Справа № 380/11953/20
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2022 року

справа №380/11953/20

провадження № П/380/12205/20

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, із вимогою:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 18 від 29.10.2020;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 23.10.2020 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 згідно п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХП, в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23.01.2020 року рішенні №1-р/2020.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працює на посаді рентгенлаборанта у КНП «Дрогобицькій міській лікарні № 1" Дрогобицької міської ради (КНП "ДМЛ №1" ДМР). 23.10.2020 я звернулася до Дрогобицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах згідно п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» . На момент звернення загальний страховий стаж становить 29 років 3 місяці 21 день, в тому числі робота за Списком №1 - 8 років 0 місяців 23 дні. Проте Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було прийнято рішення №18 від 29.10.2020 про відмову мені у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням необхідного віку для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1. Рішення про відмову у призначенні пенсії №18 від 29.10.2020 я отримала лише 10.12.2020. Відповідач відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах мотивує тим, що пріоритетним у застосуванні до даних правовідносин є ст.114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а не пункт «а» ст. 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Зокрема, відповідач зазначає про відсутність у мене необхідного віку для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, «оскільки згідно ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» таке право у позивачки виникне після досягнення нею 50 років». Зі змісту оскаржуваного рішення №18 від 29.10.2020, видно, що відповідач відмовляє мені у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, тобто покликається на недосягнення пенсійного віку, необхідного для призначення даного виду пенсії, а саме 45 років. Проте відповідачем при прийнятті рішенні про відмову у призначенні пенсії помилково з формальних підстав вжив пункт «б» статті 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», що є не вірним, оскільки питання призначення пенсії працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць регулює пункт «а» частина 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Варто зазначити, що чинними законами передбачено одночасно два різних правила призначення пенсії за Списком № 1 щодо вікового цензу. Вважаю, що найбільш сприятливим для мене є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років. Між тим Пенсійним органом визнані обставини показника загального страхового стажу, а також показника стажу роботи за Списком №1. Будь-яких інших підстав для відмови у призначенні пенсії у тексті оскаржуваного рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не викладено.

Вважаю, що рішення №18 від 29.10.2020 відповідача про відмову у призначенні мені пенсії за віком на пільгових умовах є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 18.12.2020 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою суду від 24.12.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

Відповідач позову не визнав, 16.01.2021 за вх. №2678 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що відповідно до ч.1 ст.114 розділу XIV-1 Закону №1058 (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої робити мають особи,які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами парці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і тертій цієї статті, а пенсії за вислугу років на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статі. Згідно абзацу 1 п.1 ч.2 ст.114 розділу XIV-1 Закону №1058 (в редакції чинній на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії) передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці,- за Списком №1виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць-після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених посадах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема:50 років- з 01 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року. Станом на дату звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах Список №1 (23.10.2020) позивач досягла 45 років 7 місяців 12 днів; стаж роботи становить 29 років 3 місяці 21 день, в тому числі робота за Списком №1-8 років 0 місяців 23 дні. Умови призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 визначаються відповідно до вимог Закону №1058, а не у відповідності до пункту «а» статі 13 закону №1788. Отже, станом на дату звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах Список №1 (23.10.2020) право на пенсію за віком на пільгових умовах у позивача відсутнє.

Ухвалою суду від 20.01.2021 зупинено провадження в адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20.

Ухвалою суду від 07.02.2022 поновлено провадження в даній адміністративній справі.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

Інших заяв по суті спору до суду не надходило.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює на посаді рентгенлаборанта у КНП «Дрогобицькій міській лікарні № 1" Дрогобицької міської ради (КНП "ДМЛ №1" ДМР), що підтверджується записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 13.08.1993.

Згідно із записів у трудовій книжці позивач:

Запис №1 - з 01.09.1990 по 05.07.1993 навчалася в Самбірському медичному училищі;

Запис №2 - з 10.08.1993-прийнята на посаду медсестри травматологічного відділу на 0,5 ставки;

Запис №4 -з 02.04.2001-переведна на 1,0 ставку медсестри травматологічного відділу.;

Запис №5 - з 15.01.2010-переведена на посаду рентгенлаборанта.

Відповідно до витягу з наказу головного лікаря Дрогобицької міської лікарні №4-к від 11.01.2010, позивача переведено з посади медсестри травматологічного відділу на посаду рентген лаборанта з 15.01.2020.

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 21.08.2020 №1130, позивач працювала повний робочий день в КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» ДМР і за період з 15.01.2010 по даний час виконує роботу за професією, посадою рентгенлаборант, як молодший спеціаліст з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), що передбачена Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваних постановами Кабінету Міністрів України.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що позивач 23.10.2020 звернулася до Дрогобицького відділу обслуговування громадян (сервісний центр) із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788 «Про пенсійне забезпечення», пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 29.10.2020 №18.

Вважаючи протиправним рішення органу Пенсійного фонду України щодо відмови у призначенні пільгової пенсії, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно із п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року ( у редакції чинній до прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII віковий ценз для жінок збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких припадали у період з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року набували право на пенсію по досягненню 48 років 6 місяців.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII набув чинності з 01.04.2015 року.

