Справа № 160/17339/21
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

09 березня 2022 року м. Дніпросправа № 160/17339/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 р. (суддя Жукова Є.О.) в справі № 160/17339/21 за позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерини Миколаївни, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Межиріцька сільська рада, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерини Миколаївни (далі державний кадастровий реєстратор), Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі ГУ Держгеокадастру), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Межиріцька сільська рада, про визнання протиправними дій державного реєстратора щодо складання повідомлення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру ПВ-021 від 27.08.2021 р., зобов`язання державного кадастрового реєстратора та ГУ Держгеокадастру внести зміни до Державного земельного кадастру з видачею відповідного витягу з Державного земельного кадастру стосовно зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1194 на код КВПЦЗ 01.07 (для городництва).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 р. позов задоволено, визнано протиправними дії державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк К.М. щодо складання повідомлення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру ПВ-021 від 27.08.2021; зобов`язано державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк К.М. внести зміни до Державного земельного кадастру з видачею відповідного Витягу з Державного земельного кадастру стосовно зміни цільового призначення земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:1194 на код КВЦПЗ - 01.07 (для городництва).

В апеляційній скарзі відповідач ГУ Держгеокадастру просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт вказує, що Межиріцькою сільською радою при наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки та затвердженні відповідного проекту землеустрою не враховані внесені зміни до статті 36 Земельного кодексу України Законом № 1423-ІХ від 28.04.2021 р., який набрав чинності 27.05.2021 р., стосовно того, що площа земельної ділянки, яка надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 га, тому дії державного реєстратора про надання повідомлення від 27.08.2021 р. про відмову в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру є правомірними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга має бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.09.2019 рішенням Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області (далі Межиріцька сільська рада) надано ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби орієнтовною площею 14,035га за кадастровим номером :01:001:1194 із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення.

25.02.2020 рішенням Межиріцької сільської ради затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби за межами населеного пункту на території Межиріцької сільської ради, який складено на підставі вищезазначеного рішення. Цим же рішенням земельну ділянку надано позивачу в строкове платне користування терміном на 7 років.

09.11.2020 між позивачем та Межиріцькою сільською радою укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:001:1194, яку позивач отримав за відповідним актом прийому-передачі.

18.05.2021 рішенням Межиріцької сільської ради надано дозвіл на складання проекту землеустрою зі зміною цільового призначення земельної ділянки на код КВЦПЗ - 01.07 (для городництва). На підставі зазначеного рішення за замовленням позивача розроблено відповідний проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється.

17.06.2021 рішенням Межиріцької сільської ради зазначений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, затверджено, вирішено здійснити державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку за Межиріцькою сільською радою Павлоградського району Дніпропетровської області та провести державну реєстрацію права оренди.

За результатом розгляду відповідної заяви повідомленням ПВ-021 від 27.08.2021 державний кадастровий реєстратор відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк К.М. відмовила у прийнятті заяви. Відмова обґрунтована змінами до законодавства, внесеними Законом №1423-ІХ від 28.04.2021, згідно з якими площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для огородництва, не може перевищувати 0,6га.

Оскільки зміна цільового призначення земельної ділянки відбулась за погодженням вповноваженого органу та на підставі розробленої землевпорядної документації, а підстав вважати незаконним рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки відповідачем не наведено, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для відмови у внесенні змін до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки.

Суд визнає приведений висновок необґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням Межиріцької сільської ради від 25.02.2020 р. № 1280-21/VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для сінокосіння та випасання худоби за межами населеного пункту на території Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, надано ОСОБА_1 в строкове платне користування терміном на 7 років земельну ділянку комунальної власності площею 14,0350 га (КВЦПЗ 01.08) для сінокосіння і випасання худоби за кадастровим номером :01:001:1194, розташовану на території Межиріцької сільської об`єднаної територіальної громади в особі Межиріцької сільської ради (а.с. 12).

Між ОСОБА_1 та Межиріцькою сільською радою 09.11.2020 р. укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:1194, яку позивач отримав за відповідним актом прийому-передачі (а.с. 19-21).

Рішенням Межиріцької сільської ради від 18.05.2021 р. № 770-8/VII ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою зі зміною цільового призначення земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер :01:001:1194 площею 14,0350 (код КВПЦЗ 01.08) для сінокосіння та випасання худоби на кодом КВЦПЗ - 01.07 (для городництва) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Межиріцької сільської об`єднаної територіальної громади в особі Межиріцької сільської ради (а.с. 25).

Рішенням Межиріцької сільської ради від 17.06.2021 р. № 899-9/VII затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, для городництва за межами населеного пункту Межиріцької сільської ради. Пунктом 2 рішення передбачено здійснення державної реєстрації прав власності на земельну ділянку площею 14,0350 га 4, кадастровий номер :01:001:1194, в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» за Межиріцькою сільською об`єднаною територіальної громадою в особі Межиріцької сільської ради (а.с. 29).

