Справа № 600/2270/21-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/2270/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Магальської сільської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
21.05.2021 до Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Магальської сільської ради (відповідач), з такими позовними вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення 4 сесії 8 скликання Магальської сільської ради від 22.03.2021 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в приватну власність земельної ділянки" в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га;

зобов`язати Магальську сільську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 гектара (межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:007:0108);

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000 гривень;

зобов`язати Магальську сільську раду, подати у 30 денний строк з дня отримання рішення суду звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.03.2021 він, як учасник бойових дій, звернувся до Магальської сільської ради із клопотанням в порядку ст. 118 та 121 Земельного кодексу України про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га. До зави були додані графічні матеріали на окремому аркуші, копія посвідчення учасника бойових ді копія паспорту та копія ідентифікаційного коду.

25.03.2021 позивач отримав витяг із рішення Магальської сільської ради №24/11-4/21 від 22.03.2021 згідно якого йому відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га у зв`язку із тим, що на даний час розробляється генеральний план села Рідківці Чернівецького району Чернівецької області і вказана земельна ділянка знаходиться в масиві, запроектованому під будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Позивач вважає, що відповідач, відмовляючи в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, посилається на не існуючий документ генеральний план, який на момент відмови перебуває на стадії розробки. Таким чином, наведена підстава відмови не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України.

Зазначив, що відмова на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відбулася з буд-якої іншої причини, і немає підстав для законної відмови, у зв`язку з чим суд повинен зобов`язувати орган місцевого самоврядування видати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Лише в такій спосіб відбувається належний захист судом, порушеного органом місцевого самоврядування права заявника.

Також позивач зазначив, що дії відповідача спричинили йому душевні стражданні переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто заподіяли моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 50000 грн.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що 25 травня 2017 року сесією Рiдківської сільської ради Новоселицького району, Чернівецької області було прийнято рішення №17-17/17 про розробку генерального плану населеного пункту Рідківці, Новоселицького району, Чернівецької області.(копія додається) Даний генеральний план передбачений у масиві "Біля військової частини". У зв`язку із прийнятим рішенням було надано оголошення про початок розроблення містобудівної документації - Генеральний план села Рiдкiвцi, погоджені та затверджені завдання на розробку проекту генерального плану розвитку території села Рiдкiвцi) підписаний мiж суміжними сільськими радами (Топорівці, Чорнівка, Боянн, Рокитне) акт польового обстеження та погодження меж. Рішенням сесії № 2-22/20 вiд 19.03.2020 на Програму розвитку земельних відносин передбачено 275 тис.грн, з них 200 тис грн. мають бути сплачені за розробку Генерального плану села Рідківці.

21.02.2021 було проведено громадське обговорення містобудівної документації «Генеральний план населеного пункту Рiдкiвцi», про що був складений відповідний протокол.

04.03.2021 позивач звернувся із клопотанням на сесію Магальської ї сільської ради надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.0 га для ведення особистого селянського господарства. До клопотання наданi графiчнi матеріали мiсця розташування земельної ділянки, копія паспорту, РНОКПП.

Дане клопотання розглядалося на засіданні земельної комісії, та було прийнято рiшення на засіданнi сесії відмовити надати дозвіл на розробку проекту землеустрою на бажану земельну ділянку, оскільки вказана земельна ділянка розташована на площі земель передбачених під будівництво та обслуговування житлових будинків, відповідно до Генерального плану села Рiдкiвцi, який розробляється.

При винесенні рішення сесією Магальської сільської ради від 25.03.2021 були враховані висновки постійної комісії, приймаючи Рiшення, депутати сільської ради здiйснювали свої повноваження з певною свободою розсуду, прийняли рiшення, яке вони вважали кращим за даних обставин, якi склалися на території села, з урахуванням проведених робіт щодо розробки проекту генерального плану території села Рiдкiвцi, тому у відповідності до вимог ч.7 ст.118 Земельного кодексу України була надана правомірна відмова розробці проекту землеустрою громадянину y ОСОБА_2 .

Вважає, що рішення прийнято з дотриманням вимог земельного законодавства, з урахуванням потреби мешканців села, використовуючи дискрецiйнi повноваження, повно і правильно оцінюючи обставини, наявнi при розгляді заяви, із застосуванням до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття вiдповiдного рішення, основі якого закладенi конкретно визначені публічні інтереси мешканців села Рiдківці, Чернівецького району, Чернівецької області.

