Справа № 420/13827/21
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/13827/21

Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.

рішення суду першої інстанції прийнято у

м. Одеса, 08 жовтня 2021 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Димерлія О.О., Єщенка О.В.,

секретар судового засідання Недашковська Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, про стягнення середнього заробітку у сумі 22210,56 грн.,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, в якому позивач просить суд стягнути з прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/4729/20 від 26.10.2020 про поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції, підтримання державного обвинувачення та нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та в органах прокуратури України за період з 27.10.2020 по 19.11.2020 включно у розмірі 22210,56 грн. (двадцять дві тисячі двісті десять гривень 56 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/4729/20 від 26.10.2020 року, серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції, підтримання державного обвинувачення та нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та в органах прокуратури України з 7 травня 2020 року та стягнуто з прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.05.2020 по 26.10.2020 у сумі 144368,64 грн. Допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на вищевказаній посаді прокурора з 07.05.2020 року та в частині стягнення з прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на користь позивача заробітної плати за період вимушеного прогулу з 07.05.2020 по 26.10.2020 у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 25295,46 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/4729/20 від 26.10.2020 за період з 27.10.2020 по 19.11.2020 включно у розмірі 22210,56 грн. (двадцять дві тисячі двісті десять гривень 56 копійок).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокуратурою Автономної Республіки Крим та м. Севастополя на вказане вище судове рішення подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції не врахував тієї обставини, що відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 у справі № 420/4729/20, ОСОБА_1 поновлено на посаді, яка відсутня в штатному розписі прокуратури автономії. У зв`язку із вказаним, до суду було подано заяву про роз`яснення судового рішення, подання якої зупиняє виконання рішення суду. При цьому, поновлення ОСОБА_1 - 20.11.2020р. на посаді прокурора відділу відбулось у зв`язку із тим, що 19.11.2020р. до прокуратури АР Крим та міста Севастополя надійшла постанова державного виконавця про необхідність виконати рішення суду. Між тим, як наголошує апелянт, заява про роз`яснення судового рішення, направлена прокуратурою автономії, не була розглянута судом першої інстанції протягом тривалого часу, на що суд першої інстанції у даній справі не звернув належної уваги та не надав належної оцінки таким доводам відповідача у справі. Окрім того, як зауважує скаржник, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 залишається чинним відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021р. по справі №420/4729/20. Відтак, ОСОБА_1 фактично не пройшов переатестацію, а його поновлення на рівнозначній посаді не може вважатись переведенням. Також, апелянт не погоджується й з проведеним судом першої інстанції обрахунком виплати грошових коштів позивачу за час затримки виконання рішення суду.

За приписами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянути без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами у відповідності до ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 працював в органах прокуратури.

На підставі рішення № 6 кадрової комісії №2, керуючись ст.11 Закону України Про прокуратуру, п.3 пп.2 п.19 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури, наказом прокуратури Автономної республіки Крим від 30.04.2020 року №68к позивача звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції, підтримання державного обвинувачення та нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим та з органів прокуратури України на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 06 травня 2020 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року по справі №420/4729/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокурорів Офісу Генерального прокурора, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - Офіс Генерального прокурора задоволено частково, а саме:

визнано протиправним та скасовано рішення № 6 кадрової комісії № 2 від 05.03.2020 Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора - прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції, підтримання державного обвинувачення та нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим ОСОБА_1 ;

визнано протиправним та скасовано наказ прокурора Автономної Республіки Крим Поночовного І.М. від 30.04.2020 № 68к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції, підтримання державного обвинувачення та нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим та з органів прокуратури України з 06.05.2020 на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру;

поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції, підтримання державного обвинувачення та нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в органах прокуратури України з 07.05.2020 року;

стягнуто з прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07.05.2020 року по 26.10.2020 року у сумі 144368,64 грн. (сто сорок чотири тисячі триста шістдесят вісім гривень шістдесят чотири копійки) з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів;

допущено негайне виконання судового рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції, підтримання державного обвинувачення та нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в органах прокуратури України з 07.05.2020 року та в частині стягнення з прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на користь ОСОБА_1 заробітної плати за період вимушеного прогулу з 07.05.2020 року по 26.10.2020 року у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 25295,46 грн. (двадцять п`ять тисяч двісті дев`яносто п`ять гривень сорок шість копійок) з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

20.11.2020 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року по справі №420/4729/20 Прокуратури Автономної Республіки Крим та м. Севастополя видала наказ №135-к, згідно якого скасовано наказ прокурора Автономної Республіки Крим № 68к від 30.04.2020 року про звільнення юриста 1 класу ОСОБА_1 з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції, підтримання державного обвинувачення та нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим та органів прокуратури України на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 6 травня 2020 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції, підтримання державного обвинувачення та нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим з 7 травня 2020 року.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 02.06.2021 року по справі №420/4729/20, задоволено частково апеляційні скарги прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Офісу Генерального. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів №6 від 05.03.2020 року скасовано, та ухвалено у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року залишено без змін.

Позивач звернувся 30.07.2021 до прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя із заявами, у яких просив надати інформацію чи проведено виплату за час вимушеного прогулу з 26.10.2020 по 20.11.2020, а також просив провести виплату за вказаний час вимушеного прогулу.

