Справа № 711/6649/21
Суддя: Демчик Р. В.
Дата ухвалення: 2022-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6649/21
Номер провадження2-а/711/10/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Демчика Р.В.

при секретарі Кофановій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 особі представника - адвоката Олійник Сергія Васильовича до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 особі представника - адвоката Олійник С.В. звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Свій позов обґрунтовує тим, що 06.10.2021 інспектором роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Орлом М.О. відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕАО № 4865435 у справі про адміністративне правопорушення, якою накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП.

Так, згідно вказаної постанови, 05.10.2021 близько 23 год.55хв. по вул. О.Теліги, 2 в м. Черкаси позивач керував автомобілем Hyundai Sonata, з державним номерним знаком НОМЕР_1 з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9 в) Правил дорожнього руху України.

Проте, позивач вважає вказану постанову незаконною, винесеною з порушенням законодавства, а тому такою, що підлягає скасуванню з огляду на наступні обставини.

Так, інспектор на місті зупинки здійснив формальний розгляд справи, обмежившись фрагментарним цитуванням положень ст.. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП.

Також, позивач вказує, що перед початком руху освітлення номерного знаку транспортного засобу перебувало у справному технічному стані, а несправність виникла вже під час руху з м. Чигирин до м. Черкаси що, ймовірно, відбулось через незадовільний стан дорожнього покриття. Враховуючи, що конструкцією даного транспортного засобу не передбачено відповідних індикаторів на панелі приладів, які б інформували водія про вихід з ладу освітлення заднього номерного знаку, він про таку несправність дізнався лише після зупинки працівниками поліції.

Відповідачем такі доводи прийняті не були та винесено постанову без з`ясування всіх обставин, встановлення вини позивача та дослідження доказів, як визначено положеннями ст. ст. 279, 280 КУпАП.

Крім того, позивач вказує, що оскаржувана постанова не містить жодних посилань на докази правопорушення чи на технічний засіб, якими такі докази зафіксовано. Отже, докази вчинення позивачем правопорушення відсутні.

З огляду на викладене вище, позивач просив суд скасувати постанову серії ЕАО № 4865435 від 06.10.2021 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 121 КУпАП, а провадження по справі закрити. Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору в сумі 454,0грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,0грн.

Провадження у справі відкрито на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.10.2021 року. Розгляд адміністративної справи проводився в позовному провадженні з особливостями, встановленими параграфом 2 глави 11 КАС України.

11.11.2021 року на адресу Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшов відзив відповідача - Департаменту патрульної поліції, в якому зазначено, що викладені твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. З огляду на викладене, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання позивач не з`явився, проте надав суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засіданні не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, судом встановлено, що 06.10.2021 інспектором роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Орлом М.О. відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії ЕАО № 4865435 у справі про адміністративне правопорушення, якою накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.6 ст. 121 КУпАП.

Так, згідно вказаної постанови, 05.10.2021 близько 23 год.55хв. по вул. О.Теліги, 2 в м. Черкаси позивач керував автомобілем Hyundai Sonata, з державним номерним знаком НОМЕР_1 з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9 в) Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).

Адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами (ч. 1 ст. 286 КАС України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року N 580-VIII.

За приписами статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.

До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Крім того, відповідно до положень пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015 р. та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 р. за № 1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу III Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 121 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про дорожній рух", контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.5.1 ДСТУ 3649:2010 «Колісні транспортні засоби. Вимоги до безпеки технічного стану та методи контролю» технічний стан КТЗ (колісного транспортного засобу) повинен відповідати вимогам законодавства, чинних нормативних документів щодо безпеки дорожнього руху й охорони навколишнього середовища та вимогам підприємства-виробника.

Згідно п.6.1.5 зазначеного вище Стандарту кількість, колір та наявність приладів зовнішніх світлових на колісних транспортних засобах визначається відповідно до таблиці 1.

Відповідно до згаданої таблиці ліхтар освітлення номерного знаку має бути білого кольору, їх кількість має становити не менше одного, що є обов`язковим для всіх категорій колісних транспортних засобів.

Згідно п.6.8.1 ДСТУ 3649:2008 відповідність вимогам 6.1-6.5, 6.6.1-6.6.3, 6.7.1-6.7.3, 6.7.5, 6.7.6 перевіряють візуально.

Пунктом 2.9.в ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про дорожній рух", технічний стан транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, у частині, що стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, має відповідати правилам, нормативам і стандартам, затвердженим у встановленому порядку.

Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

Частиною 6 ст. 121 КУпАП встановлено, що керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в установленому порядку, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що керування транспортним засобом, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності в порядку частини шостої статті 121 КУпАП.

Як вже було встановлено в судовому засіданні, відносно позивача було складено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, оскільки ним було порушено вимоги п. 2.9 "в" Правил дорожнього руху - керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, перевернутим чи неосвітленим, тобто вчинено правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП України.

Позивач у позові звернув увагу суду на те, що перед експлуатацією свого транспортного засобу він здійснив його огляд і на той час освітлення номерного знаку було справним.

При цьому, відповідно до закріпленого в ст.62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі « Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року ).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п.21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації №R (9 1)1 Комітету Міністрів Європи Державам - членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав - членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки належні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Матеріали справи, окрім оскаржуваної постанови, належних та допустимих доказів щодо наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 6 ст.121 КУпАП, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не містять.

Наданий відповідачем разом з відзивом диск з відео файлами суд не приймає в якості доказу, оскільки в оскаржуваній постанові відсутні будь-які відомості про те, що підчас розгляду адміністративної справи до неї були долучені будь-які докази.

У відповідності до ч.3 ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 251 КУпАП, передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Перелік доказів, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи є вичерпним.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 75 КАС України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України закріплено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 ст.77 КАС України закріплено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, вимога позивача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та її закриття підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції № 0.0..1 від 17.10.2021 року позивачем за звернення до суду із позовом сплачено судовий збір у розмірі 454,00 грн (а.с.9).

Враховуючи, що позов задоволено повністю, суд вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління національної поліції в Чернівецькій області на користь позивача слід стягнути 454 гривні в рахунок відшкодування судових витрат у вигляді витрат по сплаті судового збору та 2000 гривень в рахунок відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на професійну правничу допомогу підтверджується договором №01/10/7 про надання правової допомоги від 16.10.2021, яким визначено розмір гонорару адвоката (2000,0грн.) та квитанцією від 16 жовтня 2021 року про сплату позивачем адвокату 2000,0грн..

Керуючись ст.ст. 9, 178, 245, 247, 251, 256, 280, 288, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 71, 86, 160, 161, 162 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 особі представника - адвоката Олійник Сергія Васильовича до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову серії ЕАО № 4865435 від 06.10.2021 про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 121 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн., та закрити провадження у адміністративній справі.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Черкаській області 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні в рахунок відшкодування судових витрат у вигляді витрат по сплаті судового збору та 2000 (дві тисячі п`ятсот) гривень в рахунок відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Рішення може бути оскаржено до Шостого адміністративного апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Головуючий: Р. В. Демчик