Справа № 400/851/21
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/851/21
Головуючий в 1 інстанції: Марич Є. В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Танасогло Т.М.,

Шеметенко Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021р. про відмову у зміні способу і порядку виконання судового рішення по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Додатковим рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.05.2021р. постановлено стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 500грн.

7.06.2021р. Миколаївським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист на виконання додаткового рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11.05.2021р..

В подальшому, 1.11.2021р. ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення.

В обґрунтування заяви позивач зазначив, що 1.09.2021р. листом ГУ ДКСУ у Миколаївській області за №04-06/2-06/5538 ОСОБА_1 повідомлено про порядок задоволення вимог кредиторів, наявність великої черги виконавчих листів на виконанні і суттєву нестачу державного фінансування на погашення грошових зобов`язань за рішенням судів.

У зв`язку із зазначеним, позивачка вирішили звернутись до суду із відповідною заявою про встановлення або зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021р. у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм права, просить ухвалу суду скасувати, та винести нове рішення, яким заяву про зміну способу і порядку виконання судового рішення задовольнити.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а ухвали суду - без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про заміну способу та порядку виконання судових рішень, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для зміни способу або порядку виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, проте в даній справі такі підстави відсутні, оскільки виконавчий лист щодо додаткового рішення вже перебуває на виконанні і буде виконаний за черговістю погашень вимог кредиторів.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, виходячи з наступного.

Перевіряючи правомірність прийняття вказаної ухвали суду, в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.1 ст.378 КАС України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Положеннями ч.3 ст.378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Тобто, в розумінні наведеної статті Кодексу, при вирішенні заяв про відстрочення чи розстрочення, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо). Підставою для зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Отже, наведена норма пов`язує можливість зміни чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення у виняткових випадках за умови доведення заявником існування конкретних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у певний строк.

Судова колегія зазначає, що вищенаведені норми не дають чітких роз`яснень щодо цих підстав, підкреслюючи роль судового розсуду в оцінці заявлених обставин.

Разом з тим, під обґрунтованими підставами слід розуміти наявність виключних обставин, які є об`єктивно непереборними, тобто такими, що ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду боржником, зазначення настання обставин, що дозволяють виконати рішення суду протягом визначеного терміну. Наявність таких обставин має бути підтверджено належними та допустимими доказами.

При цьому, порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій, а також права і обов`язки суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Так, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає ЗУ "Про виконавче провадження" за №1404-VIII від 2.06.2016р. (надалі Закон №1404-VIII).

У відповідності до ч.1 ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.2 ст.6 вказаного Закону рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що 1.01.2013р. набрав чинності ЗУ "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" (надалі - Закон №4901-VІ), яким затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою.

У відповідності до ч.1 ст.2 Закону №4901-VІ держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (надалі - юридична особа).

Приписами ч.1 ст.3 Закону №4901-VI визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №4901-VI визначено, що заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника.

З метою реалізації п.3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону №4901-VI КМУ своєю постановою за №440 від 3.08.2014р. затвердив Порядок погашення заборгованості за рішеннями судів, виконання яких гарантується державою.

Крім того, Постановою КМУ за №845 від 3.08.2011р. затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (надалі - Порядок №845).

Таким чином, оскільки боржник ГУ ПФУ в Одеській області є державним органом в розумінні ст.2 Закону №4901-VI, то судові рішення підлягають виконанню у відповідності до Закону №1404-VIII з особливостями, визначеними у Законі №4901-VI.

Положеннями п.3 Порядку №845 передбачено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно п.6 Порядку №845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб: заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення); оригінал виконавчого документа; судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності); оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що законодавець визначив порядок та спеціальні гарантії виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи за рахунок Державного бюджету, і такі рішення підлягають виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Із матеріалів справи вбачається, що листом ГУ ДКСУ у Миколаївській області за №04-06/2-06/5538 від 1.09.2021р. (а.с.143) ОСОБА_1 повідомлено, що відомості щодо стягнення судових витрат за її заявою від 20.07.2021р. про виконання виконавчого листа Миколаївського окружного адміністративного суду від 24.06.2021р. по справі №400/581/21 внесено до реєстру судових рішень (по третій черзі).

Вказана обставина, не думку судової колегії, не є достатньою підставою для задоволення заяви ОСОБА_1 про зміну способу або порядку виконання судового рішення, оскільки вказаним листом повідомлено, що виконавчий лист зареєстровано та включено в чергу на виконання.

Що стосується посилань апелянта на лист ГУ ДКСУ у Миколаївській області за №13-24-12/6924 від 29.10.2021р., то вказаний лист стосується відповіді на запит ОСОБА_2 про отримання публічної інформації від 25.10.2021р.. Однак, дана особа не є стороною по справі, а тому судова колегія вважає, що даний лист не є належним доказом по справі.

Іншим доводом апеляційної скарги є посилання на рішення Конституційного суду України №18-рп/2012 від 13.12.2021р. та №5-рп/2013 від 26.06.2013р.. З урахуванням вказаних рішень апелянт робить висновок, що така обставина як пропуск строку на подання виконавчого документа до виконання не може ставити під сумнів встановлену Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод обов`язковість виконання рішення суду.

Надаючи оцінку вказаним доводам апеляційної скарги, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що предметом розгляду у даній справі є вирішення питання про наявність підстав для задоволення заяви про зміну способу або порядку виконання судового рішення, а викладені у заяві ОСОБА_1 від 1.11.2021р. підстави для зміни способу або порядку виконання судового рішення, на думку апеляційного суду, не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що заявником не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, які об`єктивно ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду.

З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення задоволенню не підлягає.

На думку судової колегії, викладені у апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 312, 316, 325 КАС України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий: Ю.М.Градовський

Судді: Т.М.Танасогло

Л.П.Шеметенко