Справа № 813/6094/15
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 813/6094/15 пров. № А/857/19770/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Бруновської Н.В., Хобор Р.Б.,

при секретарі судового засідання: Герман О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі №813/6094/15 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент» до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними і скасування вимоги про сплату недоїмки та рішення (головуючий суддя першої інстанції Брильовський Р.М., час ухвалення 10.44 год., місце ухвалення м. Львів, дата складання повного тексту 07.07.2021),-

В С Т А Н О В И В :

Публічне акціонерне товариство «Миколаївцемент» до Спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Львові Міжрегіонального Головного управління ДФС України про визнання протиправними і скасування вимоги про сплату недоїмки та рішення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на помилковість висновку податкового органу про обов`язок позивача нараховувати та сплачувати соціальний внесок, включаючи його в плату підряднику, котрий надавав послуги по харчуванню працівникам позивача. Такий обов`язок позивач вважає відсутній у нього з огляду на те, що послуги за харчування не оплачувались з фонду оплати праці працівників, а також позивач не платив за роботу харчуванням, та більше того, такі послуги підрядник надавав від власного імені. Позивач лише зобов`язався колективним договором здешевлювати харчування своїм робітникам у зв`язку з чим уклав договір про надання послуг, в котрі входили приготування комплексних обідів. Відтак, просить суд скасувати прийняті за наслідками проведеної перевірки рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2016, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016, в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю,

02.02.2021 постановою Верховного Суду касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Миколаївцемент» задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2016 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що із рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його необґрунтованим, незаконним, висновки викладені в рішенні суду не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що в порушення вимог закону, Львівським окружним адміністративним судом повторно не досліджено належним чином акт податкової перевірки № 198/28-06-42- 01/00293025 від 03.07.2015. Судом не досліджено те, що податковий орган повинен був проаналізувати всі обставини справи, визначити конкретних фізичних осіб - платників податків, які на думку податкового органу, отримали додаткове благо та визначити конкретний податковий період, протягом якого такі фізичні особи його отримали.

Позивач звертає увагу суду, що в акті перевірки, який є основним документом який може свідчити на користь податкового органу, не проаналізовані усі обставини справи, не здійснене всебічне обґрунтування правової позиції та не приведений розгорнутий розрахунок додаткових зобов`язань ЄСВ та штрафних санкцій в порядку, який передбачений чинним законодавством та який підтверджується правозастосовною практикою судів України, в тому числі, але не виключно Верховного Суду України.

Свою позиція ПрАТ «Миколаївцемент» також підтверджує Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26.11.2019р. по справі № 480/1312/19.

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалили нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання на офіційну електронну адресу.

Частинами другою та третьою статті 129 КАС України визначено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.

Від апелянта надійшла заява про розгляд справи без участі його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що Відповідачем проведена перевірка позивача, за результатами якої складено акт від 03.07.2015 року №198/28-06-42-01/00293025 про результати планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами перевірки встановлено порушення ПАТ «Миколаївцемент» вимог п.1 п.2 ст.6, п.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з відомостями нарахування заробітної плати та актами про надані послуги із забезпечення харчуванням працівників підприємства, перевіркою встановлено заниження бази нарахування єдиного внеску, що призвело до заниження нарахування єдиного внеску на загальну суму 637 989,44 грн.

Згідно з розділом VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 449 від 20.04.2015 року, на суми заниженого єдиного внеску (637989,44 грн.) 06.10.2015 року виставлена Вимога про сплату боргу від №/3301, в т.ч. занижено ЄСВ на суми здешевленого харчування 608572,71 грн.

На підставі п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків (до 01.01.2015 року) зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску, у зв`язку з чим СДПІ ОВП у м. Львові МГУ ДФС винесено рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 26.10.2015 року №/4128 в розмірі 318994,72 грн. (637989,44*50%), в т.ч. 304286,35 грн. штрафна санкція за донарахування ЄСВ на послуги здешевленого харчування.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмови з тих підстав, що оскаржувані рішення відповідачем прийнято правомірно.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу першого п. 1 ч. 1 ст 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується на суму нарахованої заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Єдиним нормативним документом, який розроблено відповідно до Закону України «Про оплату праці», що визначає складові фонду оплати праці, є Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Держкомстату від 13.01.2004 року №5.

