Справа № 300/4892/21
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/4892/21 пров. № А/857/21564/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Качмара В.Я.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2021 року (суддя першої інстанції Матуляк Я.П., м. Івано-Франківськ)

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо відмови в переведенні на пенсію, обчислену за нормами Закону України «Про державну службу»; зобов`язання здійснити переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення2 Закону України від 10.12.2015 №889-VІІІ «Про державну службу», з урахуванням довідки виданої Білоославською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області за №6 від 26.11.2020; зобов`язання провести нарахування та виплату пенсії починаючи 17.12.2020 з врахуванням виплачених сум пенсії.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за №11 від 24.12.2020 про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи з 04.07.2001 по 21.04.2003 на посаді спеціаліста Надвірнянського районного відділу земельних ресурсів, з 22.04.2003 по 31.03.2015 та з 07.04.2017 по 08.12.2020 на посаді спеціаліста землевпорядника Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» починаючи з 17.12.2020 відповідно до довідки про складові заробітної плати від 26.11.2020 №6, з проведенням її перерахунку та виплати різниці. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погодившись із рішенням, вважаючи таке ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Просить скасувати рішення від 15.10.2021 та прийняте нове про відмову у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що період роботи позивача з 04.07.2001 по 08.12.2020 не може бути врахований до стажу роботи, який дає право на пенсію державного службовця, оскільки посади, які позивач займала в цей період, є посадами органів місцевого самоврядування. До стажу на посадах віднесених до посад державних службовців для визначення права на призначення пенсій відповідно до Закону № 889 зараховуються періоди роботи до набрання чинності Законом № 2493. Тому немає підстав для переведення позивачки на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», оскільки станом на 01.05.2016 ОСОБА_1 не обіймала посаду державного службовця.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Судом було призначено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 з 26.02.2008 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та на даний час отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ОСОБА_1 у період з 23.04.1991 по 30.06.1996 працювала на посаді землевпорядника Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, з 01.07.1996 по 21.04.2003 працювала на посаді спеціаліста Надвірнянського районного відділу земельних ресурсів, з 22.04.2003 по 31.03.2015 та з 07.04.2017 по 08.12.2020 працювала на посаді спеціаліста землевпорядника Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджено записами у трудовій книжці позивача. (а.с.11-13).

17.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с.15).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №11 від 24.12.2020 відмовлено у переведені позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з посиланням на те, що до стажу державної служби позивача не підлягає зарахуванню період роботи в органі місцевого самоврядування на посаді землевпорядника з 04.07.2001 по 08.12.2020. Зазначено, що станом на 01.05.2016 позивач не працювала на посадах державної служби (а.с. 17-19).

Також встановлено, що відповідачем до спірного періоду (з 04.07.2001 по 08.12.2020) з незрозумілих причин включено роботу позивача як державного службовця на посаді спеціаліста Надвірнянського районного відділу земельних ресурсів з 04.07.2001 по 21.04.2003.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби. Отже, доводи відповідача про те, що станом на 01.05.2016 позивач не обіймала посаду державного службовця є безпідставними. Таким чином, періоди роботи позивача з 04.07.2001 по 21.04.2003 на посаді спеціаліста Надвірнянського районного відділу земельних ресурсів, з 22.04.2003 по 31.03.2015 та з 07.04.2017 по 08.12.2020 на посаді спеціаліста землевпорядника Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, відповідачем протиправно не враховано у стаж її роботи на посадах державної служби.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які мають одночасно право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах, а також особливості правовідносин щодо призначення та перерахунку пенсій державним службовцям, оплати праці державних службовців встановлені Законом України «Про державну службу».

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

До досягнення віку, встановленого першим реченням частини 1 цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року.

Отже, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII - 01.05.2016, право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу2 від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 за результатом розгляду зразкової справи №822/524/18.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, був чинний до 01.05.2016.

Відповідно до п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. №283 (далі - Порядок №283) документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Згідно п. 2 Порядку №283 робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Таким чином, помилковими є доводи відповідача про те, що станом на 01.05.2016 позивач не обіймав посаду державного службовця.

Із матеріалів справи видно, що згідно записів в трудовій книжці, ОСОБА_1 у періоди з 04.07.2001 по 21.04.2003 працювала на посаді спеціаліста Надвірнянського районного відділу земельних ресурсів, а з 22.04.2003 по 31.03.2015 та з 07.04.2017 по 08.12.2020 працювала на посаді спеціаліста землевпорядника Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, їй встановлено другу категорію класифікації посад і присвоєно 13 ранг посадової особи органу місцевого самоврядування.

Отже, періоди роботи позивача з 04.07.2001 по 21.04.2003 на посаді спеціаліста Надвірнянського районного відділу земельних ресурсів, з 22.04.2003 по 31.03.2015 та з 07.04.2017 по 08.12.2020 на посаді спеціаліста землевпорядника Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, відповідачем протиправно не враховано у стаж її роботи на посадах державної служби.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 10.05.2018 р. справа №351/1792/17.

Таким чином, відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірності своєї відмови у зарахуванні позивачу до стажу державної служби період роботи з 04.07.2001 по 21.04.2003 на посаді спеціаліста Надвірнянського районного відділу земельних ресурсів, з 22.04.2003 по 31.03.2015 та з 07.04.2017 по 08.12.2020 на посаді спеціаліста землевпорядника Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, тому рішення відповідача за №11 від 24.12.2020, яким відмовлено позивачу у переведені з одного виду пенсії на інший є протиправним та правильно скасоване судом першої інстанції.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди роботи з 04.07.2001 по 21.04.2003 на посаді спеціаліста Надвірнянського районного відділу земельних ресурсів, з 22.04.2003 по 31.03.2015 та з 07.04.2017 по 08.12.2020 на посаді спеціаліста землевпорядника Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та зобов`язання перевести позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» починаючи з 17.12.2020 відповідно до довідки про складові заробітної плати від 26.11.2020 №6, з проведенням її перерахунку та виплати різниці.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
В. Я. Качмар