Справа № 308/2239/22
Суддя: Фазикош О. В.
Дата ухвалення: 2022-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.03.2022 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Марина Віктора Георгійовича до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, ОСОБА_1 - адвоката Марина Віктор Георгійович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з адміністративним позовом до відповідачів: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 15.02.2022 року вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з тим, що вона подана без додержання вимог, установлених статтями 160, 161, ч.1 ст. 123 КАС України, та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме десять днів із дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі від 15.02.2022, позивачу було вказано на те, що як вбачається зі змісту позовної заяви, що постанову, яка є предметом оскарження було винесено 01.10.2020, тоді як позовна заява надійшла до суду лише 14.02.2022 року. Датована вказана позовна заява 09.02.2022 року, згідно поштового штампу направлена 10.02.2022 року. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху вказано на те, що зі змісту позову вбачається що позивач оскаржує саме рішення суб`єкту владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовану в не автоматичному режимі. Так, у відповідності до ч.2 ст. 286 КАС України позивач має право звернутися із позовом у вказаних категоріях справи - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Так вказано на те, що в даному випадку позивачем пропущено процесуальний строк передбачений вказаною нормою.

04.03.2022 від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Марина В.Г., надійшла зава про усунення недоліків. Зі змісту заяви вбачається, що представник позивача, як на поважність причини пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом, вказує на те, що працівники поліції не надавали копію постанови на відповідні адвокатські запити.

За твердженням адвоката Марини В.Г., він неодноразово звертався до УПП у Львівській області з адвокатським запитом про надання інформації щодо, зокрема, всіх винесених працівниками патрульної поліції відносно ОСОБА_1 постанов про адміністративні правопорушення, а саме: 16.04.2021 року та 01.06.2021 року та про надання, зокрема, копії постанови серії ЕАМ 3221375 від 01.10.2020, а саме 02.09.2021 року та 29.09.2021 року. Окрім того адвокат зазначає, що 29.09.2021 року він звернувся до Департаменту патрульної поліції з заявою про проведення службового розслідування за вказаним фактом з приводу ненадання на його запити копії постанови серії ЕАМ 3221375 від 01.10.2020.

За твердженням адвоката, лише після того, як він 28.01.2022 в черговий раз (вчетверте) звернувся до УПП у Львівській області з адвокатським запитом про надання копій винесених відносно ОСОБА_1 постанов, з листом-відповіддю УПП у Львівській області від 02.02.2022 № 56аз/41 /12/01/2022 надало копію запитуваної постанови серії ЕАМ 3221375 від 01.10.2020.

Адвокат зазначає, що вищенаведене свідчить про те, що позивач ОСОБА_2 вживав заходів щодо отримання копії постанови серії ЕАМ 3221375 від 01.10.2020 з метою її якнайшвидшого оскарження в судовому порядку, однак не зміг цього зробити протягом більш, ніж пів року з незалежних від нього причин, а саме - через принципово незаконну позицію УПП у Львівській області, яке до 28.01.2022 відмовлялась надати йому копію цієї постанови.

Дослідивши матеріали позовної заяви, заяви про усунення недолік суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України одним із принципів адміністративного судочинства є рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом.

Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Оцінюючи поважність цієї причини, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій.

Отже, строк звернення до суду необхідно обраховувати саме з моменту, коли позивач дізнався (повинен був дізнатися) про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, а не з моменту коли особа змінила своє суб`єктивне ставлення до рішення суб`єкта владних повноважень.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій.

Суд вважає, що причина, на яку позивач посилається як на поважну, виникла від обставин які від нього прямо залежали рішення не бути присутнім при розгляді справи про порушення митних правил було його вибором, а тому вказана обставина не може вважатися поважною.

Суд вважає, що причина, на яку позивач посилається як на поважну, виникла за межами строку звернення до суду, а тому не перешкоджала реалізувати право на звернення до суду з позовом вчасно, а отже й не може вважатися поважною. Крім того, з часу складання постанови про адміністративне правопорушення, в якому вказано час, місце та дату розгляду адміністративних матеріалів (а саме 01.10.2020 року), та часу звернення до суду 10.02.2022 року, протягом якого позивач мав право звернутись до УПП ДПП із заявою про ознайомлення з матеріалами провадження, оскаржити дії, бездіяльність та винесені рішення, минуло більше року.

Так, зі змісту наданих до суду доказів постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення, що є предметом оскарження отримано представником позивача, електронним поштовим зв`язком 02.02.2022 про що свідчить скріншот поштової пошти адвоката.

Представник позивача вказує, що в період часу із 16.04.2021 по 28.01.2022 позивачем (через його представника) здійснювалися заходи з метою як найшвидше отримати копію постанов яка є предметом оскарження.

Разом з тим, згідно копії доданої постанови та змісту позовної заяви вбачається, що позивач був присутнім при її складанні, про прийняте рішення про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255грн. останньому було відомо 01.10.2020 року.

Жодних інших причин поважності пропуску зазначеного строку, що унеможливлювали б звернення позивача з даним позовом до суду раніше, хоча про прийняте рішення позивачу було відомо 01.10.2020 року, позивач не зазначає.

Як вбачається із заяви про усунення недоліків, заходи щодо отримання вказаної постанови позивач почав вживати 16.04.2021, тобто через шість місяців після її постановлення. При цьому, слід зазначити, що позивачу було відомо про її існування, оскільки він був присутнім при її постановленні. Зі змісту, постанови яка є предметом оскарження, позивач ОСОБА_1 , від її підписання та отримання її копії відмовився.

При цьому слід зазначити, що позивачем під час оформлення відносно нього матеріалів про накладення адміністративного стягнення, вказано адресу проживання що різниться із тою яка вказана позовній заяві. В постанові від 01.10.2020 серії ЕАМ №3221375 міститься відмітка про те, що постанова надіслана ОСОБА_1 05.10.2020 року, на адресу його місця проживання: АДРЕСА_1 . Саме така адреса вказана у постанові про накладення адміністративного стягнення як адреса місця проживання ОСОБА_1 . Згідно позовної заяви ОСОБА_1 , вказано іншу адресу проживання: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, позивач не вказує і в матеріалах позову відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду протягом 10 днів, які надаються позивачу для оскарження, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк, а отже судом не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Позивачем, пропущено десятиденний строк звернення до суду із адміністративним позовом. На вказані обставини позивачу було зазначено і в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Суд зазначає, що займання позивачем певної правової позиції щодо необхідності/відсутності необхідності оскарження певного рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку (суб`єктивного ставлення особи до рішення) не може бути в подальшому розцінено як поважна причина пропуску звернення до суду.

Таким чином суд вважає, що позивач не вказує в позовній заяві, а в матеріалах позову відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду протягом 10 днів, які надаються позивачу для оскарження, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк, а отже судом не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Слід зазначити, що КАС України передбачає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Враховуючи означені вище приписи, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, що також не спростовано змістом позовної заяви. Будь - яких інших належних доказів чи пояснень щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, ніж тих, що зазначені в позовній заяві, позивачем до суду не надано.

Вважаю, що позивач не вказує і в матеріалах позову відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо причин пропуску строку вчасного звернення до адміністративного суду протягом 10 днів, які надаються позивачу для оскарження, які б унеможливлювали і не залежали б від волі позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, та відповідно судом не встановлено обставин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк, а отже судом не вбачається підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Слід зазначити, що КАС України передбачає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Враховуючи означені вище приписи, суд зазначає, що чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, що обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Відтак, звернення позивача до суду з позовною заявою про оскарження вищевказаної постанови в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

Верховний суд у справі № 522/20963/17 висловив позицію щодо пропущених строків, яка полягає у наступному: «Суд, у кожному конкретному випадку, повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку. При цьому слід зазначити, що як роз`яснив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 зі справи «Пономарьов проти України», вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу МАЮТЬ ВЖИВАТИ ЗАХОДІВ, ЩОБ ДІЗНАТИСЬ ПРО СТАН ВІДОМОГО ЇМ РІШЕННЯ. Отже, можливість поновлення судом касаційної інстанції пропущеного строку не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку».

З огляду на норми КАС України, закон пов`язує строк на звернення до суду із позовом не лише з датою, коли особа дізналася про порушення своїх прав, а й з датою, коли така особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Також, в ухвалі від 22.01.2019 року по справі №360/2999/18 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про необхідність доведення позивачем та надання допустимих доказів на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду.

Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року по справі №706/1272/14-ц висловлена така ж позиція щодо необхідності доведення учасниками справи обставин пропуску строку звернення до суду.

Згідно копії доданої постанови та змісту позовної заяви вбачається, що позивач знав про існування оскарженої постанови понад рік, однак, позивачем не вказано в заяві про поновлення процесуального строку та не надано належних доказів на підтвердження поважності пропуску строку в період з 01.10.2020 по 02.02.2022 року.

Таким чином приходжу до висновку, що позивачем недоліки на які було вказано в ухвалі від 15.02.2022 року про залишення позовної заяви без руху не усунуто. Зокрема щодо наведення поважності причин пропуску строку звернення до суду із даною позовною заявою.

Відповідно до ст.129 Конституції України та ст.8 КАС України, однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 2. ст.123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до положень п.1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Оскільки на час постановлення цієї ухвали, позивач не усунув недоліків позовної заяви, яку залишено без руху, суд вважає, що відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовну заяву необхідно повернути особі, яка її подала.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 30 жовтня 2018 року у справі № 463/5357/17, від 27 листопада 2018 року у справі № 813/2409/18 та від 23 грудня 2019 року у справі №824/63/19-а.

У справі "Шишков проти Росії" (Shishkov v. Russia, заява № 26746/05, п. 108-112) Суд нагадує, право на доступ до суду не є абсолютним та може бути обмеженим; це допускається, оскільки право доступу за своєю природою вимагає державного регулювання, що може змінюватися в часі та на місці відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих осіб (Ashingdane v. the United Kingdom, 8225/78, п. 57).

Зважаючи на вище викладене, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. За приписами п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Зважаючи на вище викладене, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 123, 169, 248, 256, 294, пп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними підстави, вказані у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, та відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Марина Віктора Георгійовича, про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Адміністративний позов представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Марина Віктора Георгійовича до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачеві, що відповідно до ч. 8 ст. 169 КАС України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош