Справа № 145/671/21
Суддя: Ратушняк І. О.
Дата ухвалення: 2022-03-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 145/671/21
Провадження №2-а/145/8/2022
РІШЕННЯ

іменем України

02.03.2022 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

при секретарі Мигдальській Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського інспектора сектору реагування патрульної поліції ВП Могилів-Подільського РВПП ГУНП у Вінницькій області ДПП України старшого лейтенанта поліції Розмаріць Івана Миколайовича про скасування постанови серії БАБ № 954272 від 13.04.2021 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому вказує, що 13.04.2021 відповідач виніс Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, Серія БАБ №954272 від 13.04.2021, згідно якої зазначив, що 13.04.2021 о 08 год 45 хв Вінницька область смт Тиврів, вул. Тиверська, 25, водій керував автомобілем, який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно не пройшов п.31.3 в в ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 121 КупАП., та притягнув до адміністративної відповідальності наклавши штраф у розмірі 340,00 грн.

Вважає притягнення її до адміністративної відповідальності незаконним.

Просить скасувати постанову БАБ №954272 від 13.04.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожньою руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно нього, винесену поліцейським інспектором Сектору регулювання патрульної поліції відділку поліції Могилів-Подільського РВП у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції України старшим лейтенантом поліції Розмаріць Іваном Миколайовичем.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, згідно поданого клопотання просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач - поліцейський інспектор сектору реагування патрульної поліції ВП Могилів-Подільського РВПП ГУНП у Вінницькій області ДПП України ст.лейтенант поліції Розмаріць І.М. в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлений своєчасно в порядку, встановленому законом, відзиву на позов не надав.

Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно постанови серії БАБ №954272 від 13.04.2021, о 08 год 45 хв 13.04.2021 в смт Тиврів Вінницької області, по вул. Тиверська, 25, водій керував автомобілем, який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов в порушення п.31.3 в ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 121 КупАП.

ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Згідно ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 2.2 Рішення Конституційною Суду України 5-рп/2015 від 26.05.2015, з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації ії відповідальності та реалізації вимог статті 245 Кодексу щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена також ч. 2 ст. 33 КУпАП, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Адміністративна відповідальність є одним з видів юридичної відповідальності і за умови притягнення особи до будь-якого виду юридичної відповідальності держава має забезпечити дотримання конституційних прав особи і гарантій їх ефективної, а не декларативної реалізації. На особу не може бути покладений обов`язок виправдовуватися і доводити свою невинуватість, оскільки це суперечить конституційним правам та конвенційним зобов`язанням України.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", передбачено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідач порушив п. 4 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України від 07.11.2015 за N1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУАП.

Статтею 280 КУпАП України визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно ст.9 КУпАП України адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

При винесенні постанови інспектором повинно бути з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при розгляді справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин інспектором, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Відповідно до частин 1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно з принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України», доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до ст.6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно з положеннями ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ст.55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Суд при винесенні рішення враховує посилання позивача на те, що відповідач невірно надав правову кваліфікацію порушення, оскільки п. 31.3 в забороняє експлуатацію транспортних засобів, якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів, а зазначене відповідачем порушення відповідає п. 31.3. б ПДР України.

Регулювання проходження обов`язкового технічного контролю технічними засобами здійснюється Порядком проведення обов`язкового технічного контролю та обсягів перевірки технічного стану транспортних засобів, технічного опису та зразка протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. № 137.

Відповідно до п.п.1-2 ч. 1 Порядку №137, порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС, за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:

1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;

2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.

Відповідно до ч.2 зазначеного Порядку №137 транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними особами, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку.

Даним транспортним засобом, який належить дружині позивача ОСОБА_2 , позивач керував у особистих цілях.

Суд вважає за доцільне застосувати правову позицію Верховного Суду у справі №678/483/17 ВС від 17.10.2019, згідно якої аналіз положень статті 35 Закону України «Про дорожній рух» дає підстави для висновку про те, що обов`язковому технічному контролю підлягають автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.

Позивач не є підприємцем і не надає послуги з перевезення грузів, транспортний засіб використовував у особистих цілях без мети отримання прибутку.

Відповідно до правового висновку Верховного суду зазначених у рішенні від 23.10.2019 по справі №357/10134/17, підставою для винесення штрафу поліції є порушення правил дорожнього руху. Проте, штраф інспектор може винести лише на підставі доказів, зокрема фото-, відео фіксації, пояснення свідків. Для належного доведення правопорушень працівники поліції наділені повноваженнями щодо відеофіксації таких порушень. Візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення.

При вирішенні справи суд виходить з того, що відповідачем не надано жодного безспірного доказу, який би свідчив про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП.

Таким чином, оскільки відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення у виді вказаної постанови у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача, тому суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП, у зв`язку з чим постанова є протиправною і підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 19, 72-77, 90, 242, 244-246, 286 КАС України, ст.ст. 251, 280, 283, 284, 287, 288, 289 КУпАП,

УХВАЛИВ:

Позов задоволити повністю.

Скасувати постанову серії БАБ №954272по справі про адміністративне правопорушення від 13.04.2021, винесену поліцейським інспектором Сектору регулювання патрульної поліції відділку поліції Могилів-Подільського районного відділу поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції України старшим лейтенантом поліції Розмаріць Іваном Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення в розмірі 340 (триста сорок) гривень 00 копійок.

Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.121 КУпАП - закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного судупротягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ратушняк І. О.