Щодо стягнення моральної шкоди з Магальської сільської ради в сумі грн просив суд відмовити в задоволеннi позовних вимог, оскільки 50000 грн жодним чином позивачем не доведено приниження органом місцевого самоврядування його честі та гідності, не доведено протиправність дій сiльської ради вiдносно позивача. Жодними доказами не доведено бiль, мука тривоги, страх занепокоєння, стрес розчарування, інші негативні переживання.

Ухвалою суду від 03.06.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_1 виданий 18.01.2021 року, орган, що видав 7319 (а.с. 13).

04.03.2021 позивач звернувся до Магальської ОТГ із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Чернівецької області Чернівецького району в адміністративно-територіальних межах Рідківської сільської ради Магальської об`єднаної територіальної громади. До клопотання було додано: копія паспорта громадянина України; копія індивідуального податкового номеру; копія посвідчення учасника бойових дій; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 15-16).

Розглянувши заяву та подані графічні матеріали, рішенням 4 сесії Магальської сільської ради 8 скликання №24/11-4/21 від 22.03.2021 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в приватну власність земельної ділянки", вирішено:

відмовити в наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га у зв`язку із тим, що на даний час розробляється генеральний план села Рідківці Чернівецького району Чернівецької області і вказана земельна ділянка знаходиться в масиві, запроектованому під будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 17).

Також, судом встановлено, що рішенням 17 сесії Рідківської сільської ради Новоселицького району 7 скликання "Про розробку генерального плану населеного пункту Рідківці Новоселицького району Чернівецької області", вирішено надати дозвіл на розробку містобудівної документації "Генеральний план" населеного пункту Рідківці Новоселицького району Чернівецької області (а.с. 45).

На підтвердження правомірності наданої відмови, відповідач надав суду докази щодо вчинення дій та прийняття рішень щодо розроблення нового генерального плану с. Рідківці, Чернівецького району Чернівецької області (а.с. 46-61).

Вважаючи протиправним рішення 4 сесії 8 скликання Магальської сільської ради від 22.03.2021 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в приватну власність земельної ділянки" позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України від 25.10.2001 (далі ЗК України) громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Пунктом «в» частини третьої зазначеної статті Кодексу передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, другою статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Положеннями статті 118 ЗК України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Відповідно частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Вказаною нормою вище визначено виключний перелік підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

При цьому ч. 7 ст. 118 ЗК України визначений перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;

- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі надання органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування відмови особі у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою обов`язковим є зазначення конкретної підстави для такої відмови, що визначені у ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави зробити висновок, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого питання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Судом встановлено, що 04.03.2021 позивач звернувся до Магальської ОТГ із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2 га, яка розташована на території Чернівецької області Чернівецького району в адміністративно-територіальних межах Рідківської сільської ради Магальської об`єднаної територіальної громади. До клопотання було додано: копія паспорта громадянина України; копія індивідуального податкового номеру; копія посвідчення учасника бойових дій; графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Рішенням 4 сесії Магальської сільської ради 8 скликання №24/11-4/21 від 22.03.2021 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в приватну власність земельної ділянки", відмовлено в наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га у зв`язку із тим, що на даний час розробляється генеральний план села Рідківці Чернівецького району Чернівецької області і вказана земельна ділянка знаходиться в масиві, запроектованому під будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

На підтвердження правомірності наданої відмови, відповідач надав суду докази щодо вчинення дій та прийняття рішень щодо розроблення нового генерального плану с. Рідківці, Чернівецького району Чернівецької області. Однак, суд не приймає доводи відповідача та надані докази щодо вчинення дій та прийняття рішень розроблення нового генерального плану населеного пункту Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, як на підставу для відмови у надані позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність. Суд наголошує, що на момент розгляду заяви позивача про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки новий Генеральний план населеного пункту Рідківці Чернівецького району Чернівецької області не був затверджений. Таким чином, відповідач повинен був користуватися положеннями законодавства та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, які були чинними саме на дату звернення позивача із відповідною заявою, а не які перебувають у стані розроблення та імовірно будуть затверджені в майбутньому.

