Справа № 540/1814/21
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2022-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/1814/21
Головуючий в 1 інстанції: Дубровна В.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення матеріальної допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправною бездіяльність УМВС України у Херсонській області щодо не нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 1998-1999 роки та компенсації за невикористану у 2000 році чергову відпустку;

- стягнути з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 1998 рік в сумі 197,20 грн., за 1999 рік в сумі 302,50 грн;

- зобов`язати УМВС України в Херсонській області нарахувати та сплатити грошову компенсацію за невикористану у 2000 році чергову відпустку на користь ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив службу в Новокаховському міському відділі УМВС України в Херсонській області та був звільнений з органів внутрішніх справ України наказом УМВС України в Херсонській області № 9 о/с від 19.01.2000 року. Звернувшись із листом до УМВС України в Херсонській області щодо повідомлення про розмір та види належного йому грошового забезпечення за період служби в органах внутрішніх справ України, позивач отримав довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 № 616 від 10.12.2020 року за 1998 рік, № 617 від 10.12.2020 року за 1999 рік, № 618 від 10.12.2020 року за 2000 рік, з яких дізнався, що йому не нараховано та не сплачено матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік згідно Указу Президента України №296/96 від 04.10.1996 року "Про умови грошового забезпечення осіб рядового та начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ". Крім того, довідка № 618 від 10.12.2020 року не містить даних про компенсацію за невикористану відпустку за 2000 рік, жодних відомостей щодо належних позивачу відпусток відповідач не надав. Відтак, позивач вважає, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив йому компенсацію за невикористану у 2000 р. чергову відпустку, а також матеріальну допомогу за 1998-1999 р., що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області відповідно до Указу Президента України № 926/96 від 04 жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 1998-1999 роки, з урахуванням раніше виплачених сум. В інший частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням в частині задоволених позовних вимог, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, а висновки суду не відповідають обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що позивач до 27.07.1998 р. працював у відділі охорони міліції, не з`ясовано чи отримано ним матеріальну допомогу за 1998 р. у зазначеному відділі, а позивачем не спростовано отримання матеріальної допомоги до 27.07.1998 р. за спірний період. Оскільки відсутні докази звернення позивача з рапортами про виплату йому допомоги за вказані роки, докази видання відповідних наказів, відсутні підстави, на думку апелянта, для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати на користь позивача матеріальної допомоги за 1998, 1999 роки та стягнення матеріальної допомоги за вказані роки. Також апелянт вказує на пропуск строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до суду не надано.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно архівної довідки УМВС України в Херсонській області від 10.12.2020 № 702/04/2-2020 був призначений на посаду начальника ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Новокаховського MB УМВС України в Херсонській області з 09.02.1999 р. згідно наказу УМВС від 09.02.1999 № 17 о/с та на підставі наказу УМВС від 19.01.2000 № 9 о/с звільнений з органів внутрішніх справ в запас Збройних Сил України за ст. 64 п. "ж" (за власним бажанням) з 19 січня 2000 року згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ ( а.с. 12).

23.11.2020 р. позивач звернувся до УМВС України в Херсонській області з заявою про надання довідки про розмір грошового забезпечення із зазначенням всіх його складових з 01.01.1994 року по день звільнення з ОВС, а також довідки про зайняття посад в ОВС з початку служби в ОВС та по час звільнення, зазначити на яких посадах передбачалось пільгове обчислення строку служби, відомості щодо розрахунку вислуги років на день звільнення та розрахунок вихідної допомоги, відомості щодо виплати матеріальної допомоги період служби в ОВС. У разі встановлення не виплати або часткової виплати належного мені грошового забезпечення провести відповідні нарахування та виплати. ( а.с. 41).

16.12.2020 р. УМВС України в Херсонській області супровідним листом № 10/Т-64 направило на адресу позивача архівну довідку про період служби в органах внутрішніх справ та довідки про розмір грошового забезпечення із зазначенням всіх його складових за період з 28.07.1998 по 19.01.2000. При цьому повідомили, що довідки про розмір грошового забезпечення з 01.01.1994 по 27.07.1998 надати немає можливості, оскільки ОСОБА_1 працював у відділі охорони і для отримання інформації рекомендовано звернутися в Управління поліції охорони в Херсонській області (м. Херсон, вул. Молодіжна, 6). ( а.с. 42-48).

Дізнавшись з отриманих довідок УМВС України в Херсонській області про розмір грошового забезпечення за 1998-1999 роки, що відповідачем не нараховано та не виплачено матеріальну допомогу за 1998-1999 роки та компенсацію за невикористану у 2000 році чергову відпустку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області відповідно до Указу Президента України № 926/96 від 04 жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 1998-1999 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача в частині стягнення з УМВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги за 1998 рік в сумі 197,20 грн., за 1999 рік в сумі 302,50 грн. не підлягає задоволенню.

Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності у нього права на отримання компенсації за невикористані у 2000 році дні відпустки, а відтак позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 компенсації за невикористану у 2000 році чергову відпустку задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як було зазначено вище, апелянт оскаржує рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області відповідно до Указу Президента України № 926/96 від 04 жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 1998-1999 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову в іншій частині і зазначає, що в цій частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржено.

З огляду на зазначене, колегія суддів переглядає рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року в межах поданої апеляційної скарги, а саме в частині задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області відповідно до Указу Президента України № 926/96 від 04 жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 1998-1999 роки, з урахуванням раніше виплачених сум та в цій частині також погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першої статті 18 Закону України "Про міліцію" від 20 грудня 1990 року №565-XII (далі - Закон № 565-XII, у редакції, чинній станом на дату звільнення позивача зі служби в органах внутрішніх справ ( січень 2000) визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ у спірний період 1998-1999 роки було врегульовано Указом Президента України від 04 жовтня 1996 року №926/26 "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ" (далі - Указ №926/26), який набрав чинності з 01 грудня 1996 року та втратив чинність 01 січня 2008 року відповідно до Указу Президента України від 18.12.2007 № 1234/2007 "Про внесення зміни до Указу Президента України від 14 квітня 1999 року № 379 та визнання такими, що втратили чинність, деяких указів Президента України", та яким передбачалось, зокрема, виплачувати особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення на рік ( абзац 4 пункту 2 Указу № 926/26).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Указом Президента України від 04 жовтня 1996 року №926/26 "Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ" виплати, визначені пунктом 2, на відміну від виплат, передбачених пунктом 3 цього Указу, не обмежувались розміром асигнувань, що виділяються на утримання цих органів та їх проведення було не правом, а обов`язком керівників органів внутрішніх справ.

Як вбачається з довідки № 616 від 10.12.2020 про розмір грошового забезпечення за 1998 рік, а також довідки № 617 від 10.12.2020 р. про розмір грошового забезпечення за 1999 рік, позивачу не була нарахована та не виплачена матеріальна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення за 1998-1999 роки (а.с. 14, 15).

При цьому, виплата особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ матеріальної допомоги в розмірі місячного грошового забезпечення на рік у період дії Указу Президента України від 04.10.1996 № 926/96 (який 01.01.2008 втратив чинність, але діяв на час виникнення спірних правовідносин) не пов`язувалась із відбуттям особи у відпустку або написанням будь-якого рапорту чи заяви.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, щодо зобов`язання Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області відповідно до Указу Президента України № 926/96 від 04 жовтня 1996 року «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу за 1998-1999 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.

Що стосується доводів апелянта, щодо пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Матеріальна допомога є складовою грошового забезпечення позивача.

В силу частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст.233 КЗпП України, ст. 1, 12 Закону України Про оплату праці зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у ч. 2 ст. 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч. 2 ст. 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Отже, в аспекті спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що поняття грошове забезпечення та заробітна плата, які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням законодавство про оплату праці.

Зазначене свідчить про те, що в цих спірних правовідносинах норми Кодексу законів про працю України є спеціальними порівняно з нормами КАС України. Тому в цьому випадку повинні застосовуватися положення спеціальних норм в частині можливості звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

З огляду на наведене, під час розгляду справ про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати/грошового забезпечення повинні застосовуватися положення частини другої статті 233 КЗпП України, а не статті 122 КАС України, тобто строки звернення до суду у цій категорії справ не застосовуються.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №812/1255/17, від 02 липня 2020 року у справі № 812/792/17, від 22 травня 2020 року у справі № 808/3200/17.

Підсумовуючи викладене, при зверненні до суду із даним позовом, позивач не обмежений строком звернення до суду, передбаченим ст.122 КАС України.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Херсонського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенка