Справа № 400/4747/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/4747/21
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

Дата і місце ухвалення 19.10.2021р., м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року по справі №400/4747/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті та Південного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила визнати протиправними та скасувати постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарських штрафів №281606, №218607 від 03.06.2021 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позивачу відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі, не врахував, що оскільки позивач не має посвідчення водія, не є суб`єктом господарювання, а також ніколи не надавала послуги з перевезення вантажів, підстави для притягнення її до відповідальності, як автомобільного первізника у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", відсутні.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити її позов.

Справа розглянуто в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що 02.05.2021р. інспекторами Управління Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки здійснено габаритно-ваговий контроль вантажного транспортного засобу марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , що на праві власності належить ОСОБА_1 .

За результатами габаритно-вагового контролю складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.05.2021р., акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 02.05.2021р., довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 02.05.2021р. (а.с.30-32), якими зафіксовано факт перевезення транспортним засобом вантажу із перевищенням допустимих навантажень, а також надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність за які передбачена ч. 1 абз. 3, та ч. 1 абз. 16 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт.

03.06.2021р. Управлінням Укртрансбезпеки в Миколаївській області прийняті постанови №281606, та №218607, якими до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, а також надання послуг з перевезення вантажів за відсутності посвідчення водія відповідної категорі (а.с.8,9).

Законність вказаних вище постанов є предметом спору у даній справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки наявні у справі матеріали не містять доказів у підтвердження передачі позивачем належного їй транспортного засобу у тимчасове користування третій особі, підстави для задоволення позову та скасування оскаржуваних постанов відступні.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» №2344-ІІІ від 05 квітня 2001 року (далі Закон №2344-ІІІ ) державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Згідно статті 34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, в тому числі виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Відповідно до ст. 48 Закону №2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Аналіз наведених вище правових норм свідчить, що суб`єктом відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм є автомобільний перевізник.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону №2344-ІІІ).

Наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, згідно з яких перевізник це фізична або юридична особа - суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Апелянт посилається на те, що він не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону №2344-ІІІ, оскільки передав належний йому транспортний засіб марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , у користування третій особі.

При цьому, як правильно враховано судом першої інстанції, згідно абз.4 пункту 16 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07 вересня 1998 року, за бажанням власника транспортного засобу - фізичної особи надати право керування таким засобом іншій фізичній особі чи за бажанням фізичної або юридичної особи, якій власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортними засобами, сервісний центр МВС видає за зверненням такого власника тимчасовий реєстраційний талон на строк, зазначений у його заяві, або документах, які підтверджують право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Крім того, відповідно до пункту 6.2 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 11.08.2010 №379, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2011 р. за N 123/18861 за письмовою заявою власника ТЗ - фізичної особи, зразок якої наведено в додатку 14 до цієї Інструкції, про надання права керування цим ТЗ іншій фізичній особі (за умови пред`явленнядокументів, що посвідчують особу власника та цю особу) працівниками Центру оформляється та видається тимчасовий реєстраційний талон на термін, зазначений у заяві. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до ______ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ N ________". Заява подається власником ТЗ особисто або уповноваженою ним особою.

Згідно з пунктом 6.3. цієї Інструкції, якщо власник ТЗ передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження ТЗ іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ. При цьому в графі "Особливі відмітки" тимчасового реєстраційного талона робиться запис "Дійсний до _____ 20__ року за наявності свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорта) серії ___ N ___________". Копія документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження ТЗ, долучається працівниками Центру до матеріалів видачі тимчасового реєстраційного талона.

Таким чином, власник транспортного засобу в разі тимчасової передачі права користування транспортним засобом іншій фізичній особі зобов`язаний здійснити перереєстрацію такого транспортного засобу, а водій, здійснюючи перевезення вантажів зобов`язаний надавати для перевірки не лише свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, але й документи, на підставі яких на законних підставах ним використовується такий транспортний засіб (договір оренди та/або тимчасовий реєстраційний талон).

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів того, що автомобіль марки «DAF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 02.05.2021р., тобто на час проведення рейдової перевірки, дійсно був переданий у встановленому порядку в користування іншій фізичній чи юридичній особі та перебував у володінні (користуванні) цих осіб на законних підставах (договори оренди/позики, акти здачі-приймання транспортного засобу, тимчасовий реєстраційний талон тощо) позивачем не надано та такі у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що під час розгляду матеріалів про порушення законодавства про автомобільний транспорт і вирішенні питання стосовно того, хто ж має нести відповідальність, Управління Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки обґрунтовано виходило з того, що автомобільним перевізником є саме позивач, останнім не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідний вантажний автомобіль вибув з його розпорядження і знаходився у правомірному користуванні іншої особи, в апеляційній скарзі встановлених судом фактичних обставин справи апелянт не спростував.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.6 ч.6 ст.12 КАС України, є справою незначної складності, тому рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: О.В. Єщенко

О.А. Шевчук