Таким чином, судом встановлено, що вказані відповідачем підстави для відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою не визначені у ч. 7 ст. 118 ЗК України, а тому оскаржувана відмова є протиправною та підлягає скасуванню.

Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом у постанові від 11.12.2020, справа № 620/753/19 (провадження № К/9901/29082/19).

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Магальської сільської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 гектара (кадастровий номер :01:007:0108), суд зазначає наступне.

Статтею 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Так, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, зокрема, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд звертає увагу, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Судом встановлено, що позивачем, під час звернення до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, дотримано усі передбачені ЗК України умови для його отримання, однак відповідач відмовив у задоволені вказаної заяви з підстав, які не передбачені ЗК України, а тому належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання Магальської сільської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 гектара, що межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:007:0108.

На підставі вказаного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасувати рішення 4 сесії 8 скликання Магальської сільської ради від 22.03.2021 року "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в приватну власність земельної ділянки" та зобов`язання прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2 гектара, що межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:007:0108.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Звертаючись до суду позивач також наводив аргументи щодо відшкодування завданої моральної шкоди, з приводу чого суд зазначає таке.

Судом у цій справі встановлено, що відповідач при прийнятті спірного рішення діяв неправомірно, а відтак гарантовані позивачу Конституцією та законами України права порушено.

Суд зазначає, що відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява N40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій суб`єкта владних повноважень. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини другої статті 23 ЦК України).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.

Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнавав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського Суду з прав людини, порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71,22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому, слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, дійсно в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

Що стосується розміру моральної шкоди, то відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, суд вважає за необхідним навести правову позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в його постанові 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, згідно якої визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суд, встановивши фактичні обставини справи, має широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення відповідача породило публічно-правовий спір, а також виходячи із вимог розумності, справедливості і достатності, враховуючи зусилля позивача на відновлення свого порушеного права, суд дійшов висновку що розумний та адекватний розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 1000,00 грн, як такий, що в повній мірі відповідає та є співмірним завданій протиправними діями відповідача шкоді.

Наведений висновок суду також узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 та від 22 січня 2020 року у справі № 295/4277/16-а.

Разом з цим, щодо клопотання позивача у позові про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Правові норми, закріплені у частині 1 статті 382 КАС України, кореспондуються з положеннями, зокрема, пункту 1 частини 6 статті 246 КАС України, згідно з якими, у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення.

З аналізу наведених норм вбачається, що судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд може встановити під час прийняття рішення у справі.

Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Висновки аналогічного характеру викладені у додатковій постанові Верховного Суду по справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.

Положення статті 382 КАС України не є імперативними, тобто, передбачають право суду діяти на власний розсуд в залежності від обставин справи. Суд вважає, що за своїм змістом такі заходи контролю за виконанням судового рішення є додатковим засобом для спонукання суб`єкта владних повноважень до вчинення дій з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до положень статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно з вимогами статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Судовий контроль у формі зобов`язання подати звіт, також є формою забезпечення виконання судових рішень, разом з тим, позивачем у позовній заяві не доведено наявність доказів, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду у визначений чинним законодавством спосіб. За таких обставин відсутня необхідність застосування положень статті 382 КАС України.

В сукупності викладених обставин, суд доходить висновку, що наразі відсутні обставини та докази, які б свідчили про невиконання або неналежне виконання відповідачем рішення суду в даній адміністративній справі у добровільному порядку, а тому підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду наразі немає.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із вказаним, а також задоволення основних позовних вимог, щодо яких фактично виник спір, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір.

Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Магальської сільської ради про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення 4 сесії 8 скликання Магальської сільської ради від 22.03.2021 "Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в приватну власність земельної ділянки" в частині відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 га.

3. Зобов`язати Магальську сільську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтованою площею 2 гектара, що межує з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:007:0108.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 з Магальської сільської ради 1000 (одну тисячу) грн 00 коп. моральної шкоди.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Магальської сільської ради судові витрати у вигляді судового збору на суму 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 00 коп, сплачені відповідно до квитанції №144 від 01.06.2021.

6. У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

Відповідач - Магальська сільська рада (, вул. Г. Нандріша, 61, с. Магала, Новоселицький район, Чернівецька область, 60313).

Суддя В.О. Григораш