Справа № 420/9086/21
Суддя: Цховребова М.Г.
Дата ухвалення: 2022-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9086/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Цховребової М.Г., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у нерозгляді заяви позивача про перегляд матеріалів особової справи № 2019OD00008, в межах якої розглядається заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку із нововиявленими обставинами (повторна заява) від 13.05.2021 року;

- зобов`язати відповідача:

- розглянути заяву позивача про перегляд матеріалів особової справи № 2019OD00008, в межах якої розглядається заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку із нововиявленими обставинами (повторна заява) від 13.05.2021 року;

- прийняти вмотивоване рішення за результатом розгляду заяви позивача про перегляд матеріалів особової справи № 2019OD00008, в межах якої розглядається заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку із нововиявленими обставинами (повторна заява) від 13.05.2021 року.

Ухвалами суду від 22.06.2021 року: відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; від 25.08.2021 року: вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження; від 16.09.2021 року: продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, призначеного на 13.10.2021 року. (а.с.104-106)

13.10.2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без участі учасників справи у письмовому провадженні. (а.с.107) Інших заяв з процесуальних питань, в тому числі про відкладення розгляду справи або перерву в судовому засіданні, від учасників справи до суду не надійшло.

Виходячи з наведеного, керуючись положеннями ч. 3 ст. 194, ч.ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно зі змістом адміністративного позову та відповіді на відзив, позивач просить суд задовольнити адміністративний позов в повному обсязі, з таких підстав:

- 13 травня 2021 року ОСОБА_1 (громадянка Російської Федерації) звернулась до Головного управління Державно міграційної служби України в Одеській області із заявою про перегляд матеріалів особової справи № 2019OD00008, в межах якої розглядається заява ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку із нововоявленими обставинами (повторна заява);

- заява була прийнята та зареєстрована Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеські області 14 травня 2021 року за вх. № Л-615/6/5101-21.

- 27 травня 2021 року представник позивача адвокат Козлов О.О., отримав відповідь начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеський області Погребняк О.Г. від 26.05.2021 року на заяву від 13.05.2021 року;

- зазначена відповідь містить посилання на звернення від 13.05.2021 року, проте далі по тексту містить виключно інформацію загального характеру з посиланням на норми законодавства України в сфері біженців та осіб, які потребують додаткового захисту; жодної інформації про прийняття заяви з викладом нововиявлених обставин від 13.05.2021 року або підстав для відмови у її прийнятті зазначена відповідь не містить;

- позивач вважає, що в даному випадку прослідковується явна бездіяльність ГУ ДМС України в Одеській області та не виконання даним суб`єктом владних повноважень приписів чинного законодавства України щодо процедури провадження із заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чим грубо порушено право позивача на отримання захисту на території України;

- 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 вперше звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за якою ГУ ДМС України в Одеській області було відкрито особову справу № 2019OD00008;

- Головним управлінням ДМС в Одеській області № 18 від 28.01.2019 року ОСОБА_1 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 р. по справі № 420/782/19 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області «Про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» №18 від 28.01.2019 року; зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області відповідно до процедури, передбаченої ст. 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- Наказом управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції Головного управління ДМС в Одеській області № 203 від 24.10.2020 року, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 року по справі № 420/782/19 вирішено здійснити оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина;

- висновком головного спеціаліста відділу по роботі з шукачами захисту управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області від 06.04.2020 року по справі №2019OD0008 вирішено, що доцільно відмовити у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 , та її неповнолітньому сину, як особам, стосовно яких встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні;

- рішенням Державної міграційної служби України від 12.05.2020 року № 135-20 підтримано висновок Головного управління ДМС в Одеській області та відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 ;

- 02 червня 2020 року, не погоджуючись із Наказом Державної міграційної служби України від 12.05.2020 року № 135-20 ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою Одеського окружного адміністративного суду;

- рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року по справі № 420/4695/20 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 12.05.2020 р. № 135-20, яким ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зобов`язання Державної міграційної служби України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою до П`ятого апеляційного адміністративного суду, відповідно до якої просила скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року по справі № 420/4695/20 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 12.05.2020 р. № 135-20, зобов`язання Державної міграційної служби України прийняти рішення про визнання ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2021 року по справі № 420/ 4695/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року по справі № 420/4695/20 залишено без змін;

