Справа № 440/5566/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 р. Справа № 440/5566/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Катунова В.В.

суддів: Бершова Г.Є. , Ральченка І.М.

за участю секретаря судового засідання Ігнатьєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2021, суддя К.І. Клочко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 24.09.21 по справі № 440/5566/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Полтавській області від 22 квітня 2021 року №200о/с про звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області, зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити ОСОБА_1 на посаді дільничного офіцера поліції сектору превенції відділу поліції №2 Кременчуцького районного управління поліції ГУНП в Полтавській області з 23 квітня 2021 року;

- стягнути з Головного управління Національної поліції України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням є незаконним, оскільки він не бажав звільнятись зі служби в поліції, проте під тиском посадових осіб відповідача написав рапорт про звільнення зі служби за власним бажанням, датований 09.04.2021. Пояснює, що 22.04.2021 направив до Головного управління Національної поліції в Полтавській області по пошті та до канцелярії ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області рапорт про відкликання рапорту від 09.04.2021.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що звільнення позивача за рапортом про звільнення за власним бажанням без зазначення причин, що перешкоджають подальшому виконанню службових обов`язків та без узгодження дати звільнення до закінчення тримісячного строку є порушенням вимог чинного законодавства, зокрема норм Положення №114

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 15.02.2022 позивач, ОСОБА_1 , представник позивача, ОСОБА_2 , та представник відповідача, ОСОБА_3 , підтримали свої правові позиції по справі.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що з 14.08.2006 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, з 07.11.2015 - в Національній поліції, зокрема, остання займана посада - дільничний офіцер поліції сектору превенції ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області.

09.04.2021 ОСОБА_1 подано на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області рапорт про звільнення з Національної поліції України за власним бажанням відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію" з 22 квітня 2021 року /а.с. 75/.

Зазначений рапорт ОСОБА_1 від 09.04.2021 зареєстрований в Журналі обліку вихідних та внутрішніх документів ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області (інв. № 34) 09.04.2021 за реєстраційним номером 2115/115/110/01-2021 /а.с. 70-73/.

Цього ж дня т.в.о. начальника ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області складено подання на звільнення ОСОБА_1 з Національної поліції за власним бажанням /а.с. 76/, яке супровідним листом № 2117/115/110/01-2021 від 09.04.2021 направлено начальнику УКЗ ГУНП в Полтавській області /а.с. 74/.

Матеріали щодо звільнення ОСОБА_1 надійшли до ГУНП в Полтавській області 13.04.2021 та зареєстровані за вхідним № 2205, що підтверджується Журналом обліку вхідних документів УКЗ ГУНП в Полтавській області (ф. 50) /а.с. 78-79/.

22.04.2021 до УКЗ ГУНП в Полтавській області надійшов рапорт ОСОБА_1 від 22.04.2021, в якому зазначено "думки про звільнення не змінив, на своєму звільненні наполягаю в найкоротший термін, а саме 22.04.2021. Претензій ні до кого не маю" /а.с. 80/.

Рапорт ОСОБА_1 від 22.04.2021 зареєстрований в Журналі обліку рапортів працівників ГУНП в Полтавській області за вхідним № 538р/115/12-2021 /а.с. 81-82/.

Наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області № 200 о/с від 22.04.2021 капітана поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору превенції ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області звільнено зі служби в поліції згідно із пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України "Про Національну поліцію". Підстава: рапорт ОСОБА_1 від 09.04.2021, подання ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області від 09.04.2021 /а.с. 10/.

В той же день, 22.04.2021, ОСОБА_1 написано рапорт про відкликання рапорту про звільнення, датованого 09.04.2021 у зв`язку із написанням його під психологічним тиском та в емоційному стані /а.с. 15/, який направлений до ГУНП в Полтавській області 22.04.2021 о 14:10:40 /а.с. 16/.

Крім того, 22.04.2021 ОСОБА_1 написано рапорт про відкликання рапорту про звільнення, датованого 09.04.2021 у зв`язку із написанням його під психологічним тиском та в емоційному стані /а.с. 90/, який поданий до ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області.

Рапорти ОСОБА_1 про відкликання рапорту про звільнення зареєстровані в ГУНП в Полтавській області 27.04.2021 за вхідним № 563р/115/12-21 /а.с. 93/ та 30.04.2021 за вхідним № 573р/118/12-21 /а.с. 91/.

Не погодившись з наказом Головного управління Національної поліції в Полтавській області №200 о/с від 22.04.2021, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, при прийнятті спірного наказу, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України «Про Національну поліцію».

Частиною 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон № 580-VІІІ у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі; 9-1) у зв`язку з наявністю реального чи потенційного конфлікту інтересів, який має постійний характер і не може бути врегульований в інший спосіб; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення, а також рішенням суду про визнання його активів або активів, набутих за його дорученням іншими особами або в інших передбачених статтею 290 Цивільного процесуального кодексу України випадках, необґрунтованими та їх стягнення в дохід держави; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.

Тобто, згідно з пунктом 7 статті 77 Закону № 580-VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, за власним бажанням.

Відповідно до частин 2, 3 статті 77 Закону № 580-VІІІ, днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

День звільнення вважається останнім днем служби.

Частиною 1 статтею 60 Закону № 580-VIII встановлено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 4 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VІІІ встановлено, щодо приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, нормативно-правові акти, які були прийняті до утворення поліції і не суперечать законодавству про останню, мають застосовуватися, як спеціальні норми права, до правовідносин, що виникають з приводу проходження служби поліцейськими до прийняття відповідних нормативно-правових актів.

Відтак, оскільки Національна поліція входить до структури Міністерства внутрішніх справ, то в питаннях своєї діяльності та проходження служби працівники поліції, керуються в тому числі і нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ.

На час видання спірного наказу про звільнення діяли норми Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення № 114).

При цьому, за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Позиція аналогічного змісту наведена у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року по справі № 21-8а15.

Враховуючи викладене, відносини щодо проходження служби в органах внутрішніх справ не є трудовими, тому питання по звільненню/поновленню на службі, підлягали вирішенню відповідно до Положення № 114, яким чітко визначено процедуру звільнення працівників з органів внутрішніх справ.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пунктом 4 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII передбачено можливість застосування норм Положення при вирішенні питання щодо дотримання відповідачем процедури звільнення зі служби в поліції.

Відповідно до підпункту «ж» пункту 64 Положення №114, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Відповідно до пункту 68 Положення №114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Тобто, у межах передбаченого пунктом 68 Положення №114 строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору можуть домовитися про звільнення у більш короткий строк. Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін. Якщо такої дати у рапорті про звільнення не було, то при звільненні особи за таких обставин, слід враховувати було положення пункту 68 Положення № 114.

За змістом пункту 68 Положення № 114, звільнення особи середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби на підставі підпункту «ж» пункту 64 даного Положення, до спливу тримісячного строку від дня попередження про своє бажання звільнитися, якщо сторони не домовились про звільнення у коротші строки, є безпідставним.

Зокрема, таких висновків дійшов Верховний Суд України у своїх постановах від 09 квітня 2012 року у справі № 21-99а12, від 29 травня 2012 року у справі № 21-122а12, в тому числі Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/5844/16 від 05 вересня 2019 року.

У постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №804/868/16, від 11.08.2021 у справі № 826/7075/16, від 23.06.2021 у справі № 813/740/17 викладено висновок про те, що до закінчення визначеного у статті 68 Положення №114 строку служба в поліції за власним бажанням припиняється за умови, що між поліцейським та органом, уповноваженим приймати рішення про прийняття/звільнення зі служби в поліції, було досягнуто згоди щодо конкретної дати, з якої служба в поліції припиняється.

Однією з підстав для скасування наказу про звільнення позивачем зазначено те, що рапорт про звільнення від 09.04.2021 ним було написано 21.04.2021.

Однак, як встановлено судовим розглядом, рапорт ОСОБА_1 від 09.04.2021 зареєстрований в Журналі обліку вихідних та внутрішніх документів ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області (інв. № 34) 09.04.2021 за реєстраційним номером 2115/115/110/01-2021 /а.с. 70-73/. Цього ж дня т.в.о. начальника ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області складено подання на звільнення ОСОБА_1 з Національної поліції за власним бажанням /а.с. 76/, яке супровідним листом № 2117/115/110/01-2021 від 09.04.2021 направлено начальнику УКЗ ГУНП в Полтавській області /а.с. 74/. Ці матеріали надійшли до ГУНП в Полтавській області 13.04.2021 та зареєстровані за вхідним № 2205, що підтверджується Журналом обліку вхідних документів УКЗ ГУНП в Полтавській області (ф. 50) /а.с. 78-79/

Отже, доводи позивача про те, що рапорт про звільнення від 09.04.2021 ним було написано 21.04.2021., повністю спростовани встановленими судом обставинами справи.

Водночас, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.06.2021 у справі № 813/740/17 обставини написання рапорту "заднім числом" можуть бути оцінені за нормами Кримінального кодексу України.

Стосовно написання рапорту від 22.04.2021 про підтвердження наміру звільнитися позивач жодних пояснень не надавав, зокрема, про написання його іншою датою. Натомість зазначений рапорт зареєстрований в Журналі обліку рапортів працівників ГУНП в Полтавській області за вхідним № 538р/115/12-2021 /а.с. 81-82/

Написання рапортів однією датою протилежних за змістом, не свідчить про наявність у ОСОБА_1 однозначного бажання продовжувати службу в органах поліції, як він про це стверджує.

Зазначене узгоджується з показами допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_4 , який повідомив про неодноразові випадки виникнення у ОСОБА_1 бажання звільнитися з поліції. ОСОБА_4 пояснив, що працює начальником сектору превенції ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області. 21.04.2021 ОСОБА_4 перевіряв несення служби в наряді ОСОБА_1 на виборчій дільниці. Підставою для перевірки було те, що ОСОБА_1 перебував у "групі ризику" та можливо перебував у стані алкогольного сп`яніння. Про звільнення з ОСОБА_1 свідок не спілкувався і зазначив, що ОСОБА_1 неодноразово виявляв бажання звільнитися з органів національної поліції. Під час перевірки було виявлено, що ОСОБА_1 був дуже збуджений, у зв`язку із чим його було замінено у наряді. Вказівок від керівництва щодо звільнення ОСОБА_1 свідок не отримував і як він міг би виконати такі вказівки йому не зрозуміло.