Відповідно до п. 2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (станом на 01.04.2015 року) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20 відсотків з наступним збільшенням її щороку на 10 відсотків до 100-відсоткового розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону.

Отже, після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній з 02.03.2015 року) правила призначення пенсій за Списком №1 регламентувались пунктом «а» статті 13 Закону №1788-XII.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 року, яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із ч. 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року у новій редакції викладений пункт 2 розділу XV Закону №1058-IV від 09.07.2003 року, де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно із п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, як зокрема: 48 років 6 місяців - з 1 квітня 1973 року по 30 вересня 1973 року.

В силу Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01.10.2017 року.

Таким чином, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» ст. 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 року у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю ідентичними.

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України Рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII».

Пунктом першим резолютивної частини цього Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року стаття 13, частина друга статті14, пункти «б» - «г» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини даного Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 року застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 року для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: «На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці - жінкам».

Таким чином, з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» ст. 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 року у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015 року, та п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивачки правила зазначених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» ст. 13 Закону №1788-XII від 05.11.1991 року у редакції до внесення змін Законом №213-VIII від 02.03.2015 року, та 48 років 6 місяців за п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи положення частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивача є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані відповідачем, у даному випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між чинними актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону.

У цій справі, виник спір, оскільки позивач вважає, що під час призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідач повинен керуватися положення статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ. Водночас пенсійний орган під час розгляду заяви позивача про призначення їй пенсії керувався нормами статті 114 Закону № 1058-ІV.

З матеріалів справи видно, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судом також встановлено та не заперечується відповідачем, що на момент звернення до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (23.10.2020) позивачу виповнилося 45 років, що підтверджується копією паспорта громадянина України та загальний страховий стаж становить 29 років 3 місяці 21 день, в тому числі за Списком №1-8 років, 0 місяців 23 дні.

Визначаючись з тим, нормами якого саме закону слід керуватися під час призначення пенсії позивача, суд враховує правову позицію Верховного Суду, сформовану за результатами розгляду справи № 360/3611/20.

Так, розглядаючи вказану справу, у постанові від 03.11.2021 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Тому застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З метою забезпечення соціального захисту працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005, затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі Порядок №383).

Згідно з пунктом 10 цього Порядку для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Як визначено пунктом 3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Згідно вимог ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та розділу XIX Охорона здоров`я, Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою КМ України від 24.06.2016 № 461, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи, за результатами атестації робочих місць та повної трудової зайнятості, мають серед іншого молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів).

Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36, який у розділі ХІХ «Охорона здоров`я» передбачає: « 19 рентгенолаборанти, у тому числі у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок) і флюорографічних кабінетах».

Зі змісту зазначених норм вбачається, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.

Отже, період роботи позивача з 15.01.2010 по теперішній час підтверджуються записами у трудовій книжці, витягом з наказу головного лікаря Дрогобицької міської лікарні №4-к від 11.01.2010, довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 21.08.2020 №1130, відповідно до якої, позивач виконує роботу за професією, посадою рентгенлаборант, як молодший спеціаліст з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), що передбачена Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваних постановами Кабінету Міністрів України, наказом Дрогобицької міської лікарні №1 «Про завершення атестації робочих місць за умовами праці» від 30.03.2012 №69, наказом Дрогобицької міської лікарні №1 від 09.02.2021 №34 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці в ДМЛ №1», наказом №39 відділу охорони здоров`я виконавчого органу Дрогобицької міської ради комунального підприємства «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради від 20.02.2017 «Про проведення атестації робочих місць за умовами праці КНП «ДМЛ №1», наказом №73 відділу охорони здоров`я виконавчого органу Дрогобицької міської ради комунального підприємства «Дрогобицька міська лікарня №1» Дрогобицької міської ради від 20.04.2017 «Про завершення атестації робочих місць за умовами праці у КНП «Дрогобицька міська лікарня №1 ДМР».

Тому відмова відповідача у призначенні пенсії позивачці, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 45 років, мала страховий стаж роботи 29 років 0 місяці 21 день, пільговий стаж роботи за Списком №1 становить 8 років 0 місяців 23 дні, з посиланням на недосягнення нею 50 років пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, є протиправною.

Суд не приймає доводів відповідача про те, що визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах визначається лише Законом № 1058-IV, який є пріоритетним та основним над іншими Законами України, адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.

Отже, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №18 від 29.10.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту а статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788 Про пенсійне забезпечення, пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 №1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Щодо дати, з якої слід призначити пенсію, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з матеріалів справи позивач досягла 45 років 11.03.2020, проте до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії звернулася у жовтні 2020 року, тобто пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відтак, суд вважає за доцільне зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до п. а ч. 1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, починаючи з дня звернення про призначення пенсії, а саме- 23.10.2020.

Ухвалюючи дане судове рішення, суд також керується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Закону.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень покладений на нього обов`язок доказування не виконав.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 18 від 29.10.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту а ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення та рішення Конституційного суду від 23.01.2020 у справі №1-5/2018, з 23.10.2020.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.