Справа № 520/3051/21
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2022 р.м.ОдесаСправа № 520/3051/21
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі за позовом представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

26.02.2021 року ОСОБА_2 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 07.12.2017;

- зобов`язати нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.12.2017, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Обґрунтовуючи вимоги, представник позивача указував, що проходив службу в Миколаївському зональному відділі військової служби правопорядку до 07.12.2017.

Як стверджує позивач, в день звільнення йому не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.12.2017.

Наведене стало підставою звернення до суду і на виконання судового рішення від 13.01.2020 у справі №520/13264/19, 27.02.2020, відповідач перерахував йому відповідні платежі.

Покликаючись на рішення Верховного Суду від 17.07.2019 у справі №825/2023/16, представник ОСОБА_1 вважає, що має право на компенсацію, що встановлена Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ (далі Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159 (далі Порядок №159).

Так, відповідно до статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення).

В обґрунтування своєчасності звернення до суду з даним позовом, ОСОБА_2 , застосовуючи до спірних правовідносин постанову Верховного Суду від 16.01.2018 у справі №446/509/16-ц указав, що право працівника звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати не обмежено будь-яким строком.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року, ухваленого за правилами загального позовного провадження, позов представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 07.12.2017 та зобов`язав нарахувати та виплатити таку компенсацію за вказаний період відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, за аналізом приписів Закону №2050-ІІІ дійшов висновку, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція, як указав суд, наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 15.10.2020 року у справі № 240/11882/19.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, Миколаївський зональний відділ Військової служби правопорядку в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, про відсутність обґрунтованих підстав стверджувати, що положення Закону №2050-ІІІ передбачають право на отримання компенсації у випадку проведення позивачу нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за відповідним судовим рішенням.

Далі, скаржник зауважив, що органи державної влади, відповідно до статті 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а заявлена позивачем вимога про стягнення компенсації, є такою, що не відповідає чинному законодавству.

У відзиві на апеляцію, представник позивача указує, що викладені в ній доводи є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим, апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Доводи відзиву дублюють доводи, що були викладені в позовній заяві.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Миколаївському зональному відділі військової служби правопорядку.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2017 №271 ОСОБА_1 звільнено з військової служби та з 07.12.2017 виключено зі списків особового складу Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку та всіх видів забезпечення.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі №520/13264/19 (яке набрало законної сили 13.02.2020), зокрема, зобов`язано Миколаївський зональний відділ військової служби правопорядку нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.12.2017.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року по справі №520/13264/19, відповідач 27.02.2020 виплатив позивачу 20527,25 грн. індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 07.12.2017 року.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Згідно із статтею 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до пункту 2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Верховний Суд вже розглядав справи за подібними правовідносинами і у постанові від 15.08.2018 у справі №653/3356/17 дійшов наступного висновку:

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункту 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статті 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Водночас, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статті 1-3 Закону № 2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-58цс11, у справі № 21-2003а16, та Верховний Суд у справах №336/4675/17, №523/1124/17, №521/940/17.

Враховуючи наведене правове регулювання та враховуючи викладену Верховним Судом правову позицію, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення позову.

Довід скаржника, що компенсація втрати частини грошових доходів не проводиться у разі якщо індексація грошового забезпечення була нарахована та виплачена на виконання судового рішення, судом апеляційної інстанції не приймається, позаяк суперечить законодавству та усталеної практики Верховного Суду.

Виконуючи обов`язок офіційного з`ясування всіх обставин у справі, зокрема, дотримання позивачем строку звернення до суду, колегія суддів установила таке.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України викладено наступний правовий висновок:

в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 223 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (пункт 1 резолютивної частини рішення).

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Верховний Суд у постанові від 16.01.2018 у справі №446/509/16-ц, розглядаючи питання строку звернення до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати, зробив правовий висновок, що таке право не обмежене будь-яким строком.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції дотримані вимоги щодо законності та обґрунтованості судового рішення наявні підстави для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

За результатами апеляційного перегляду, згідно статті 139 КАС України, перерозподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївського зонального відділу Військової служби правопорядку залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року у справі за позовом представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Миколаївського зонального відділу військової служби правопорядку про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 10.03.2022.