Справа № 460/17149/21
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2022-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2022 року м. Рівне №460/17149/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області
про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить:

визнати протиправною відмову та скасувати рішення № 937 від 17.11.2021 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач 1) щодо відмови в призначені пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с. Городище, Рівненського району, Рівненської області за віком, зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, викладену у рішенні № 937 від 17 листопада 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити, нарахувати, та виплатити ОСОБА_1 з 10 листопада 2020 року пенсію зі зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування позову зазначає, що звернувшись до відповідача із заявою щодо призначення пенсії відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' (далі по тексту - Закон №796-ХІІ) отримав відмову мотивовану тим, що станом на 01.01.1993 період проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю становить 3 роки, 7 місяців 11 днів. Зазначив, що законом не заборонено сумувати періоди проживання та роботи в різних зонах радіоактивного забруднення при визначенні права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, тому дійшов висновку, що закон дозволяє сумувати проживання в різних зонах. Позивач, вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії на пільгових умовах протиправними, а свої права на належний соціальних захист порушеними, звернувся до суду за їх захистом.

Ухвалою суду від 21.12.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 30.12.2021 витребувано від позивача додаткові докази.

14.01.2022 відповідачем до суду надіслано відзив на позов, в якому Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог за безпідставністю і необґрунтованістю. Вказує, що відмова у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч. 2 ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' є обґрунтованою та відповідає вимогам чинного законодавства, так як взаємозалік періодів проживання (роботи) в різних зонах радіоактивного забруднення при визначенні права на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та будь-якими іншими нормативно-правовими актами не передбачено. Враховуючи те, що факт постійного проживання чи роботи на території гарантованого добровільного відселення упродовж трьох років у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 документально не підтверджено, то підстави для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на умовах ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відсутні. Крім того відповідач зазначив, що оскаржуване рішення прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області.

Ухвалою суду від 17.01.2022 залучено до участі у справі другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області (відповідач2).

24.01.2022 позивач подав заяву про продовження строку подачі витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 25.01.2022 позивачу продовжено строк для подання витребуваних доказів.

28.01.2022 позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що не заперечує проти залучення другого відповідача. Також вказує, що відповідно до позиції Верховного Суду (Постанова від 21.11.2019 № 572/47/17) єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та надає право користуватися пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Разом з відповіддю на відзив позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с. Городище, Рівненського району, Рівненської області за віком, зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- визнати протиправною відмову та скасувати рішення № 937 від 17.11.2021 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с. Городище, Рівненського району, Рівненської області за віком, зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, викладену у рішенні № 937 від 17 листопада 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити, нарахувати, та виплатити ОСОБА_1 з 10 листопада 2020 року пенсію зі зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи;

- стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судовий збір в сумі 908,00 грн.

01.02.2022 від позивача надійшли документи, які витребувані ухвалою суду від 30.12.2021.

15.02.2022 позивач надав до суду підтвердження направлення позовної заяви та доданих до неї документів Головному управлінню Пенсійного фонду України в Черкаській області.

02.03.2022 від Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області надійшов відзив на позов, в якому відповідач- 2 заперечує проти задоволення позовних вимог. Відомості про проживання позивача з 26.04.1986 по 10.02.1990 у зоні гарантованого добровільного відселення (ІІІ зона) суперечать відомостям про періоди роботи (з 22.11.1984 по 15.11.1986 проходження строкової військової служби, з 26.04.1988 по 18.01.1989 робота в радгоспі «Бузовський» Києво-Святошинського району (ІV зона). Тривалість роботи/проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю (VI зона) станом на 01.01.1993 становить 3 роки 7 місяців 11 днів (з 26.04.1988 по 18.01.1989 та з 14.02.1992 по 01.01.1993).

Оскільки факт постійного проживання чи роботи на території гарантованого добровільного відселення упродовж трьох років у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 документально не підтверджено, і в позивача відсутній факт постійного проживання чи роботи на території зони посиленого радіологічного контролю (VI зона) упродовж 4 років у період з 26.04.1986 по 01.01.1993, то підстави для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ відсутні.

Чинним законодавством не передбачено можливості сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення для визначення права для призначення пенсії. А відтак, позовні вимоги є не обґрунтованими.

Крім того, підрахунок стажу та віку, що в даному випадку визначає право на призначення пенсії, належить до виключної компетенції територіальних органів Пенсійного Фонду. Перебирання судом повноважень щодо призначення пенсії є формою втручання в дискреційні повноваження управління та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Просить у задоволенні позову відмовити.

04.03.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив та докази її направлення відповідачам.

Перевіривши матеріали справи, усебічно й повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов і відзив, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд робить такі висновки.

Встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілим від аварії на ЧАЕС 4 категорії. Вказаний статус позивача підтверджено посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 18.05.1993, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.24).

