Справа № 140/15460/21
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2022-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2022 року ЛуцькСправа № 140/15460/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся з позовом до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, викладеного в листі №20.2.2-2/1111/2021 від 08.11.2021 щодо відмови в продовженні дозволів на розміщення зовнішньої реклами №№ 86, 87, 88 від 02.11.2016, виданими на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №684-2 від 02.11.2016; зобов`язання вжити заходів для продовження дії дозволів №№ 86, 87, 88 від 02.11.2016 на розміщення зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №684-2 від 02.11.2016, на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 як суб`єкту господарювання були надані дозволи на розміщення зовнішньої реклами №№86, 87, 88 від 02.11.2016 на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №684-2 від 02.11.2016.

Строк дії вказаних дозволів закінчився 01.11.2021. Однак, згідно частини 2-1 статті 11 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» №2806-IV від 06.09.2005, документи дозвільного характеру, що не обумовлені міжнародними зобов`язаннями або іншими обмеженнями, встановленими законом, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), вважаються такими, дію яких продовжено на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення.

Позивач вважає, що вказані дозволи автоматично продовжуються на невизначений час.

Листом Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради №20.2.2-2/1111/2021 від 08.11.2021 повідомлено позивача, що дію вказаних дозволів не продовжено та попереджено про їх демонтаж з причини пропущення строку подання заяв.

З врахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Представник відповідача у відзиві на позов позовні вимоги не визнав. В обґрунтування своєї позиції вказав, що позивач формує позивні вимоги наступним чином: «зобов`язати Департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради вжити заходів для продовження дії дозволів №№86, 87, 88 від 02.11.2016 на розміщення зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.11.2016 №684-2».

Зазначив, що таким формулюванням позовних вимог позивач порушив приписи частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, в частині належного формування змісту позовних вимог.

Зокрема, вимога «вжити заходів» є неконкретною та не входить до визначених Типовими правилами розміщення реклами повноважень Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами, як робочого органу Луцької міської ради з питань регулювання діяльності з розміщення реклами на території Луцької міської територіальної громади.

Вважає, що таку вимогу такою, що неможливо виконати належним чином, оскільки, відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади, місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений законодавством. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

18.01.2022 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив: визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради, викладений у листі №20.2.2-2/1111/2021 від 08.11.2021, щодо відмови у продовженні дозволів на розміщення зовнішньої реклами №№86, 87, 88 від 02.11.2016, виданими на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №684-2 від 02.11.2016; зобов`язання Департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради продовжити дії дозволів №№86, 87, 88 від 02.11.2016 на розміщення зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №684-2 від 02.11.2016, на період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його/їх закінчення; стягнути з Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради витрати на судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 2 270,00 грн.

У відзиві на заяву про зменшення позовних вимог представник відповідача стосовно скасування індивідуального акту (листа департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами від 08.11.2021 №20.2.2- 2/1111/2021) зазначив, що пунктом 3.14. Положення про департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради, затвердженого рішенням Луцької міської ради від 28.04.2021 №10/105, встановлено, що департамент виконує функції робочого органу з регулювання діяльності щодо розміщення зовнішньої реклами.

На виконання функцій робочого органу департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами міської ради, в межах компетенції, видає індивідуальні акти - накази, які підписуються директором департаменту.

Разом з тим, лист департаменту від 08.11.2021 №20.2.2-2/1111/2021 не являється індивідуальним актом в розумінні Кодексу адміністративного судочинства, а є лише документом письмового спілкування чи інформування, який складається для оперативного вирішення питань, що виникають в процесі діяльності суб`єкта владних повноважень та фізичних чи юридичних осіб, у зв`язку з чим такий лист не підлягає скасуванню у судовому порядку.

Представник відповідача щодо продовження дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами №№86, 87, 88 від 02.11.2016 вказав, що основними нормативно-правовими актами, які регулюють питання розміщення зовнішньої реклами є Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закон України «Про рекламу», постанова Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 «Про затвердження Типових правил розміщення зовнішньої реклами» та прийняті на їх підставі інші підзаконні правові акти».

На підставі зазначених актів чинного законодавства, виконавчим комітетом Луцької міської ради прийнято рішення від 19.02.2020 №96-1 «Про Порядок розміщення зовнішньої реклами на території Луцької міської територіальної громади» (далі - Порядок). Даний Порядок є у загальному доступі та розміщений на офіційному сайті Луцької міської ради: www.lutskrada.gov.ua.

Пунктом 2.24.2 Порядку визначено, що термін, на який продовжується дія дозволу на розміщення зовнішньої реклами, визначається робочим органом на строк не менше трьох місяців, в залежності від виконання розповсюджувачем зовнішньої реклами умов укладеного Договору, цього Порядку, Концептуальних основ, Правил благоустрою міста Луцька.

Уповноважена особа не пізніше як за один місяць до закінчення строку дії дозволу подає робочому органу інформацію про стан засобу зовнішньої реклами, виконання розповсюджувачем вимог про усунення порушень порядку розміщення зовнішньої реклами та наявність заборгованості.

Строк дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, які були видані ОСОБА_1 , наступний:

- дозвіл від 02.11.2006 №86 (двосторонній рекламний лайтпостер розміром 1,2 м х 1,8 м на пр-ті Соборності, 32 Б) закінчується - 01.11.2021;

- дозвіл від 02.11.2006 №87 (двосторонній рекламний лайтпостер розміром 1,2 м х 1,8 м на пр-ті Соборності, 32) закінчується - 01.11.2021;

- дозвіл від 02.11.2006 №88 (двосторонній рекламний лайтпостер розміром 1,2 м х 1,8 м на пр-ті Соборності, 36) закінчується - 01.11.2021.

Представник відповідача зауважив, що заяви позивача на продовження строків дії вищезазначених дозволів на розміщення зовнішньої реклами надійшли до робочого органу 11.10.2021, тобто менше ніж за місяць до закінчення строку їх дії у зв`язку з чим строк дії таких дозволів продовженню не підлягає. Просив відмовити у задоволенні адміністративного позову.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач у відзиві не заперечив жодної обставини, якими обґрунтовувався позов, а тому визнав їх. Просив адміністративний позов задовольнити.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснює свою діяльність в рекламній сфері.

Позивачу надано дозволи №№86, 87, 88 на розміщення зовнішньої реклами видані 02.11.2016 на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.11.2016 №684-2, строк дії яких було продовжено до 01.11.2021 (а.с.7-9).

Листом Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради №20.2.2-2/1111/2021 від 08.11.2021 повідомлено позивача, що заяви від 11.10.2021 щодо продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами подані до робочого (дозвільного) органу з порушенням термінів звернення згідно з описами передачі документів:

- №П 105633 (дозвіл від 02.11.2006 №86 (двосторонній рекламний лайтпостер розміром 1,2 м х 1,8 м на пр-ті Соборності, 32 Б) до 01.11.2021;

- №П 105613 (дозвіл від 02.11.2006 №87 (двосторонній рекламний лайтпостер розміром 1,2 м х 1,8 м на пр-ті Соборності, 32) до 01.11.2021;

- №П 105639 (дозвіл від 02.11.2006 №88 (двосторонній рекламний лайтпостер розміром 1,2 м х 1,8 м на пр-ті Соборності, 36) до 01.11.2021.

Відповідно до пункту 29 Типових правил розміщенню зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 №2067 (зі змінами) строк дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається розповсюджувачем зовнішньої реклами, не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволу.

Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовляємо у продовженні строку дії вищевказаних дозволів на розміщення зовнішньої реклами з причини пропущення строку подання заяв та попереджено про їх демонтаж.

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України «Про рекламу» зовнішня реклама - це реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. При цьому зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Абзацом 2 частини першої статті 41 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» від 06.09.2005 №2806-IV передбачено, що порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання, видача або відмова у видачі яких законами України віднесена до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до підпункту 13 пункту 13 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надання дозволу на розміщення реклами, належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад як повноваження в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку

Відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» строк видачі документів дозвільного характеру становить 10 робочих днів, якщо інше не встановлено законом.

Представницький орган місцевого самоврядування розглядає та приймає на пленарних засіданнях рішення щодо видачі, переоформлення, анулювання або відмови у видачі документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності протягом місяця з дня одержання від суб`єкта господарювання відповідної заяви.

З аналізу вищевказаних норм слідує, що повноваження щодо надання дозволу на розміщення реклами, належить до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

При цьому, рішення щодо видачі та переоформлення документів дозвільного характеру приймається органом місцевого самоврядування протягом місяця з дня одержання від суб`єкта господарювання відповідної заяви.

Пунктами 1, 3 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003 (далі Типові правила), встановлено, що ці Правила регулюють відносини, що виникають у зв`язку з розміщенням зовнішньої реклами у населених пунктах, та визначають порядок надання дозволів на розміщення такої реклами.