Згідно із п.2.3.4 Інструкції зі статистики, оплата або дотації на харчування працівників в їдальнях є фондом оплати праці в складі інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», однією із складових заробітної плати є інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати.

Згідно із абз. 2 п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», кошти перераховуються одночасно з отриманням коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі».

Суд першої інстанції вірно покликався на те, що за результатами перевірки також встановлено порушення п.п. 14.1.180 п.14.1 ст. 14, ст. 163, п.п. 164.2.11 п.п. 164.2.17 164.2, п. 164.5, ст. 164, п. 167.1 ст. 167 п.п. 168.1.1 п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, п.п. 170.10.1 п.п.170.1.3 п. 170.10, п.п. 170.9.1 п.п. 170.9.2 п. 170.9 ст. 170, п. 171.1 п.п. «а» п. 171.2 ст. 171, гл. 4, ст. 176 п. 176.2 п.п. «а» «б» ПК України, в зв`язку з чим збільшено суму грошового зобов`язання платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачено податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати та винесено податкове повідомлення рішення.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015 року у справі за позовом ПАТ «Миколаївцемент» до Миколаївської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, апеляційну скаргу ПАТ «Миколаївцемент» залишено без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 05.02.2014 року у справі № 813/8117/13-а без змін.

Вказаною ухвалою від 10.06.2015 року встановлено, що «В пункті 4 розділу 7 Колективного договору ВАТ «Миколаївцемент» на 2008-2010 роки, прийнятому конференцією трудового колективу 21.05.2008 року, зазначено, що сторони домовилися щомісячно виділяти кошти на здешевлення вартості гарячого харчування всім працівникам ВАТ «Миколаївцемент». На виконання даного пункту Колективного договору, 14.09.2011 року між позивачем (замовник) та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) укладено договір про надання послуг № 106500 щодо забезпечення харчування персоналу ПАТ «Миколаївцемент» на території заводу позивача за адресою: Львівська обл., м. Миколаїв, вул. Стрийське шосе, 1. У відповідності до п.п. 3.1, 3.2 договору розрахунки за надання послуг відповідно до цього договору здійснюються шляхом оплати замовником фактичної кількості наданих послуг по харчуванню працівників за місяць. Вартість послуг складається з розрахунку 16,80 грн. з ПДВ за один комплексний обід. Згідно з п. 3.5 зазначеного договору виконавець щодня реєструє кількість обідів, виданих персоналу замовника (по індивідуальних магнітних картках) і щомісячно, не пізніше першого числа наступного місяця, подає замовнику звіт про кількість наданих протягом місяця обідів по встановленій формі. Крім того, сторони здійснюють щотижневі звірки даних про споживання їжі, наявних у замовника та виконавця. Відповідно до п. 3.1.1 розділу ІІІ Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників, інженерно-технічних працівників і службовців ВАТ «Миколаївцемент», затверджених головою Правління ВАТ «Миколаївцемент» 21.05.2008 року, вхід на роботу і вихід з роботи повинен фіксуватись через систему Золоті ворота. Суд першої інстанції правильно встановив, що працівники ПАТ «Миколаївцемент» при одержанні гарячих обідів користувались індивідуальними магнітними картками, за якими ним здійснювався вхід і вихід на робочі місця. Індивідуальна магнітна картка працівника ПАТ «Миколаївцемент» має табельний номер працівника, який висвітлюється на моніторі на касі при застосуванні картки при одержанні харчування в столовій підприємства. Відтак, харчування працівниками отримується в столовій підприємства за тими же ж індивідуальними магнітними картками, що і вхід/вихід на територію/з території підприємства. При чому, кожна картка має власний номер та табельний номер працівника. Виконавець послуг щодо забезпечення харчування одержує інформацію про те, хто і яке саме харчування отримав. Крім того, сторони договору № 106500 від 14.09.2011 року взяли на себе обов`язок проводити щотижневі звірки даних про споживання їжі, наявних у замовника та виконавця. Таким чином, у ПАТ «Миколаївцемент» була реальна можливість опрацювати інформацію про те, які саме працівники отримали додаткове благо у вигляді гарячого харчування. Зазначеним спростовуються посилання скаржника. Більше того, після проведення перевірки Миколаївською ОДПІ позивачем розпочато облік додаткових благ, що надаються працівникам підприємства у вигляді гарячого харчування, що свідчить про можливість такої персоніфікації».

Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції не виконано вимоги постанови Верховного Суду від 02.02.2021 року №К/9901/25675/18 щодо дослідження ідентифікації працівників, яким надавались послуги із харчування, апеляційний суд зазначає наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ПАТ «Миколаївцемент», в особі генерального директора та фізична особа-підприємець ОСОБА_1 уклали Договір про надання послуг №106500 від 14.09.2011р.

Відповідно до умов даного Договору ФОП ОСОБА_1 приймає на себе обов`язки надавати послуги по забезпеченню харчуванням, на території заводу, працівникам які знаходяться в трудових відносинах з ПАТ «Миколаївцемент», або залучені до виконання певних завдань згідно з цивільно-правовими договорами. Організація харчування включає в себе приготування їжі, забезпечення працівників заводу якісним харчуванням (використовуючи систему комплексних обідів та систему широкого асортименту згідно попередньої домовленості Сторін, що оформляється в письмовій формі) вчасно (згідно графіків (часу) погоджених з Замовником). Розрахунки за надання послуг, згідно договору, здійснюються шляхом оплати замовником (ПАТ «Миколаївцемент») фактичної кількості наданих послуг по харчуванню працівників за місяць.

Згідно з п.3.5 Договору виконавець щодня реєструє кількість обідів, виданих персоналу Замовника (по індивідуальних магнітних картках), і щомісячно, не пізніше першого числа наступного місяця, подає Замовнику звіт про кількість наданих протягом звітного місяця обідів. Крім того, Сторони здійснюють щотижневі звірки даних про споживання їжі, наявних у Замовника та Виконавця.

Таким чином, відпуск комплексних обідів працівникам ПАТ «Миколаївцемент» здійснювався по індивідуальних магнітних картках, що дає змогу ідентифікувати працівників.

Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 договору, розрахунки за надання послуг відповідно до цього договору здійснюються шляхом оплати замовником фактичної кількості наданих послуг по харчуванню працівників за місяць. Вартість послуг складається з розрахунку 16,80 грн. з ПДВ за один комплексний обід.

Згідно з п. 3.5 зазначеного договору, виконавець щодня реєструє кількість обідів, виданих персоналу замовника (по індивідуальних магнітних картках) і, щомісячно, не пізніше першого числа наступного місяця, подає замовнику звіт про кількість наданих протягом місяця обідів по встановленій формі. Крім того, сторони здійснюють щотижневі звірки даних про споживання їжі, наявних у замовника та виконавця.

Відповідно до п. 4.1 договору, оплата вартості харчування персоналу Замовника проводиться у безготівковій формі на основі щомісячних Актів про надані послуги, підписаних уповноваженими представниками обох сторін, та рахунків Виконавця, виданих на підставі таких Актів.

Вартість обідів (харчування персоналу) оплачена в безготівковому порядку відповідно до наданих постачальником ФО-П Пересоляк рахунків на оплату (актів виконаних робіт) згідно з умовами укладеного Договору.

Відповідно до п. 3.1.1 розділу III Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників, інженерно-технічних працівників і службовців ВАТ «Миколаївцемент», затверджених головою Правління ВАТ «Миколаївцемент» 21.05.2008 року, вхід на роботу і вихід з роботи повинен фіксуватись через систему «Золоті ворота».

Працівники ПАТ «Миколаївцемент» при одержанні гарячих обідів користувалися індивідуальними магнітними картками, за якими ним здійснювався вхід і вихід на робочі місця. Індивідуальна магнітна картка працівника ПАТ «Миколаївцемент» має табельний номер працівника, який висвітлюється на моніторі на касі при застосуванні картки при одержанні харчування в столовій підприємства. Відтак, харчування працівниками отримується в їдальні підприємства за тими же ж індивідуальними магнітними картками, що і вхід/вихід на територію/з території підприємства. При цьому, кожна картка має власний номер та табельний номер працівника. Виконавець послуг щодо забезпечення харчування одержує інформацію про те, хто і яке саме харчування отримав. Крім того, сторони договору № 106500 від 14.09.2011 року взяли на себе обов`язок проводити щотижневі звірки даних про споживання їжі, наявних у замовника та виконавця.

26.09.2013 між позивачем та ФО-П Пересоляк укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про надання послуг, в результаті чого позивач зобов`язаний здійснювати персоніфікацію додаткових благ у вигляді безоплатного харчування, та зобов`язаний вести облік вартості таких додаткових благ та утримувати ПДФО з вартості безоплатного харчування, що свідчить про можливість такої персоніфікації.

Крім цього, з вересня 2013 ПАТ «Миколаївцемент» почав нараховувати єдиний внесок на суми наданих послуг по харчуванню працівників, при цьому не заключено жодних інших договорів, та не внесено жодних змін до діючих договорів, чим визнано необхідність проведення нарахувань єдиного внеску.

Також Позивач зазначив у позовній заяві про те, що з вересня 2013р. ПАТ «Миколаївцемент» почав сплачувати ЄСВ в результаті зміни договірних відносин із ФОП ОСОБА_2 .

Контролюючим органом, було надано запит №5536/39-10-28-06/986 від 20.04.2015 керівникові та головному бухгалтеру ПАТ «Миколаївцемент» про надання документів пов`язаних з наданням працівникам додаткового блага у не грошовій формі у вигляді забезпечення гарячим харчуванням в розрахунку на фізичну особу, договір з ФОП ОСОБА_2 , щодо надання послуг харчування.

04.06.2015 за №001412 ПАТ «Миколаївцемент» повідомив, що усі первинні документи до перевірки були надані, договір із Пересоляком №106500 від 14.09.2015, Акт звірки із ФОП, оригінали актів та податкові накладні, щодо зазначених послуг та відомості нарахування заробітної плати.

Щодо справи №813/6095/15, то постановою Верховного Суду від 05.03.2020 у справі №К/9901/25671/18 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22.12.2015 у справі №813/6095/15 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09.08.2016 у справі №876/1016/16 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу повернуто заявникові на підставі частини четвертої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у зв`язку з тим, що апеляційна скарга підписана особою, яка не має права її підписувати.

Постановою Верховного суду 27 травня 2021 року №№К/9901/1845/21 касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент» залишено без задоволення, а ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03 грудня 2020 року у справі № 813/6095/15 - без змін.

Крім цього, у даній справі, на виконання постанови Верховного Суду, ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2022 р. витребувано у позивача Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент» наступні докази: документи пов`язані із наданням додаткового блага у не грошовій формі у вигляді забезпечення гарячим харчуванням ( за Договором про надання послуг №106500 від 14.09.2011р. між ПАТ «Миколаївцемент» та ФОП ОСОБА_1 уклали) в розрахунку на фізичну особу, вказавши періоди та кількість фізичних осіб, яким таке благо було надано.

Вказана вище ухвала суду апеляційної інстанції позивачем не виконана, належних та допустимих доказів на підтвердження доводів позовної заяви та апеляційної скарги, апелянтом не надано.

Колегія суддів зазначає, що у позивача позивача була реальна можливість опрацювати інформацію про те, які саме працівники отримали додаткове благо у вигляді безоплатного харчування.

Зокрема, Верховний Суд, скасовуючи постанову Львівського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2016 року та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив таке: «Зважаючи на подання ФОП ОСОБА_1 позивачу звітів про споживання їжі, а також ту обставину, що гарячі обіди працівниками Товариства отримувались з використанням індивідуальних магнітних карток, які, в свою чергу, мали табельний номер працівника, суди прийшли до висновку, що Товариство мало можливість опрацювати інформацію про те, які саме працівники отримали додаткове благо у вигляді гарячого харчування, а відтак воно як податковий агент зобов`язане було враховувати вартість такого додаткового блага під час нарахування, утримання та сплати (перерахування) до бюджету податку з доходу фізичних осіб.

Проте при цьому суди, зазначаючи про наявність у позивача як такої можливості ідентифікації отримувачів додаткового блага, разом з тим мотивів, за яких вони прийшли до такого висновку (з посиланням на конкретні докази) не навели, як і належним чином не дослідили та не перевірили висновки акту перевірки №198/28-06-42-01/00293025 від 03 липня 2015 року на предмет визначення відповідачем конкретних фізичних осіб, у яких виникло додаткове благо, податкового періоду, у який воно виникло, та порядку здійснення контролюючим органом донарахування податку на доходи фізичних осіб (шляхом визначення податку з доходу, отриманого конкретною фізичною особою, чи із загальної сплаченої Товариством суми, на яку надано обіди)».

Таким чином Верховний Суд, скеровуючи справу на новий розгляд погодився із доводами відповідача та вказав, що у позивача була можливість ідентифікації отримувачів додаткового блага у формі забезпечення харчуванням працівників.

Як слідує з акта перевірки, відповідач встановив, що персоніфікована реєстрація (в розрізі фізичних осіб) вартості замовленого обіду, переліку замовлених страв проводиться електронною системою по індивідуальних магнітних картках Замовника безпосередньо про здійсненні замовлення із зазначенням номера індивідуальної картки та табельного номера працівника.

Працівники ПАТ «Миколаївцемент» при одержанні гарячих обідів користувалися індивідуальними магнітними картками, за якими ним здійснювався вхід і вихід на робочі місця. Індивідуальна магнітна картка працівника ПАТ «Миколаївцемент» має табельний номер працівника, який висвітлюється на моніторі на касі при застосуванні картки при одержанні харчування в столовій підприємства. Відтак, харчування працівниками отримується в їдальні підприємства за тими же ж індивідуальними магнітними картками, що і вхід/вихід на територію/з території підприємства. При цьому, кожна картка має власний номер та табельний номер працівника. Виконавець послуг щодо забезпечення харчування одержує інформацію про те, хто і яке саме харчування отримав. Крім того, сторони договору взяли на себе обов`язок проводити щотижневі звірки даних про споживання їжі, наявних у замовника та виконавця.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Відповідно п.п. 14.1.180. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Згідно із п.п. 164.2.17. п. 164.2 ст. 164 цього ж Кодексу, дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: г) суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов`язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з цим розділом; е) вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, крім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього ж Кодексу.

Згідно із п.п. 168.1.2. п. 168.1. ст. 168 цього ж Кодексу, податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин справи та норм чинного законодавства, для нарахування податку на доходи фізичних осіб та, відповідно, єдиного соціального внеску, додаткове благо повинно бути надано конкретному працівнику.

Оскільки, позивач при оплаті послуг харчування не ідентифікував працівників, яким таке харчування надавалося, відповідно суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Таким чином, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій № /4128 від 26.10.2015, яким донараховано ПрАТ «Миколаївцемент» 637989,44 грн. єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосував штрафні санкції у розмірі 318994,72 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятих відповідачем повідомлень - рішень відповідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що такі вказаним вище критеріям відповідають, тому відсутні підстави для їх скасування та задоволення позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Миколаївцемент» залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 червня 2021 року у справі №813/6094/15 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 04.03.2022