Справа № 560/2798/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2798/21

Головуючий у 1-й інстанції: Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

16 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П.

за участю:

секретаря судового засідання: Григорук В.С.,

представника відповідача: Величко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2021 року позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Хмельницькій області № від 02.12.2020 року, яким застосована штрафна санкція у сумі 500000,00 грн за зберігання пального без наявності ліцензії.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 27.09.2021 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що в матеріалах перевірки відсутні відомості про встановлення під час її проведення факту зберігання позивачем пального, місця зберігання, використання, наявних на час його придбання та перевірки залишків тощо. Під час судового розгляду спору відповідачем не доведена правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № від 02.12.2020.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що Головному управлінню ДПС у Хмельницькій області надійшла інформація від ДПС України про можливі порушення позивачем вимог законодавства в частині зберігання пального, придбаного у ТОВ «ОЛІВЕИ» в значних обсягах відповідно до акцизних накладних №271 від 08.04.2020, №321 від 28.04.2020 №368 від 13.05.2020, №415 від 25.02.2020, №479 від 22.06.2020, №535 від 13.07.2020 зареєстрованих в Єдиному реєстрі акцизних накладних. При цьому, згідно Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним відсутні відомості про наявність у ФОП ОСОБА_1 ліцензії на зберігання пального виключно для потреб власного споживання.

В ході проведення фактичної перевірки встановлено придбання позивачем у ТОВ «ОІЛВЕЙ» (41194516) важких дистилятів (газойлі) у значних обсягах. ФОП ОСОБА_1 підтвердив поставку вищевказаного пального для потреб власного споживання та надав копії видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, які підтверджують отримання дизельного палива у вказані дати, і копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що перебувають у його власності: УРАЛ 375 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), ЗИЛ 131 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), ЗИЛ 131 (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) DAF XF 105.410 (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), TOYOTA CAMRY (реєстраційний номер НОМЕР_5 ) VOLKSWAGEN CADDY (реєстраційний номер НОМЕР_6 ), повідомлення про об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП, паспорти якості та сертифікати відповідності на пальне. Під час перевірки позивач не надав жодних бухгалтерських та інших документів, які б підтверджували вивантаження дизельного палива в момент його отримання до паливних баків транспортних засобів, доказів того, що у позивача достатньо таких транспортних засобів (власних чи орендованих), та об`єм їх паливних баків дозволяє відвантажити до них весь обсяг отриманого пального, документів, які б підтверджували використання пального, яке придбавалося раніше, у своїй господарській діяльності, тощо.

Враховуючи те, що на момент отримання і вивантаження в пункті призначення вказаного пального в ФОП ОСОБА_1 була відсутня ліцензія на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, позивачем не дотримано вимоги ст. 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (далі - Закон №481/95-ВР). За результатами фактичної перевірки складено акт від 13.11.2020 р. за №556/22-01-07- 05/ НОМЕР_7 , який підписано ФОП ОСОБА_1 без зауважень.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що власні та орендовані транспортні засоби не є акцизними складами, пересувними резервуарами чи ємностями для зберігання пального і не потребують отримання ліцензій на зберігання залитого у ці баки пального, призначеного для використання у власній господарській діяльності.

Крім того, Шепетівський міськрайонний суд постановою від 12.02.2021 у справі №688/15/2, яка набрала законної сили 02.03.2021 року, закрив провадження за частиною І статті 164 КупАП відносно ОСОБА_1 зв`язку із відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення. Цим рішенням визнана не доведеність факту зберігання без ліцензії пального ФОП ОСОБА_1 .

Вважає безпідставними висновки перевірки щодо отримання та зберігання пального, придбаного, згідно з акцизною накладною від 08.04.2020 року в обсязі 5000 літрів (5 м3), згідно з акцизною накладною від 28.04.2020 в обсязі 6000 літрів (6 мЗ), згідно з акцизною накладною від 13.05.2020 в обсязі 8000 літрів (8 м3), згідно з акцизною накладною від 25.05.2020 в обсязі 6000 літрів (6 м3), згідно з акцизною накладною від 22.06.2020 в обсязі 7000 літрів (7 м3), згідно з акцизною накладною від 13.07.2020 року в обсязі 6000 літрів (6 м3) за адресою: АДРЕСА_1 без ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, та порушення вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995р. №481/95-ВР.