Згідно частини 2 Типових правил дозвіл - це документ установленої форми, виданий розповсюджувачу зовнішньої реклами на підставі рішення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, який дає право на розміщення зовнішньої реклами на певний строк та у певному місці; а в частині 3 даних Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Відповідно до абзацу другого пункту 3 Типових правил видача (відмова у видачі, переоформленні, видачі дубліката, анулювання) дозволу на розміщення зовнішньої реклами здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Згідно пунктів 3 та 5 Типових правил зовнішня реклама розміщується на підставі дозволів та у порядку, встановленому виконавчими органами сільських, селищних, міських рад відповідно до цих Правил.

Для регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами сільська, селищна, міська рада може утворювати відділ, управління, інший виконавчий орган або покладати відповідні функції на існуючий відділ, управління (далі - робочий орган).

Згідно з пунктом 6 Типових правил, до повноважень робочого органу, зокрема, належить, розгляд заяв розповсюджувачів зовнішньої реклами на надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу та продовження строку його дії; підготовка проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні.

Відповідно до пункту 45 Типових правил контроль за додержанням цих Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

З аналізу вищевказаних приписів слідує, що робочий орган виконавчого органу здійснює підготовку проекту рішення виконавчого органу ради щодо надання дозволу чи про відмову у його наданні. При цьому, контроль за виконанням повноважень робочого органу здійснює безпосередньо виконавчий орган, до повноважень якого належить прийняття рішення про надання дозволу чи про відмову у його наданні.

Порядок продовження строку дії дозволу врегульований пунктом 6.4. Порядку, згідно з яким строк дії дозволу продовжується на підставі заяви, яка подається робочому органу розповсюджувачем зовнішньої реклами у довільній формі не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволу.

У випадку розміщення складної спеціальної конструкції до заяви розповсюджувач зовнішньої реклами додає обґрунтування щодо відповідності встановленої спеціальної конструкції проекту та вимогам безпечності її розміщення та використання (експертний висновок) відповідного спеціалізованого підприємства, установи чи організації, що має необхідні ліцензії.

Робочий орган протягом не більше п`ятнадцяти робочих днів з дати одержання належним чином оформлених двох примірників дозволу розглядає заяву, готує і подає виконавчому комітету Луцької міської ради пропозиції та проект відповідного рішення (пункт 6.3.1. Порядку).

Виконавчий комітет протягом п`яти робочих днів з дати одержання зазначених пропозицій приймає рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні (пункт 6.3.2. Порядку).

З аналізу вищевказаних приписів Порядку слідує, що рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні виконавчий комітет приймає після розгляду заяви про надання такого дозволу робочим органом та підготовкою ним відповідної пропозиції та проекту рішення.

Разом з тим, контроль за виконанням повноважень робочого органу здійснює безпосередньо виконавчий орган, до повноважень якого належить прийняття рішення про надання дозволу чи про відмову у його наданні.

Крім того, приписами частини першої статті 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» встановлено місячний строк для прийняття рішення щодо видачі, переоформлення або відмови у видачі документів дозвільного характеру з дня одержання від суб`єкта господарювання відповідної заяви.

Як встановлено судом, позивач звернувся із заявами про продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами 11.10.2021 з порушенням термінів звернення, тобто пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії дозволів (01.11.2021).

Суд вважає, що твердження позивача щодо дозвільних документів, строк дії яких закінчується у період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), незалежно від подання або неподання заяв на їх продовження, є продовженими у силу закону на весь період карантину та обмежувальних заходів і протягом трьох місяців з дня його закінчення є необґрунтованими та протиправними.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про бездіяльність позивача, а саме не подання заяв до органу місцевого самоврядування про продовження терміну дії дозволів за один місяць до закінчення строку дії дозволів. Відтак, доводи щодо продовження на весь період карантину та трьох місяців з дня його закінчення строків на звернення за наданням адміністративних послуг є безпідставними, оскільки до 01.10.2021 (кінцевий термін подачі заяв на продовження строку дії дозволів) не передбачалося обмежень щодо звернень до відповідного органу місцевого самоврядування із вказаними заявами.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пунктах 18, 19 частини першої статті 4 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Суд наголошує, що захист прав здійснюється у разі їх порушення. З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства. Якщо позивач не довів факту порушення особисто своїх прав, то навіть у разі, якщо дії суб`єкта владних повноважень є протиправними, підстав для задоволення позову немає. Звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 ЦПК України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 01.12.2004 №18-рп/2004 (справа №1-10/2004) системний аналіз, який провів Конституційний Суд України, свідчить, що поняття «охоронюваний законом інтерес» у всіх випадках вживання його у законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права» має один і той же зміст.

Конституційний Суд України вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд вважає дії відповідача обґрунтованими, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

В силу вимог статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Згідно частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування індивідуального акту, зобов`язання вчинити дії.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Департамент містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Лесі Українки, 35, )

Суддя В.В. Дмитрук