- 13 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Державно міграційної служби України в Одеській області із заявою про перегляд матеріалів особової справи № 2019OD00008, в межах якої розглядається заява ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку із новоявленими обставинами (повторна заява);

- зазначена заява була обґрунтована тим, що у зв`язку із виникненням нововиявлених обставин, внаслідок яких ОСОБА_1 має додаткові, крім наведених під час анкетування та співбесід, побоювання стати жертвою переслідувань у країні своєї громадської належності та не може користуватися захистом цієї країни внаслідок таких побоювань, існує необхідність перегляду матеріалів особової справи № 2019OD00008 та дослідження нововиявлених обставин;

- у заяві ОСОБА_1 зазначила, що поряд із політичним переслідуванням ОСОБА_1 , тиску на неї з боку спецслужб Російської Федерації через її опозиційну діяльність, на ОСОБА_1 з метою припинення її політичної діяльності, фінансування політичних сил, опозиційних до діючої влади, здійснювався тиск як на підприємця;

- ОСОБА_1 була єдиним власником підприємства «Русская Лоза», яке активно займалося виноробством, було одним з найбільших заводів з виробництва вина на території Російської Федерації;

- з метою тиску на ОСОБА_1 , офіційною владою Російської Федерації, підприємство «Русская Лоза» було доведено до банкрутства;

- банкрутству зазначеного підприємства передували постійні телефонні дзвінки ОСОБА_1 з пропозиціями продати підприємство, які з часом переросли у погрози;

- влітку 2013 року позивачка була затримана в аеропорту м. Анапа (Російська Федерація) з метою допиту, пов`язаного з банкрутством підприємства «Русская Лоза»;

- крім того, банкрутство підприємства «Русская Лоза» співпадає у часі з порушенням проти позивачки сфабрикованої кримінальної справи;

- відповідно до відкритих джерел інформації в мережі Інтернет, новим власником майна збанкрутілого підприємства «Русская Лоза» став ОСОБА_2 , який є уповноваженим президента Російської Федерації з захисту прав підприємців на території Російської Федерації;

- вказані обставини підтверджують наявність тиску офіційної влада Російської Федерації на ОСОБА_1 через її політичні переконання шляхом обмеження вільного здійснення нею підприємницької діяльності;

- публікації, які містяться у відкритому доступі у мережі «Інтернет» та були додані до зазначеної заяви, підтверджують, що підприємство «Русская Лоза» мало чималі активи, було лідером російського ринку з продажу вин, крім того підтверджують, що підприємство було доведено до банкрутства представниками діючої влади Російської Федерації;

- у зв`язку із наведеним вище, ОСОБА_1 звернулася з повторною заявою до Головного управління ДМС України в Одеській області з метою повного та обґрунтованого розгляду її заяви про визнання біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту;

- до зазначеної заяви від 13.05.2021 року було додано у якості доказу роздруківки статей, які містяться у відкритому доступі у мережі Інтернет: роздруківка статті джерело - ІНФОРМАЦІЯ_1 роздруківка статті джерело - ІНФОРМАЦІЯ_2 роздруківка статті джерело - ІНФОРМАЦІЯ_3 роздруківка статті джерело - ІНФОРМАЦІЯ_4 роздруківка статті джерело - ІНФОРМАЦІЯ_5 роздруківка статті джерело - ІНФОРМАЦІЯ_6

- 27 травня 2021 року представник позивача адвокат Козлов О.О., отримав відповідь начальника Головного управління Державної міграційної служби України в Одеський області Погребняк О.Г. від 26.05.2021 року на заяву від 13.05.2021 року.