Станом на 04.11.2020 і на час написання довідки 10.02.2021 на території господарської діяльності АДРЕСА_1 відсутні і не перебувають на балансі паливні склади та стаціонарні паливні ємкості для зберігання нафтопродуктів, відсутній власний та орендований автотранспорт, який він використовує у своїй господарській діяльності, ємність паливних баків на багато більша за розмірами ніж отримане паливо. Придбане пальне, за час який вказано в акті перевірки, використовувалось ФОП для власних потреб, а саме: заправки баків 14 вантажних транспортних засобів.

Зазначає, що до матеріалів перевірки не долучено жодного доказу, який би підтверджував зберігання ФОП ОСОБА_1 пального на акцизному складі, резервуарі чи ємності у визначеній накладними кількості їх твердження про встановлення факту зберігання пального є припущеннями, оскільки не вказано в чому саме воно зберігалось у якій кількості, тощо.

Також не додано, доказів, які б свідчили, що ФОП ОСОБА_1 зберігалось з 08.04.2020 по 13.07.2020 в обсязі згідно накладних, оскільки поставка такої кількості пального не свідчить про його зберігання. Вказує, що паливні баки вантажних транспортних засобів, які позивач використовував у своїй підприємницькій діяльності не є акцизними складами, у розумінні вимог Податкового кодексу України, зберігання у них пального не потребує отримання ліцензії на зберігання пального.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у Хмельницькій області.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань види діяльності ФОП ОСОБА_1 , є: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); 46.13 Діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

З 04.11.2020 по 13.11.2020 на підставі наказу ГУ ДПС у Хмельницькій області від 03.11.2020 №12252 Про проведення фактичної перевірки, направлень на перевірку від 03.11.2020 року № № 179 і 180 посадовими особами Головного управління проведена фактична перевірка позивача з питань додержання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним.

За результатами фактичної перевірки складений акт про результати фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 №556/22-01-07- 05/ НОМЕР_7 , яким встановлено порушення позивачем вимог статті 15 закону України від 19.12.95 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодовою, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та пального", у зв`язку із зберіганням дизельного пального, придбаного у ТОВ «ОІЛВЕЙ» відповідно до акцизних накладних від 08.04.2020 №271, від 28.04.2020 №321, від 25.05.2020 №415, від 13.05.2020 №368, від 13.07.2020 №535 і від 22.06.2020 №479, без ліцензії на право зберігання.

На підставі акта фактичної перевірки №556/22-01-07- 05/ НОМЕР_7 від 13.11.2020 відповідач прийняв податкове повідомлення - рішення від 02.12.2020 за №, яким застосував до позивача штрафну санкцію у сумі 500000,0 грн за зберігання пального без наявності ліцензії.

Зазначене податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначає закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон №481/955-ВР).

Статтею 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

За змістом частини 9 статті 15 Закону №481/95-ВР ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.

За визначенням статті 1 Закону №481/95-ВР місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Згідно з п.п. г абз.2 п. 14.1.6 Податкового кодексу України, не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої.

Відповідно до частин 19 і 21 статті 15 Закону №481/95-ВР ліцензія на право зберігання пального не отримується на місця зберігання пального, що використовуються:

-підприємствами, установами та організаціями, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевого бюджету;

-підприємствами, установами та організаціями системи державного резерву;

-суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) для зберігання пального, яке споживається для власних виробничо-технологічних потреб виключно на нафто- та газовидобувних майданчиках, бурових платформах і яке не реалізується через місця роздрібної торгівлі.

Суб`єкти господарювання, які здійснюють роздрібну, оптову торгівлю пальним або зберігання пального виключно у споживчій тарі до 5 літрів, ліцензію на роздрібну або оптову торгівлю пальним або ліцензію на зберігання пального не отримують.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для призначення фактичної перевірки наказом від 03.11.2020 №12252 Про проведення фактичної перевірки слугувала податкова інформація ДПС України про реєстрацію акцизних накладних №271 від 08.04.2020, №321 від 28.04.2020, №368 від 13.05.2020, №415 від 25.02.2020, №479 від 22.06.2020 і №535 від 13.07.2020 про придбання пального від ТОВ «ОЛІВЕИ» в значних обсягах та відсутність при цьому у Єдиному державному реєстрі суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним відомостей про наявність у позивача ліцензії на зберігання пального виключно для потреб власного споживання.