Допитана як свідок в суді першої інстанції ОСОБА_5 пояснила, що працює старшим інспектором кадрового забезпечення ВП № 2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області. В останній день несення служби ОСОБА_1 свідок виїжджала на виборчу дільницю, де ОСОБА_1 перебував у наряді. Вказівка про перевірку несення служби ОСОБА_1 надійшла від начальника ВП № 2 та була обґрунтована тим, що ОСОБА_1 знаходився у "групі ризику" та міг перебувати у стані алкогольного сп`яніння. Тиску на ОСОБА_1 не було, примушування до написання рапорту теж. Стосовно обставин подачі ОСОБА_1 рапортів про звільнення від 09.04.2021 та від 22.04.2021 свідок не пам`ятає внаслідок великого обсягу роботи (200 чоловік).

Доводи ОСОБА_1 про те, що на нього здійснювався психологічний тиск при написанні рапорту про звільнення не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Посилання позивача на те, що його надто часто ставили у наряди не підтверджує перебування позивача у неадекватному психічному стані 21.04.2021

За приписами частини 1 статті 59 Закону України "Про національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 09 листопада 2016 № 1179 затверджено «Правила етичної поведінки поліцейських» (далі - Правила), які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей.

Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил установлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно із пунктом 1 Розділу ІІ Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, поводитися стримано, доброзичливо, відкрито, уважно і ввічливо, викликаючи в населення повагу до поліції і готовність співпрацювати; контролювати свою поведінку, почуття та емоції, не дозволяючи особистим симпатіям або антипатіям, неприязні, недоброму настрою або дружнім почуттям впливати на прийняття рішень та службову поведінку.

Разом з тим, доказів порушення керівниками прав ОСОБА_1 під час проходження ним служби в національній поліції суду не надано.

На підставі викладених обставин та досліджених доказів, колегія суддів дійшла висновку, що в даних спірних відносинах ГУНП в Полтавській області при винесенні оскарженого наказу про звільнення ОСОБА_1 діяло на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно долученого до матеріалів справи висновку спеціаліста-поліграфолога від 15.08.2021, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частинами 3-4 цієї статті визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 108 КАС України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Відповідно до вимог пункті 6.8 Розділу VI Наказу Мін`юсту від 08.10.1998 № 53/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 03.11.1998 за № 705/3145 «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» (Інструкція № 53/5), з метою отримання орієнтувальної інформації можуть проводитися опитування із застосуванням спеціального технічного засобу комп`ютерного поліграфа.

Поліграф - це багатоканальний осцилограф, який проводить одночасний запис показників кров`яного тиску, дихання, рухових реакцій, робить електрокардіограму тощо. Водночас, на основні чотири показники, які вимірюються поліграфом (артеріальний тиск, пульс, потовиділення, частота дихання) впливає велика кількість емоцій, в тому числі радість, ненависть, печаль, тривога, депресія. Зв`язок цих параметрів у сукупності із намірами безперечного обману до цього часу наукою не доведено. При цьому слід зазначити, що поліграф не читає думки, а лише реєструє фізіологічну активність та зміну її параметрів. Він виявляє не брехню, а лише збудження, яке з певною долею вірогідності може свідчити про неправду. По фізіологічним реакціям не можна точно встановити природу процесу, що їх викликав (позитивна чи негативна емоція, біль, якісь асоціації, брехня, переляк).

При цьому, суд звертає увагу, що така експертиза не є точною, а в основу висновків покладено лише наявність фізичних реакцій на певну інформацію. Результати перевірок на поліграфі мають орієнтовне значення, а висновки мають ознаки вірогідності.

КАС України не передбачена можливість перевірки правдивості показань учасників справи із застосуванням поліграфа (детектора брехні) або прийняття судом в якості доказу отриманих таким чином відомостей, які носять орієнтовний характер.

Зважаючи на те, що висновок психофізіологічного опитування особи з використанням поліграфа не відноситься до висновків експерта чи документів в розумінні глави 5 КАС України «Докази та доказування», такий доказ не може братись судом до уваги.

При цьому, суд звертає увагу, що КАС України встановлено обов`язок суду надавати оцінку доказам виходячи із взаємного зв`язку їх у сукупності.

Встановлені в ході судового розгляду справи обставини у сукупності спростовують інформацію, яка викладена у наданому позивачем висновку.

Тому підстави вважати наданий позивачем висновок спеціаліста-поліграфолога від 15.08.2021 належним та беззаперечним доказом у справі відсутні.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Таким чином, матеріалами справи підтверджена правомірність оскаржуваного наказу про звільнення позивача зі служби в поліції за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію".

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року по справі №440/5566/21 прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 по справі № 440/5566/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.В. Катунов
Судді Г.Є. Бершов І.М. Ральченко
Постанова складена в повному обсязі 28.02.22.