Як свідчить копія паспорта, позивачу станом на 27.10.2020 виповнилося 54 роки 11 місяців 17 днів, що і слугувало підставою для звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За результатами розгляду вказаної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області листом від 16.11.2020 № 1700-0702-8/36199 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком до ч.2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з підстав відсутності документів, які підтверджують факт постійного проживання чи роботи упродовж 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 та через відсутність документів, які підтверджують факт постійного проживання або постійної роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4 років (а.с.6-7).

25.05.2021 відповідач-1 листом № 4040-3597/К-02/8-1700/21 повідомив позивача, що він не має права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». При цьому відповідач зазначає, що відомості про період проживання з 26.04.1986 по 10.02.1990 у 3 зоні гарантованого добровільного відселення суперечать відомостям про періоди роботи (з 22.11.1984 по 15.11.1986 проходження строкової військової служби, з 26.04.1988 по 18.01.1989 робота у радгоспі «Бузовський» Києво-Святошинського району (4 зона). Станом на 01.01.1993 період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення (категорія 3) становить 2 роки 6 місяців. Тривалість роботи/проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю (4 категорія) станом на 01.01.1993 становить 3 роки 7 місяців 9 днів (з 26.04.1988 по 18.01.1989 та з 14.02.1990 по 01.01.1993). А відтак, позивач станом не 01.01.1993 не виконав жодної вимоги щодо тривалості постійної роботи/постійного проживання на території гарантованого добровільного відселення (3 роки) або ж посиленого радіологічного контролю (4 роки).

11.11.2021 позивач знову звернувся до відповідача за завою про призначення пенсії за віком. За результатами розгляду заяви та доданих документів відповідач -2 прийняв рішення №937 від 17.11.2021, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки період проживання/роботи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 становить 3 роки 7 місяців 11 днів. Чинним законодавством не передбачено сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення для визначення права для призначення пенсії.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному рішенню та діям відповідачів суд враховує такі вимоги законодавства.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. У відповідача не було зауважень щодо наявності у позивача страхового стажу. Предмет спору в даній справі стосується лише віку позивача, досягнення якого дає право на призначення пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ).

Пунктом 2 статті 9 Закону № 796-ХІІ визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до вимог статті 49 Закону № 796-ХІІ, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до абзацу першого статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 зазначеного Закону встановлено, зокрема, що:

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років;

- особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 роки не менше 3 років, або у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років. При цьому, суд звертає увагу, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ чи на 5 років відповідно до абзацу 6 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ, можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки (2 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи; проживання щонайменше 4 роки у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 3 роки проживання, роботи.

Відповідно до частини третьої статті 15 Закону № 796-XII підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Згідно статті 65 Закону № 796-XII документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій. Порядок видачі посвідчень встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 р. № 51 регулює правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» іншими актами законодавства.

Документи, які подаються до Пенсійного фонду України та його управлінь для призначення пенсії, в тому числі на пільгових умовах, визначені в Порядку надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі також - Порядок № 22-1) .

Порядком № 22-1 визначено, що документами, які засвідчують особливий статус особи є: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

З аналізу наведених норм видно, що єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічні за змістом висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27.02.2018 у справі № 344/9789/17, від 24.10.2019 у справі № 152/651/17, від 25.11.2019 у справі № 464/4150/17 та від 27.04.2020 у справі № 212/5780/16-а.

Щодо початкової величини зниження пенсійного віку позивача.

Наявними в справі документами підтверджено, що позивач в період з 22.11.1984 по 15.11.1986 проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом Міністерства оборони України від 08.09.1997 № 322, зареєстр. в Міністерстві юстиції 07.10.1997 за № 457/2261, затверджено Переліку військових частин, установ, організацій і підприємств Міністерства оборони України, дислокованих (які дислокувалися) у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення.

Військова частина, в якій проходив строкову військову службу позивач, до затвердженого Переліку не відноситься.

А відтак, зважаючи, що позивач з моменту аварії по 31 липня 1986 року постійно не проживав або постійно не працював у зоні гарантованого добровільного відселення чи у зоні посиленого радіологічного контролю (оскільки позивач в цей час проходив строкову військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ), початкова величина зниження пенсійного віку позивачу не встановлюється.

Щодо додаткового зменшення пенсійного віку суд зазначає таке.

Так, як слідує з матеріалів справи, позивач з 18.11.1986 по 10.02.1990 був зареєстрований та постійно проживав в с.Зелениця Володимирецького району Рівненської області (а.с.23). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23.07.1991 року, с.Зелениця відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

З 14.02.1990 по даний час позивач зареєстрований та проживає в с.Городище Березнівського (натепер Рівненського) району Рівненської області. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи довідками (а.с.18). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів УРСР № 106 від 23.07.1991 року, с.Городище до 01.01.2015 відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона).

