контролюючим органом рішення про проведення позапланової перевірки ФОП ОСОБА_1 та строків на її проведення то колегія суддів зазначає таке.

Згідно інформації ЄДР, вбачається, що 30.06.2018 - державним реєстратором внесений запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за власним рішенням.

Отже, 30.06.2018 - податковому органу стало відомо про припинення перебування ОСОБА_1 у статусі суб`єкта господарювання.

Відповідно до пп. 78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України, у відповідача виникли підстави для проведення документальної позапланової перевірки платника податку, яким припинено підприємницької діяльності, з врахуванням строків давності.

Оскільки нормами ПК України та нормами іншого законодавства не встановлено чітких строків щодо призначення та проведення перевірки після того як фізична особа підприємець припинив свою господарську діяльність, то за загальними правилами застосовуються строки позовної давності тривалістю три роки, що визначені ст. 257 ЦК України.

Однак, відповідачем не були дотримані наведені вище приписи законодавства та здійснено перевірку поза межами строку, про що свідчить акт перевірки від 05.07.2021 № 5370/03-20-07-09/ НОМЕР_1 . який слугував підставою для винесення оскаржуваних рішень.

Таке порушення зі сторони податкового органу є підставою для визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, що винесені за наслідками такої перевірки, оскільки такі неправомірні дії істотно порушують права та інтереси платника податків.

Разом з цим, відповідно до п.113.1 ст. 113 ПК України строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори.

Згідно п. 114.1 ст. 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.

Пунктом 102.1 ст. 102 ПК України передбачено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

За правилами п. 102.2 ст. 102 ПК України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано; посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Враховуючи наведене вище апеляційний суд поділяє висновки суду першої інстанції, що нарахування відповідачем на підставі акту документальної позапланової виїзної перевірки від 05.07.2021 № 5370/03-20-07-09/ оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями, вимогами та рішеннями про застосування штрафних санкцій за порушення, допущені у період з 01.01.2017 по 30.06.2018, здійснено без дотримання строків давності, визначених статтею 102 ПК України, а саме з порушенням 1095-денного строку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 140/9192/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 04 березня 2022 року