Листом прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя № 27-442вих-21 від 30.07.2021, повідомлено про те, що виплати за час вимушеного прогулу за період з 27.10.2020 по 19.11.2020 включно не проводились.

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення суду про поновлення позивача на роботі відповідачем своєчасно не виконано, то відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України він має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, вважає його обґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ч. 1 ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Як встановлено п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно з ч.ч. 1, 7 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Слід зазначити, що згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відтак, як вірно було зауважено судом першої інстанції, нормами КЗпП України передбачені випадки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема у разі поновлення на роботі вирішується питання про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України), а у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника вирішується питання оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника (стаття 236 КЗпП України).

Приписами ст. 1 Закону України від 02.06.2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ч. 2 ст. 65 Закону № 1404 рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів, аналізуючи норми КЗпП України, зокрема положення ст. 236 вказаного Кодексу звертає увагу на те, що добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі, або відкриття виконавчого провадження, тощо.

Таким чином, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

За ст.236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Апеляційний суд вважає доцільним зазначити, що згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 12.06.2019 у справі №826/18436/16, наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок виявляється у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно якої виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Судовою колегією з матеріалів справи встановлено, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року по справі № 420/4729/20 виконано 20.11.2020 року оскільки наказом від 20.11.2021 року №135-к було поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами поліції, підтримання державного обвинувачення та нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Автономної Республіки Крим з 7 травня 2020 року.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції цілком ґрунтовно зауважив у своєму рішенні, що оскільки рішення суду було допущено до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді, то відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо затримки негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді.

При цьому відповідачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що він не мав можливості виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року по справі № 420/4729/20 своєчасно.

Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апелянта на те, що з огляду на подання відповідачем у справі № 420/4729/20 клопотання про роз`яснення судового рішення, яке має своїм наслідком зупинення виконання рішення суду, відповідачем не було порушено строк виконання такого рішення суду, оскільки в даному випадку відповідно до приписів ст. 235 КЗпП України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

В свою чергу негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набуття ним законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його проголошення (постановлення).

Тобто, при виборі правомірної поведінки, відповідач не мав права діяти на власний розсуд, а повинен був негайно виконати судове рішення в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому середнього заробітку за один місяць.

Про те, що рішення суду про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника підлягає негайному виконанню обумовлено також і в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. №1404-VІІІ.

З огляду на викладене, апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що оскільки законодавством передбачено негайне виконання рішень у даній категорії справ, подання будь-яких заяв чи то про роз`яснення судового рішення, чи навіть апеляційної скарги на судове рішення, не може бути визнано відповідачем підставою для невиконання своєчасно та негайно такого судового рішення про поновлення незаконно звільнено працівника на посаді.

Як було зазначено вже вище, відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток, за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

З урахуванням встановлених обставин справи, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення згідно ст. 236 КЗпП України, оскільки рішення суду про його поновлення на роботі відповідачем своєчасно не виконано.

Колегією суддів при цьому встановлено, що виплати за час вимушеного прогулу за період з 27.10.2020 по 19.11.2020 включно не проводились.

Вказане не заперечується також відповідачем.

Вирішуючи питання щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення у справі № 420/4729/20, колегія суддів зазначає, що згідно приписів ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення середньої заробітної плати. який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (надалі Порядок №100).

У відповідності до абз.3 п.2 Порядку № 1100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі (абз.3 пункту 3 Порядку №100).

Пунктом 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 січня 2014 року №21-395а13.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2020р. по справі №420/4729/20, яке набрало законної сили було встановлено, що сума середньоденної заробітної плати позивача складає 1233,92 грн. і стягнуто з відповідача на користь позивача заробітну плату по 26.10.2020 року.

Як вірно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до розрахунку норм тривалості робочого часу на 2020 рік (Лист Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 р. №1333/0/206-19), кількість робочих днів у жовтні - 21 (з 27.10.2020 по 31.10.2019 4 робочих дні), у листопаді 21 (з 01.11.2020 по 19.11.2020 14 робочих днів).

Отже, загальний строк затримки виконання рішення складає 18 днів.

Таким чином, апеляційний суд знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з Прокуратури Автономної Республіки Крим та м. Севастополя слід стягнути на користь позивача заробітну плату за період з 27.10.2020 по 19.11.2020 включно у розмірі 22210,56 грн.

Доводи апеляційної скарги стосовно невірного обрахунку середньоденного розміру заробітної плати та, як наслідок невірно обрахунку загального розміру середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення у справі №420/4729/20 колегія суддів вважає хибним та необґрунтованим оскільки, як вірно зазначав суд першої інстанції у своєму рішенні, оскільки при обчисленні середньоденного розміру заробітної плати позивача суд у справі № 420/4729/20 керувався вимогами Порядку, і рішення суду в цій частині залишено без змін.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З даного приводу, апеляційний суд також вважає за доцільне вказати, що положеннями статті 78 КАСУ визначено підстави звільнення від доказування. Так, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі RuizTorija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.

У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи відповідача не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 241-243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 420/13827/21 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Димерлій О.О. Єщенко О.В.