- в порушення вимог чинного законодавства України, зазначена відповідь містить посилання на звернення від 13.05.2021 року, проте далі по тексту містить виключно інформацію загального характеру з посиланням на норми законодавства України в сфері біженців та осіб, які потребують додаткового захисту; жодної інформації про прийняття заяви з викладом нововиявлених обставин від 13.05.2021 року або підстав для відмови у її прийнятті зазначена відповідь не містить;

- порядок прийняття заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, врегульовано Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затвердженими наказом МВС України від 7 вересня 2011 року № 649 (далі правила № 649);

- відповідно до пункту е) п. 2.1 розд. II. «Вирішення питання щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» Правил № 649 уповноважена посадова особа територіального органу ДМС, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом, протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Перевірка здійснюється, в тому числі, з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;

- згідно з п. 2.4. розд. II Правил № 649 у разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом;

- нормами частини 6 статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися;

- згідно з положеннями статті 40 Директиви Європейського парламенту та Ради ЄС №2013/32/ЕU від 26.06.2013 «Про загальні процедури надання і позбавлення міжнародного захисту (перероблена)» з метою прийняття рішення щодо прийнятності розгляду повторної заяви про надання міжнародного захисту, таку заяву має бути попередньо вивчено на предмет нових відомостей, що виникли або були подані заявником. Якщо після попереднього вивчення відповідних фактів заявником будуть надані нові відомості, які значно підвищують ймовірність того, що він може кваліфікуватися як біженець відповідно до Директиви 2011/95/ЄС, заява розглядається по суті. При цьому, Директива регламентує, що якщо заявник подає повторну заяву без надання нових доказів або аргументів, недоцільно було б вимагати від держав-членів ЄС проведення нової процедури в повному обсязі. У таких випадках держави-члени повинні мати право відхилити заяву як неприйнятну для розгляду відповідно до принципу неприпустимості повторного розгляду;

- на основі проведення порівняльного аналізу положень Директиви Європейського парламенту та Ради ЄС «Про загальні процедури надання і позбавлення міжнародного захисту» №2013/32/ЕU від 26.06.2013 та норм національного законодавства у вказаній сфері можна дійти висновку, що «повторна заява» означає подальшу заяву, подану особою, якій відмовлено у наданні захисту на підставі відсутності умов, зазначених у пунктах 1 та частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», після прийняття остаточного рішення за п попередньою заявою, у зв`язку з виникненням зазначених обставин;

- поняття «нові обставини» може застосовуватись лише за умови коли заявник, у ході проведення попередньої процедури, не з власної вини був не в змозі обґрунтувати факти, зазначені в пунктах 1 та 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», включаючи процедуру оскарження відповідного рішення;

- відповідно до постанови Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 820/5430/17: «Повторна заява» означає подальшу заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, подану особою, якій відмовлено у наданні захисту за відсутності умов, зазначених у пунктах 1 та 13 частини першої статті 1 Закону N 3671-VI, після прийняття остаточного рішення за її попередньою заявою, у зв`язку з виникненням зазначених обставин. Поняття "нових обставини" може застосовуватись лише за умови коли заявник, у ході проведення попередньої процедури, не з власної вини був не в змозі обґрунтувати факти, зазначені в пунктах 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону № 3671-VI, включаючи процедуру оскарження відповідного рішення щодо статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту»;

- в порушення чинного законодавства України та порядку провадження з заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідачем не було попередньо вивчено заяву ОСОБА_1 від 13.05.2021 року на предмет нових відомостей, що виникли або були подані, не проаналізовано наявність або відсутність підстав для відмови у прийнятті зазначеної заяви та не прийнято вмотивованого рішення в результаті розгляду та перевірки заяви;

- таким чином, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, як суб`єкт владних повноважень, в порушення вимог чинного законодавства України, не виконало своїх повноважень, встановлених законодавством, що становить бездіяльність цього суб`єкта;

- в даному випадку ефективним способом захисту прав, свобод, інтересів ОСОБА_1 від порушень з боку суб`єктів владних повноважень є визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 13.05.2021 року та зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вчинити певні дії.

Згідно зі змістом відзиву на позовну заяву, відповідач вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, із зазначенням таких фактичних обставин:

- в провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа № 420/9086/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС України в Одеській області) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії;

- 13.05.2021 до Головного управління ДМС України в Одеській області надійшла заява за № Л-615/6/5101-21 про перегляд матеріалів особової справи № 2019ОD00008 у зв`язку з нововиявленими обставинами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- слід зазначити, що заяви осіб про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту розглядаються у відповідності до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" (далі Закон);

- відповідно до п. 1 ч. 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни, або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань;

- згідно з п. 13 ч. 1 статті 1 Закону особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань;

- в адміністративному позові позивач посилається на те, що відповідачем не було попередньо вивчено заяву від 13.05.2021 на предмет нових відомостей, що виникли або були подані, не проаналізовано наявність або відсутність підстав для відмови у прийнятті зазначеної заяви та не прийнято вмотивованого рішення в результаті розгляду та перевірки заяви у відповідності з положенням ст. 5 Закону, чим порушив права позивача передбачені ч. 2 ст. 26 Конституції України, а саме право звертатися за захистом та бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у відповідності з положеннями чинного законодавства України;

- слід зазначити, що відповідно до п. 6 статті 5 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися;

- Головним управлінням ДМС України в Одеській області, а також судовими інстанціями по адміністративній справі за № 420/782/19 було всебічно досліджено та розглянуто перше звернення громадянки Російської Федерації ОСОБА_1 від 14.01.2019 щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Відповідно до наказу ГУ ДМС України в Одеській області від 28.01.2019 № 18 позивачу було відмовлено в оформлені документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач оскаржила його в судовому порядку. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 по справі № 420/782/19 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області: - визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі ГУ ДМС України в Одеській області) № 18 від 28.01.2019 про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; - зобов`язано ГУ ДМС України в Одеській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- 27.08.2019 ГУ ДМС України в Одеській області не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подано апеляційну скаргу;

- постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 апеляційну скаргу Головного управління залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2019 без змін;

- не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями ГУ ДМС України в Одеській області подало касаційну скаргу. Ухвалою Верховного Суду від 20.11.2020 по справі № 420/782/19 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ДМС України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019;

- з метою оскарження рішення ГУ ДМС України в Одеській області позивач звернулась із скаргою до ДМС України. Рішенням ДМС України від 17.05.2019 № 81-19 скаргу заявниці було відхилено;

- на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.07.2019 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019, використовуючи надані повноваження відповідно до Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 № 360, було прийнято Наказ від 24.10.2019 № 203 про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- на виконання Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, ГУ ДМС України в Одеській області було прийнято Наказ від 24.10.2019 № 203 про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- слід зазначити, що у висновку ДМС України за результатами розгляду скарги заявниці від 17.05.2019 встановлено, що всі необхідні процедурні дії, передбачені законодавством, проведені ГУ ДМС України в Одеській області належним чином та у повному обсязі;

- відповідно до рішення ДМС України від 12.05.2020 № 135-20 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач оскаржила його в судовому порядку. Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 по справі № 420/4695/20 було відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України;

- позивач не погоджуючись з рішенням першої інстанції було подано апеляційну скаргу. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 - залишено без змін;

- позивач не погоджуючись з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції було подано касаційну скаргу. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2021 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021 у справі № 420/4695/20;

- судами під час першого та другого звернення позивача за наданням міжнародного захисту було встановлено, що побоювання стати жертвою переслідування є безпідставними та не ґрунтуються на фактичних обставинах;

- за таких обставин, заяву ОСОБА_1 від 13.05.2021 було правомірно розглянуто ГУ ДМС України в Одеській області в порядку Законів України «Про звернення громадян», «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та 26.05.2021 надано відповідь;

- враховуючи викладене, повторне звернення позивача від 13.05.2021 з клопотанням про надання міжнародного захисту не підпадає під вимоги ст. 5 Закону та не може бути прийняте до розгляду в порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

- слід зазначити, що заява ОСОБА_1 від 13.05.2021 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту була направлена до відділу документального забезпечення Головного управління ДМС України в Одеській області, що в свою чергу також унеможливлює проходження всіх відповідних процедур передбачених Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»;

- враховуючи те, що предметом розгляду даної адміністративної справи є визнання протиправною бездіяльності щодо не прийняття та не розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, вимоги розділу II наказу № 649 не можуть бути застосовані в даній ситуації;

- ГУ ДМС України в Одеській області не приймалось рішення щодо відмови позивачу в розгляді заяви про визнання особою такою, що потребує додаткового захисту;

- обставини, повідомлені позивачем у зверненні від 13.05.2021 були у повному обсязі розглянуті ГУ ДМС України в Одеській області та судовими інстанціями, будь-які ново виявлені обставини, зазначені у пунктах 1 та 13 частини першої статті 1 Закону відсутні. Таким чином, клопотання позивача не відповідає вимогам звернення із повторною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, передбачених статтею 17 Закону;

- зазначені в адміністративному позові доводи є необґрунтованим та не підкріплюються матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані пояснення, а також докази в їх сукупності, суд встановив таке.

13 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою, у якій просила переглянути матеріали особової справи № 2019OD00008, в межах якої розглядається заява ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та дослідити нововиявлені обставини. (а.с.8-9)

Згідно зі змістом цієї заяви, її подано з таких підстав:

- 04 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за якою ГУ ДМС України в Одеській області було відкрито особову справу № 2019OD00008.

- у зв`язку із виникненням нововиявлених обставин, внаслідок яких ОСОБА_1 має додаткові, крім наведених під час анкетування та співбесід, побоювання стати жертвою переслідувань у країні своєї громадської належності та не може користуватися захистом цієї країни внаслідок таких побоювань, існує необхідність перегляду матеріалів особової справи № 2019OD00008 та дослідження нововиявлених обставин;

- так, поряд із політичним переслідуванням ОСОБА_1 , тиску на неї з боку спецслужб Російської Федерації через її опозиційну діяльність, на ОСОБА_1 з метою припинення її політичної діяльності, фінансування політичних сил, опозиційних до діючої влади, здійснювався тиск як на підприємця;

- ОСОБА_1 була єдиним власником підприємства «Русская Лоза», яке активно займалося виноробством, було одним з найбільших заводів з виробництва вина на території Російської Федерації;

- з метою тиску на ОСОБА_1 , офіційною владою Російської Федерації, зокрема президентом РФ ОСОБА_3 , підприємство «Русская Лоза» було доведено до банкрутства;

- банкрутству зазначеного підприємства передували постійні телефонні дзвінки ОСОБА_1 з пропозиціями продати підприємство, які з часом переросли у погрози;

- влітку 2013 року позивачка була затримана в аеропорту м. Анапа (Російська Федерація) з метою допиту, пов`язаного з банкрутством підприємства «Русская Лоза».

- крім того, банкрутство підприємства «Русская Лоза» співпадає у часі з порушенням проти позивачки сфабрикованої кримінальної справи;

- відповідно до відкритих джерел інформації в мережі Інтернет, новим власником майна збанкрутілого підприємства «Русская Лоза» став ОСОБА_2 , який є уповноваженим президента Російської Федерації з захисту прав підприємців на території Російської Федерації;

- сам президент Російської Федерації ОСОБА_3 в нових інтерв`ю заявив, що виноробство є його хобі;

- вказані обставини підтверджують наявність тиску офіційної влада Російської Федерації на ОСОБА_1 через її політичні переконання шляхом обмеження вільного здійснення нею підприємницької діяльності;

- публікації, які містяться у відкритому доступі у мережі «Інтернет» та додані до даної заяви, підтверджують, що підприємство «Русская Лоза» мало чималі активи, було лідером російського ринку з продажу вин, крім того підтверджують, що підприємство було доведено до банкрутства представниками діючої влади Російської Федерації.

На звернення позивача від 13.05.2021 року відповідач відповів листом «Щодо звернення за міжнародним захистом» (а.с.10-12) такого змісту:

«Ваше звернення від 13.05.2021 року (вх. № Л-615/6/5101-21 від 14.05.2021 року) уважно розглянуто, за результатами інформуємо про наступне.

Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої органом влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорії мігрантів.