Підставою для прийняття відповідачем оскаржуваного податкового повідомлення-рішення слугували висновки акту фактичної перевірки про зберігання позивачем дизельного пального, придбаного у ТОВ «ОЛІВЕИ» відповідно до акцизних накладних №271 від 08.04.2020 в обсязі 4130,94 л, №321 від 28.04.2020 в обсязі 4953,0 л, №368 від 13.05.2020 в обсязі 4957,50 л, №415 від 25.02.2020 в обсязі 6648,0 л, №479 від 22.06.2020 в обсязі 4932,0 л і №535 від 13.07.2020 в обсязі 573,62 л для власних потреб, без отримання відповідної ліцензії.

Під час фактичної перевірки позивач підтвердив придбання зазначеного пального для потреб власного споживання та надав копії видаткових накладних та товарно-транспортних накладних від 08.04.2020, 28.04.2020, 13.05.2020, 25.05.2020, 22.06.2020 і від 13.07.2020 на придбання та перевезення дизельного палива від його постачальника (м. Коростень Житомирської області) до пункту розвантаження (м. Шепетівка Хмельницької області, вул. Садова, 22,), зазначеного в акті перевірки як місце зберігання пального, а також копії свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, що перебувають у його власності: УРАЛ 375 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), ЗИЛ 131 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), ЗИЛ 131 (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) DAF XF 105.410 (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), TOYOTA CAMRY (реєстраційний номер НОМЕР_5 ) VOLKSWAGEN CADDY (реєстраційний номер НОМЕР_6 ) та повідомлення про об`єкти оподаткування за формою №20-ОПП, паспорти якості та сертифікати відповідності на пальне.

Під час судового розгляду справи на спростування висновків фактичної перевірки щодо порушення статті 15 Закону №481/95-ВР, крім документів, наданих під час перевірки, позивач надав суду довідку від 10.02.2021 про відсутність станом на 04.11.2020 і на час написання довідки 10.02.2021 на балансі паливних складів та стаціонарних паливних ємностей для зберігання нафтопродуктів, договори позички транспортних засобів спеціалізованих вантажних автомобілів та трактора в кількості 8 одиниць, укладені позивачем протягом березня 2020 строком 1 рік 6 місяців та протоколи про вимірювання ємностей паливних баків власних та транспортних засобів позивача та, тих, що перебувають у нього в користуванні, складені ДП «Рівненський науково-виробничий центр стандартизації, метрології і сертифікації».

Вирішуючи адміністративну справу суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів встановив технічну спроможність розливати придбане пальне в паливні баки власних та позичених транспортних засобів позивача, загальна ємність яких значно перевищує обсяги придбаного пального.

Натомість, суд першої інстанції не врахував, що наявність у позивача транспортних засобів на праві власності чи оренди з достатніми об`ємами паливних баків не підтверджує факту заливання в них поставленого пального отриманого згідно акцизних накладних від 08.04.2020, 28.04.2020, 13.05.2020, 25.05.2020, 22.06.2020 13.07.2020.

Зокрема, жодних на те підтверджуючих документів як до перевірки так і до суду позивачем не надано.

За змістом частини четвертої ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд повинен: визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 ст. 73 КАС України).

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 72 КАС України).

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати з власної ініціативи (частина третя ст. 77 КАС України).

Обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування всіх обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами статті 2 та частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до змісту якого суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Під час апеляційного розгляду у позивачу запропоновано надати до суду будь-які документи (подорожні листи, акти на списання пального, тощо), які б підтверджували факт використання ФОП ОСОБА_1 в його господарській діяльності дизельного пального, придбаного у ТОВ «ОЛІВЕИ», відповідно до акцизних накладних: №271 від 08.04.2020 в обсязі 4130,94 л, №321 від 28.04.2020 в обсязі 4953,0 л, №368 від 13.05.2020 в обсязі 4957,50 л, №415 від 25.02.2020 в обсязі 6648,0 л, №479 від 22.06.2020 в обсязі 4932,0 л, №535 від 13.07.2020 в обсязі 573,62 л, що знаходилось в паливних баках транспортних засобів: DAF XF 105.410 (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), ЗИЛ 131 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), DAF XF 105.460 (реєстраційний номер НОМЕР_8 ), УРАЛ 375 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), ЗИЛ 131 (реєстраційний номер НОМЕР_3 ), Renault Premium 450 DXI (реєстраційний номер НОМЕР_9 ), Renault Vagnum (реєстраційний номер НОМЕР_10 ), Volvo FH 12 (реєстраційний номер НОМЕР_11 ), DAF 95 XF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_12 ), DAF 95 XF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_13 ), ЗИЛ 131 В (реєстраційний номер НОМЕР_14 ), трактор гусеничний ДТ-75, номерний знак НОМЕР_15 , DAF CF 85.430 (реєстраційний номер НОМЕР_16 ) в період з 08.04.2020 по 13.07.2020.

Тобто, запит надано щодо використання ФОП ОСОБА_1 в його господарській діяльності дизельного пального 12 одиницями транспортних засобів, придбаного у ТОВ «ОЛІВЕИ» в загальній кількості 26 194,56 л.

На вказаний запит надано лише реєстри товаро-транспортних накладних та розхідні відомості щодо 11 транспортних засобів в період з травня по липень 2020 року в загальній кількості 53170 л.

Жодних первинних документів щодо використання ФОП ОСОБА_1 в його господарській діяльності дизельного пального, придбаного у ТОВ «ОЛІВЕИ», відповідно до акцизних накладних: №271 від 08.04.2020 в обсязі 4130,94 л, №321 від 28.04.2020 в обсязі 4953,0 л, №368 від 13.05.2020 в обсязі 4957,50 л, №415 від 25.02.2020 в обсязі 6648,0 л, №479 від 22.06.2020 в обсязі 4932,0 л, №535 від 13.07.2020 в обсязі 573,62 л суду апеляційної інстанції не надано.

При цьому, згідно реєстру товаро-транспортних накладних за квітень 2020 року перевезення здійснювали: DAF XF 105.410 (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), УРАЛ 375 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), DAF 95 XF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_13 ), Volvo FH 12 (реєстраційний номер НОМЕР_11 ), Renault Premium 450 DXI (реєстраційний номер НОМЕР_9 ) - 5 транспортних засобів;

Згідно реєстру товаро-транспортних накладних за травень 2020 року перевезення здійснювали: УРАЛ 375 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), DAF 95 XF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_13 ), ЗИЛ 131 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), ЗИЛ 131 В (реєстраційний номер НОМЕР_14 ), DAF XF 105.460 (реєстраційний номер НОМЕР_8 ), Volvo FH 12 (реєстраційний номер НОМЕР_11 ), DAF 95 XF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_12 ), DAF CF 85.430 (реєстраційний номер НОМЕР_16 ) - 8 транспортних засобів;

Відповідно до реєстру товаро-транспортних накладних за червень 2020 року перевезення здійснювали: УРАЛ 375 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), DAF 95 XF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_13 ), DAF CF 85.430 (реєстраційний номер НОМЕР_16 ), DAF XF 105.460 (реєстраційний номер НОМЕР_8 ), ЗИЛ 131 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), Volvo FH 12 (реєстраційний номер НОМЕР_11 ), ЗИЛ 131 В (реєстраційний номер НОМЕР_14 ), DAF XF 105.460 (реєстраційний номер НОМЕР_8 ) - 8 транспортних засобів;

Згідно реєстру товаро-транспортних накладних за липень 2020 року перевезення здійснювали: УРАЛ 375 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), DAF 95 XF 430 (реєстраційний номер НОМЕР_13 ), ЗИЛ 131 В (реєстраційний номер НОМЕР_14 ), ЗИЛ 131 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), DAF XF 105.460 (реєстраційний номер НОМЕР_8 ) - 5 транспортних засобів.

Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що під час перевірки позивач не надав жодних бухгалтерських та інших документів, які б підтверджували вивантаження дизельного палива в момент його отримання до паливних баків транспортних засобів, а також доказів того, що у позивача достатньо таких транспортних засобів (власних чи орендованих), та об`єм їх паливних баків дозволяє відвантажити до них весь обсяг отриманого пального, документів, які б підтверджували використання пального, яке придбавалося раніше, у своїй господарській діяльності, тощо.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача, що на момент отримання і вивантаження в пункті призначення вказаного пального у ФОП ОСОБА_1 була відсутня ліцензія на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки, позивачем не дотримано вимоги ст. 15 Закону №481/95-ВР.

При цьому слід наголосити, що позивач як під час проведення перевірки, так і після її завершення жодних зауважень чи заперечень щодо виявленого порушення не надавав.

Окрім того, суд першої інстанції вважає безпідставними доводи відповідача про неналежність наданих позивачем доказів, які не досліджувалися контролюючим органом під час проведення перевірки. Також, що ненадання позивачем документів, які підтверджують господарські відносини між ним та суб`єктами господарювання - власниками сільськогосподарської і автомобільної техніки та документів, що підтверджують технічну можливість використання палива даною технікою сталося через недотримання відповідачем вимог передбачених пунктом 85.4 статті 85, підпунктом 86.7.3 1 86.7.4 пункту 86.7 статті 86 ПК України. Під час судового розгляду справи відповідач не надав докази повідомлення позивача про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки.

Разом з тим, за змістом підпунктів 86.7.3 і 86.7.4 пункту 86.7 статті 86 ПК України платник податків має право брати участь у процесі розгляду матеріалів перевірки особисто або через свого представника i надавати письмові та/або усні пояснення з приводу предмета розгляду. При розгляді матеріалів перевірки контролюючим органом досліджуються всі наявні фактичні дані, що стосуються предмета розгляду. у тому числі документи, надані платником податків або витребувані у нього, письмові та усні пояснення платника податку, інші фактичні дані, що наявні або доступні контролюючому органу.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо застосування підпункту 86.7.3 i 86.7.4 пункту 86.7 статті 86 ПК України, оскільки проведення розгляду матеріалів перевірки відбувається за участі платника лише у разі незгоди платника податків з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті та подання заперечень та додаткових документів і пояснень до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дня наступного за днем отримання акта.

В даному випадку, акт фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 підписаний позивачем без зауважень, заперечення та додаткові пояснення до контролюючого органу у встановлені строки не надходили a тому, розглядати матеріали перевірки за участю платника не було необхідності.

Тобто, відповідачем не порушено право позивача брати участь у процесі, оскільки таке право розгляду матеріалів перевірки, оскільки таке право може бути реалізовано лише у випадках передбачених пунктом 86.7 статті 86 ПК України.

Також, пряма норма, а саме п.85.2. статті 85 ПК України зобов`язує платника податків після початку перевірки надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Однак, позивачем, до позовної заяви, додано копії документів, які не надавалися контролюючому органу під час проведення фактичної перевірки та відповідно відповідач був позбавлений можливості врахувати їх при формуванні висновків такої перевірки.

Зокрема позивачем надано договори позички транспортних засобів, а також протоколи про вимірювання ємностей паливних баків.

Водночас слід зазначити, що документи, які надано позивачем лише під час розгляду справи в суді, але не надавалися контролюючому під час проведення фактичної перевірки, не можуть братися до уваги судом в якості допустимих доказів по справі, оскільки ці документи не оцінювалися (через їх відсутність) органом ДПС при складанні акта фактичної перевірки та винесенні оскаржуваного податкового повідомпення-рішення.

Вказана позиція узгоджується з висновком, який міститься у постанові Верховного Суду по справі № 520/8681/18 від 06.08.2019, згідно з якою відсутні підстави для дослідження та перевірки первинних документів, наданих під час судового розгляду, проте які не досліджувались контролюючим органом та були відсутні у платника податків, і це стало наслідком недобросовісної поведінки самого позивача.

За змістом ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим доводи представника позивача з посиланням на постанову Шепетівського міськрайонного суду від 12.02.2021 у справі №688/15/2, яка набрала законної сили 02.03.2021 року, не спростовують обов`язку позивача щодо надавння первинних документів під час проведення фактичної перевірки.

Крім того, колегія судів зазначає, що відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області задовольнити повністю.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 25 лютого 2022 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.