Крім того, відповідно до довідки Старостинського округу № 1 Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 05.04.2021 (а.с.22), ОСОБА_1 працював у радгоспі «Бузівський» з 26.04.1988 по 30.01.1989 робочим по орошенню земель. Радгосп «Бузівський» був розташований за адресою: с.Бузова, яке відносилося до зони посиленого радіоекологічного контролю (4 зона).

А відтак, факт постійного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення та у період з 14.02.1990 по даний час у зоні посиленого радіоекологічного контролю підтверджуються наявними в матеріалах справи довідками.

Отже, станом на 01.01.1993, в зоні гарантованого добровільного відселення позивач постійно прожив 3 роки 2 місяці 23 дні (з включенням періоду роботи в радгоспі «Бузівський», де за словами позивача він працював вахтовим методом); а у зоні посиленого радіологічного контролю з 14.02.1990 по 31.12.2014 24 роки 10 місяців 17 днів (в тому числі станом на 01.01.1993 2 роки 10 місяців 18 днів).

Таким чином, станом на 01.01.1993 ОСОБА_2 постійно проживав/працював у різних зонах забруднення не менше 4-х років, що визначено судом шляхом сумування періодів проживання в таких зонах забруднення.

Позивач має право на зниження пенсійного віку за проживання у зоні гарантованого добровільного відселення (1 рік за 2 роки проживання, роботи) та за проживання в зоні посиленого радіологічного контролю у період з 14.02.1990 до 31.12.2014 (1 рік за 3 роки проживання). Однак, статтею 55 Закону № 796-XII встановлені обмеження стосовно максимального зниження пенсійного віку 5 роками - особам, які прожили чи пропрацювали в зоні посиленого радіологічного контролю.

Як вже зазначалося, із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону № 796-XII позивач звернувся досягнувши 54 роки 11 місяців 17 днів.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі- Закон № 1058-IV ), заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Так, як вже зазначалося, підставами для відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.55 Закону №796-XII стало неврахування відповідачем періодів постійного проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення (22.11.1984 по 15.11.1986 проходження строкової військової служби, з 26.04.1988 по 18.01.1989 робота у радгоспі «Бузівський») та факт роботи/проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 року менше 4 років, оскільки відповідачі вважають, що сумування періодів проживання в різних зонах забруднення при визначенні права на призначення пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до ч.2 ст.55 Закону №796-XII не передбачено будь-якими чинними нормативно-правовими актами.

Однак, суд не погоджується з вказаними доводами відповідачів, та вважає за необхідне вказати, що відсутність норми права, яка б врегульовувала порядок сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення не може впливати на право позивача щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" .

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач, відповідно до п.2 ст.55 Закону України ''Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи'' має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку не більше як на 5 років, оскільки величина зниження пенсійного віку є встановленою.

Крім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що матеріалами справи підтверджено факт постійного проживання ОСОБА_1 по теперішній час в с.Городище Рівненського (колишнього Березнівського) району, яке до 31.12.2014 відносилося до зони посиленого радіологічного контролю, разом з тим, позивач проживав в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 18.11.1986 по 10.02.1990. Таким чином, позивач майже все життя (за виключенням періоду до 18.11.1986), проживав в зонах населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, що дає право на призначення йому пенсії зі зменшенням пенсійного віку .

З огляду на встановлені обставини справи та проаналізовані вищевказані норми, суд, дійшов висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема щодо призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на 5 років. В свою чергу дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону №796-XII є протиправними.

Відносно позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити, нарахувати, та виплатити ОСОБА_1 з 10 листопада 2020 року пенсію зі зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, відповідно до ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суд зазначає таке.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо призначення та виплати пенсії за віком наділений виключно відповідач, а тому зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду заяви про призначення пенсії, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановлені судових рішень.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, беручи до уваги, що відповідачем не було надано оцінки всім документам, поданим позивачем, тобто, не перевірено наявності у нього права на призначення пенсії, вказана позовна вимога є передчасною, передбачає втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому не може бути задоволена.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч. 2 ст. 77 згаданого Кодексу).

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд вважає, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положення статті 139 КАС України, витрати понесені позивачем у даній справі в сумі 908,00 грн судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с. Городище, Рівненського району, Рівненської області, пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Визнати протиправним та скасувати рішення № 937 від 17.11.2021 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с. Городище, Рівненського району, Рівненської області, пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на користь ОСОБА_1 908,00 (дев`ятсот вісім) грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 10 березня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7,м.Рівне,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23,м .Черкаси,Черкаська область,18000, ЄДРПОУ/РНОКПП 21366538)

Суддя С.М. Дуляницька