У відповідності до ст. 2 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 2011 року, питання пов`язані з біженцями та особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту, регулюються зазначеним Законом, іншими нормативно-правовими актами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до міжнародних принципів та чинного законодавства України, надаємо юридичні поняття відповідних правових статусів:

1. Біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

2. Особа, яка потребує додаткового захисту - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

З метою додаткового роз`яснення особливостей процедури міжнародного захисту інформуємо про наступне. Заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однією з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті. В заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, мають міститися такі відомості: прізвище, ім`я(імена), по-батькові заявника, дані паспорта або іншого документа, що посвідчує особу ( у громадянство/підданство, країна постійного проживання, місце та підстави (за наявності) проживання в Україні, місце, час та спосіб перетинання державного кордону України, відомості про членів сім`ї заявника, підписи заявника або законного представника, перекладача ( у разі необхідності), дата складання заяви.

Разом із тим встановлено, що 14.01.2019 року Ви звернулись із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до ГУ ДМС в Одеській області, за результатами попереднього розгляду клопотання наказом Головного управління від 28.01.2019 № 18 Вам відмовлено в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначене рішення Ви оскаржили до ДМС, рішенням ДМС від 17.05.2019 № 81-19 Вашу скаргу на рішення територіального органу ДМС було відхилено. За результатами Вашого звернення до судових інстанцій, на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.10.2019 року за судовою справою № 420/782/19 стосовно Вас прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами всебічного вивчення документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання Вас біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту було встановлено, що стосовно Вас умови передбачені пунктами 1 чи 13 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» відсутні, рішеннями ДМС від 12.05.2020 № 135-20 Вам відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами оскарження вказаного рішення ДМС встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.10.2020 року за судовою справою № 420/4695/20 Вам відмовлено у задоволенні адміністративного позову, зазначене рішення підтримано постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2021 року та ухвалою Верховного Суду від 15.04.2021 року.

Звертаємо Вашу увагу, що відповідно до частини третьої статті 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», особа, яка отримала повідомлення суду про підтвердження рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або втрату чи позбавлення статусу біженця або додаткового захисту, повинна залишити територію України в установлений строк, якщо вона не має інших встановлених Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» законних підстав для перебування в Україні.»

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, яка полягає у нерозгляді заяви позивача про перегляд матеріалів особової справи № 2019OD00008, в межах якої розглядається заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку із нововиявленими обставинами (повторна заява) від 13.05.2021 року, позивач звернувся до суду з вищенаведеними вимогами.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В частині 2 статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній до 01.01.2022 року), у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України (в редакції, чинній з 01.01.2022 року), суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною 1 статті 78 КАС України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 13 травня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області із заявою, у якій просила переглянути матеріали особової справи № 2019OD00008, в межах якої розглядається заява ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та дослідити нововиявлені обставини.

Виходячи зі змісту листа-відповіді на подану позивачем заяву, відповідач зазначив, що уважно її розглянув.

Разом з тим, згідно зі змістом вказаного листа-відповіді, відповідач, із посиланням на певні положення законодавства, зокрема, ст. 2, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», відповідач надав юридичні поняття правових статусів біженця та особи, яка потребує додаткового захисту, та з метою роз`яснення особливостей процедури міжнародного захисту поінформував: про вимоги до форми та заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; про раніше подані позивачем заяви та результати їх розгляду відповідачем та судові рішення, прийняті за результатами їх оскарження.

Отже, у наведеному листі відповідач лише надав юридичні поняття відповідних правових статусів та з метою роз`яснення особливостей процедури міжнародного захисту поінформував позивача: про вимоги до форми та заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; про раніше подані позивачем заяви та результати їх розгляду відповідачем та судові рішення, прийняті за результатами їх оскарження.

При цьому, надана відповідачем відповідь взагалі не містить:

- жодних посилань на законодавчі норми щодо порядку, в якому надано лист-відповідь на заяву позивача та, як зазначено у цьому листі-відповіді, «розглянуто» заяву позивача,

- аналізу наведених відповідачем у листі-відповіді положень законодавства та висновків такого аналізу та

- результатів розгляду заяви позивача (відмова, задоволення тощо) та їх підстав (фактичних та/або юридичних).

Отже, фактично, подана позивачем заява відповідачем не розглянута.

Виходячи з предмету позову (спору) оскарження позивачем бездіяльності, яка полягає у нерозгляді заяви позивача, встановлених вище обставин, які стосуються предмету спору, суд не бере до уваги посилання відповідача у відзиві на позовну заяву щодо процедури розгляду заяви позивача, в тому числі в порядку Закону України «Про звернення громадян», та щодо суті порушеного у ній питання, як такі, що не відповідають змісту відповіді відповідача на звернення позивача, надання якої обумовило звернення позивача до суду.

Відповідно, відповідачем на виконання вимог ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України не наведено та не доведено допущення оскаржуваної бездіяльності з дотриманням вимог ч. 2 ст. 2 КАС України.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що, дійсно, процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.09.2011 № 649, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 р. за № 1146/19884 (далі Правила). (п. 1.1 розділу І Правил)

Разом з тим, за відсутності у листі-відповіді відповідача: жодних посилань на законодавчі норми щодо порядку, в якому фактично надано лист-відповідь на заяву позивача та, як зазначено у цьому листі-відповіді, «розглянуто» заяву позивача; аналізу наведених відповідачем у листі-відповіді положень законодавства та висновків такого аналізу та результатів розгляду заяви позивача (відмова, задоволення тощо) та їх підстав (фактичних та/або юридичних), з урахуванням повторного звернення позивача до відповідача з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, тощо у суду немає підстав для дослідження правомірності бездіяльності відповідача щодо суті порушеного позивачем у заяві питання.

Інших суттєвих доводів та/або доказів щодо обґрунтування заявлених позовних вимог та заперечень проти них, які могли б потягнути зміну висновків суду щодо спірних правовідносин, сторонами суду не наведено та не надано.

При цьому щодо решти доводів слід зазначити, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (див. п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р.).

Однак, ст. 6 п. 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін (див. п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р.).

Згідно з ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Також, відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні, відповідно

суд, із застосуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, дійшов висновків, що:

- на підставі вищенаведених вимог законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та встановлених судом обставин, суд дійшов висновку, що позиція відповідача зі спірних питань є помилковою, такою, що не відповідає положенням законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, та фактичним обставинам справи;

- бездіяльність щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 травня 2021 року (вх. № Л-615/6/5101-21 від 14.05.2021 року), допущена відповідачем: не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вона спрямована, тому вона є протиправною, відповідно

- адміністративний позов, в тому числі похідні вимоги позивача зобов`язального характеру, підлягає задоволенню у спосіб, з урахуванням встановлених судом обставин, а саме шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 травня 2021 року (вх. № Л-615/6/5101-21 від 14.05.2021 року), з урахуванням оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні;

- в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем до позовної заяви додано квитанцію № 8290 від 10.06.2021 року про сплату судового збору за подання даного адміністративного позову в сумі 908,00 грн. (а.с.23)

Виходячи з вищенаведених висновків суду щодо заявлених позовних вимог, судом фактично задоволено одну основну вимогу позивача немайнового характеру та похідну від неї вимогу зобов`язального характеру, в інший, ніж заявлено позивачем спосіб та обсязі.

Відповідно, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Згідно з п. 3 Розділу VI Прикінцевих положень КАС України (в редакції, чинній до 17.07.2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зокрема, процесуальні строки щодо розгляду адміністративної справи продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 року № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 року, зокрема, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1336 від 15.12.2021 року) до 31 березня 2022 р. на території України продовжено дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 194, 205, 241-246, 250, 255, 295, Прикінцевими та Перехідними положеннями КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (місцезнаходження: вул. Преображенська, 44, м. Одеса, 65045; ідентифікаційний код юридичної особи: 37811384) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 13 травня 2021 року (вх. № Л-615/6/5101-21 від 14.05.2021 року).

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву ОСОБА_1 від 13 травня 2021 року (вх. № Л-615/6/5101-21 від 14.05.2021 року), з урахуванням оцінки питання, щодо якого звернувся позивач, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).

Апеляційні скарги на рішення суду подаються учасниками справи до або через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Г. Цховребова