За результатом розгляду заяви позивача повідомленням ПВ-021 від 27.08.2021 р. державним кадастровим реєстратором відділу у Павлоградському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк К.М. відмовлено у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з тих підстав, що у зв`язку зі змінами до законодавства згідно із Законом №1423-ІХ від 28.04.2021 р. рекомендовано привести площу земельної ділянки, яка відводиться, у відповідність з вимогами п. 1 ст. 36 Земельного кодексу України, а саме площа земельної ділянки, яка надається громадянину в оренду для огородництва, не може перевищувати 0,6 га (а.с. 30).

Спірним в цій справі є питання правомірності дій державного реєстратора з відмови в прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру через невідповідність розміру земельної ділянки, цільове призначення якої змінено, вимогам Земельного кодексу України.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Частинами першою другою статті 20 Земельного кодексу України встановлено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 21 Земельного кодексу передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Законом України № 1423-ІХ від 28.04.2021 р., який набув чинності 27.05.2021 р., частина перша статті 36 Земельного кодексу України викладена в наступній редакції:

«Громадянам або їх об`єднанням із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.

Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.».

Відтак, на час прийняття органом місцевого самоврядування (Межиріцькою сільською радою) рішенням від 17.06.2021 р. № 899-9/VII про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, (для городництва) за межами населеного пункту Межиріцької сільської ради, Земельним кодексом України чітко визначалось, що площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.

Земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:1194, цільове призначення якої змінено на городництво, має площу 14,0350 га, тобто площа земельної ділянки, переданої в оренду позивачу з цільовим призначенням для городництва, є більшою, ніж передбачено частиною першою статті 36 Земельного кодексу України.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру установлює Закон України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 р. № 3613-VI (далі Закон № 3613-VI), частиною першою якої встановлено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону № 3613-VI передбачено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 3613-VI встановлено, що державний кадастровий реєстратор:

здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей;

перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації;

формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг;

здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні;

присвоює кадастрові номери земельним ділянкам;

надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні;

здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі;

передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 3613-VI до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

За змістом частин третьої четвертої статті 24 Закону № 3613-VI державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою:

особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи;

власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи;

органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності);

замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються:

заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин;

оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки;

документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Частиною п`ятою статті 24 Закону № 3613-VI передбачено, що державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви:

перевіряє відповідність документів вимогам законодавства;

за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

За приписами частини шостої статті 24 Закону № 3613-VI підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є:

подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі;

невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Порядок ведення Державного земельного кадастру затверджено постановою Кабінету Міністрів від 17.10.2012 р. № 1051 (далі - Порядок № 1051).

Пунктом 70 Порядку № 1051 передбачено, що державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у пункті 69 цього Порядку, перевіряє:

1) повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

2) наявність повного пакета документів, необхідних для внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру;

3) розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії його повноважень;

4) придатність електронного документа для проведення його перевірки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру.

У разі звернення за внесенням відповідних відомостей (змін до них) неналежної особи (особи, яка не може бути заявником відповідно до цього Порядку), подання заявником не повного пакета документів та/або розташування об`єкта Державного земельного кадастру на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора Державний кадастровий реєстратор відмовляє такій особі, заявникові у прийнятті заяви безпосередньо у момент її подання або у день надходження рекомендованим листом зазначених документів за формою згідно з додатком 13 із зазначенням рекомендацій щодо усунення причин, що є підставою для такої відмови, зокрема найменування та місцезнаходження органу, до повноважень якого належить внесення відомостей (змін до них) про об`єкт Державного земельного кадастру.

У разі відповідності заяви разом з документами вимогам, зазначеним у цьому пункті, Державний кадастровий реєстратор приймає заяву до розгляду по суті та обліковує її відповідно до пункту 71 цього Порядку.

Аналіз приведених норм законодавства з питання внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру дає підстави для висновку, що державний кадастровий реєстратор під час виконання покладених на нього функцій зобов`язаний перевіряти відповідність документів вимогам законодавства.

В цьому випадку, встановивши, що площа земельної ділянки, цільове призначення якої змінено, не відповідає вимогам частини першої статті 36 Земельного кодексу України в чинній на час звернення за реєстрацію редакції, державним кадастровим реєстратором відмовлено у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та рекомендовано привести площу земельної ділянки, яка відводиться, у відповідність з вимогами частини першої статті 36 Земельного кодексу України, а саме площа земельної ділянки, яка надається громадянину в оренду для огородництва, не може перевищувати 0,6 га.

Тобто, відмова державного кадастрового реєстратора у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру з одночасною рекомендацією привести площу земельної ділянки, яка відводиться, у відповідність з вимогами частини першої статті 36 Земельного кодексу України цілком відповідає вимогам Земельного кодексу України, приписам Закону № 3613-VI та Порядку № 1051.

Оскільки державним кадастровим реєстратором обґрунтовано відмовлено у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій державного реєстратора щодо складання повідомлення про відмову у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру ПВ-021 від 27.08.2021 р.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для відмови у внесенні змін до Державного земельного кадастру щодо зміни цільового призначення земельної ділянки через те, що зміна цільового призначення земельної ділянки відбулась за погодженням вповноваженого органу та на підставі розробленої землевпорядної документації, а підстав вважати незаконним рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки відповідачем не наведено, суд визнає необґрунтованим, та зазначає наступне.

Правомірність рішення Межиріцької сільської ради від 17.06.2021 р. № 899-9/VII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється, для городництва за межами населеного пункту Межиріцької сільської ради, не є предметом цього позову, тому судом не може надаватися правова оцінку цьому рішенню.

Відповідачем державним кадастровим реєстратором також не надавалась оцінка цьому рішенню.

В межах спірних правовідносин як державний кадастровий реєстратор, так й суд під час апеляційного перегляду справи, констатує, що розмір земельної ділянки, цільове призначення якої змінено зазначеним рішення Межиріцькою сільською радою, не відповідає чинним на час прийняття цього рішення вимогам Земельного кодексу України щодо розміру земельної ділянки, який може бути переданий в оренду для огородництва та не може перевищувати 0,6 га.

Судом першої інстанції зазначені обставини не враховано, що призвело до неправильного висновку про протиправність дій та повідомлення державного кадастрового реєстратора щодо відмови у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Також суд вважає за необхідне вказати на таке.

Судом першої інстанції зобов`язано державного реєстратора та ГУ Держгеокадастру внести зміни до Державного земельного кадастру з видачею відповідного витягу з Державного земельного кадастру стосовно зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:1194 на код КВПЦЗ 01.07 (для городництва).

Суд зазначає, що оскільки відповідачами не приймалось рішення про відмову у державній реєстрації, а відмовлено у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, суд першої інстанції не мав підстав зобов`язувати відповідачів внести зміни до Державного земельного кадастру.

Також суд, перевіряючи підстави позову, вказує на те, що такі підстави як не набуття чинності на момент затвердження зміни цільового призначення земельної ділянки змінами до законодавства щодо обмеження розміру земельних ділянок для ведення городництва, є цілком необґрунтованими, адже такі зміни набули чинності 27.05.2021 р., а рішення Межиріцької сільської раді № 899-9/VII, яким затверджено проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки, прийнято 17.06.2021 р.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на питання дії законів та нормативно-правових актів у часі.

За обставинами цієї справи, позивачу третьою особою надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо зміни цільового призначення земельної ділянки до внесення змін до статті 36 Земельного кодексу України Законом України № 1423-ІХ від 28.04.2021 р., який набув чинності 27.05.2021 р.

Тобто, спірні правовідносини тривали під час дії різних редакцій статті 36 Земельного кодексу України.

Усуваючи розбіжність у застосуванні норм матеріального права, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду в постанові від 31.03.2021 р. в справі № 803/1541/16 зазначила наступне:

«.. у Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - "переживаючої" (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.

Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).».

В зазначеній справі Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав вважала правильним підхід, застосований у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №826/10971/16, за яким рішення за результатами розгляду заяви про надання спеціального дозволу на користування надрами приймається за законодавством, що діє на час прийняття рішення про надання чи відмову у наданні дозволу (а не на час звернення з заявою).

Застосовуючи приведені правові висновки Верховного Суду, суд визнає необґрунтованими такі підстави позову, як не набуття чинності на момент затвердження зміни цільового призначення земельної ділянки змінами до законодавства щодо обмеження розміру земельних ділянок для ведення городництва.

Посилання позивача на те, що внесення відповідних відомостей до Державного земельного кадастру є лише функцією щодо уточнення інформації щодо земельної ділянки, також є незмістовними, позаяк принципами, на яких базується Державний земельний кадастр, зокрема, є об`єктивність, достовірність та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі, а також внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону (стаття 3 Закону № 3613-VI).

Крім того, суд звертає увагу на приписи статті 21 Земельного кодексу України, за якими порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для:

а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам;

б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок;

в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною;

г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.

В цьому випадку державний кадастровий реєстратор, встановивши невідповідність розміру земельної ділянки, цільове призначення якої змінено, вимогам закону, мав підстави відмовити у прийнятті заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Підсумовуючи викладене, суд доходить до висновку про правомірність дій відповідача та, відповідно, відсутність підстав для задоволення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини 6 статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 р. в справі № 160/17339/21 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10.11.2021 р. в справі № 160/17339/21 за позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерини Миколаївни, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Межиріцька сільська рада, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії скасувати.

Ухвалити в справі № 160/17339/21 нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора відділу у Павлоградському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Романюк Катерини Миколаївни, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Межиріцька сільська рада, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 09.03.2022 р. та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 09.03.2022 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко