Справа № 560/1619/21
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2022-03-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/1619/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

09 березня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департамента патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України полковника поліції Зеленського В. від 18 грудня 2020 р. №735 "Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення" щодо застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивач мав повноваження на складання протоколу про адміністративне правопорушення, тому висновки суду першої інстанції в цій частині є необґрунтованими. Крім того, всупереч Інструкції № 1026 від 11.01.2019 ОСОБА_1 не отримав відеореєстратор та не вів безперервну відеозйомку під час виконання службових обов`язків, що свідчить про порушення позивачем службової дисципліни. Апелянт також стверджує, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області № 678/780/20 від 08.10.2020 закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення внаслідок дій позивача.

Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду не надходив, що відповідно до ч.4 ст.304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони повноважних представників в судове засідання не направили, хоча повідомлялися про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУНП в Хмельницькій області від 07.11.2015 № 51 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду поліцейського батальйону патрульної поліції.

Відповідно до наказу ДПП № 155 о/с з 21.02.2020 року позивач обіймає посаду старшого інспектора з особливих доручень відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод УПП в Хмельницькій області ДПП.

На підставі рапорта старшого інспектора ВМтАЗ УПП в Хмельницькій області від 25.11.2020 та доповідної записки старшого інспектором з особливих доручень відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УШІ в Хмельницькій області ДПП від 25.11.2020 «Про можливе порушення службової дисципліни окремими працівниками управління патрульної поліції» наказом начальника Управління патрульної поліції в Хмельницькій області від 25.11.2020 №154 призначено службове розслідування, метою якого було встановлення причин та обставин можливого порушення законодавства України старшим інспектором з особливих доручень відділу розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод УШІ в Хмельницькій області ДПГІ старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 , які призвели до закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області № 678/780/20 від 08.10.2020 відносно ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що сталось 13.08.2020.

За результатами службового розслідування 18.12.2020 комісія сформувала висновок про вчинення позивачем дисциплінарного проступку - незабезпечення збору належних та допустимих доказів, які підтверджують вчинення 13.08.2020 ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 121 КУпАП, що призвело до закриття рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області № 678/780/20 від 08.10.2020 даної справи у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу вказаного адміністративного правопорушення, а також в непрофесійному виконанні своїх службових обов`язків, що виразилось у нездійсненні безперервної відеозйомки вказаної події під час служби 13.08.2020, що в свою чергу призвело до порушення пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», абзаців 1, 2 частини 1 розділу II «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС № 1179 від 09.11.2016, пункту 5 розділу II «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України за № 1026 від 18.12.2018, статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у якому запропонувала застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у виді попередження про неповну службову відповідність.

На підставі висновку службового розслідування начальник Департаменту патрульної поліції згідно з наказом від 18 грудня 2020 р. №735 "Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення" до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність.

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірність наказу від 18 грудня 2020 р. №735 "Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення".

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України регулюється Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі Закон №580-VIII), Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут) та Правилами етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09.11.2016 №1179.

Згідно з ч.1 ст.59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Згідно з ч.2 ст.19 Закону №580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Ч.1 ст.11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Згідно зі ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Відповідно до ч.1-4 ст.14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно з ч.10 ст.14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до п.1 Розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок), службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Судом встановлено, що згідно з наказом наказом начальника Управління патрульної поліції в Хмельницькій області від 25.11.2020 №154 службове розслідування призначене на підставі рапорта старшого інспектора ВМтАЗ УПП в Хмельницькій області від 25.11.2020 та доповідної записки старшого інспектором з особливих доручень відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УШІ в Хмельницькій області ДПП від 25.11.2020 «Про можливе порушення службової дисципліни окремими працівниками управління патрульної поліції».

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з наказом від 18 грудня 2020 р. №735 "Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення" позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення п.1, 2 ч. 1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію», абз. 1, 2 ч. 1 розділу II «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС № 1179 від 09.11.2016, п. 5 розділу II «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України за № 1026 від 18.12.2018, ст.251 КУпАП.

Відповідно до п.1, 2 ч. 1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний:

1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з абз. 1, 2 ч. 1 розділу II «Правил етичної поведінки поліцейських», затверджених наказом МВС № 1179 від 09.11.2016, під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

П. 5 розділу II «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису», затвердженої наказом МВС України за № 1026 від 18.12.2018 (далі Інструкція №1026), включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 Розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 (далі Інструкція №1395), ця Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Згідно з абз. 2 п. 3 Розділу І Інструкції №1395 підрозділ поліції - територіальні (відокремлені) підрозділи Департаменту патрульної поліції та територіальні (відокремлені) підрозділи територіальних органів поліції, працівники яких забезпечують безпеку дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах.

Абз.2 п.5 Інструкції №1395 передбачено, що поліцейські складають протоколи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачені частинами четвертою і сьомою статті 121, частиною четвертою статті 122, статтями 122-2, 122-4, 122-5, частинами другою і третьою статті 123, статтею 124, частиною четвертою статті 127, статтями 127-1, 130, 139, частиною четвертою статті 140, 188-28 КУпАП.

З матеріалів справи встановлено, що станом на 13.08.2020 року (дата складання протоколу відносно ОСОБА_2 ) позивач проходив службу у Департаменті патрульної поліції.

Таким чином, ОСОБА_1 як поліцейський підрозділу Департаменту патрульної поліції є особою, уповноваженою на складання протоколів про адміністративні правопорушення в розумінні КУпАП.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Журналу обліку та видачі, повернення портативного відеореєстратора та карт пам`яті, копіювання цифрової інформації та доповідної записки начальника СЗТ УПП в Хмельницькій області С. Яровця від 01.12.2020, які містяться в матеріалах дисциплінарної справи, 13.08.2020 портативний відеореестратор позивачу не видавався.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає про те, що позивач відповідає за отримання відеореєстратора до моменту початку виконання службових обов`язків, тому запис у вказаному вище журналі відсутній з вини ОСОБА_1 .

Водночас, згідно з п.1 Розділу ІІ Інструкції №1026 наказом керівника органу, підрозділу поліції призначається відповідальна особа з числа працівників органу, підрозділу поліції (далі - відповідальна особа), на яку покладається відповідальність за:

1) зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів;

2) зберігання, видачу та приймання карт пам`яті;

3) зміну дати та часу на портативних відеореєстраторах;

4) облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів;

5) належне ведення відповідної документації.

Тобто, за видачу відеореєстраторів поліцейським відповідає особа, призначена наказом керівника, а не поліцейський, що приступає до виконання службових обов`язків, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, до позовної заяви ОСОБА_1 долучив DVD-диск з відеозаписом правопорушення, вчиненого ОСОБА_2 13.08.2020 (а.с.23), що підтверджує факт видачі позивачу відеореєстратора та здійснення ним фіксування оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення за допомогою вказаного нагрудного відеореєстратора.

Згідно з висновком службового розслідування дисциплінарний проступок позивача полягає у недотриманні службової дисципліни, що виразилось у неналежному виконанні позивачем вимог передбачених ч. 2 ст. 251 КУпАП, що стало наслідком закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 121 КУпАП щодо ОСОБА_2 , а також недотримання позивачем пункту 5 розділу II «Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису» під час виконання службових обов`язків, зокрема, в ході документування виявленого ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 121 КУпАП, вчиненого ОСОБА_2 13.08.2020 року.

При цьому відповідач стверджує, що неналежне виконання позивачем службових обов`язків в ході здійснення процесуальної діяльності з виявлення та фіксування адміністративного правопорушення від 13.08.2020 року, передбаченого частиною 4 статті 121 КУпАП, відносно ОСОБА_2 (невиконання вимог частини 2 статті 251 КУпАП) встановлено постановою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 08.10.2020, що перебуває в причинно-наслідковому зв`язку із закриттям провадження по справі № 678/780/20 та свідчить про вчинення дисциплінарного проступку позивачем.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області № 678/780/20 від 08.10.2020 в матеріалах справи міститься DVD-диск (а.с.5), відповідно до акту від 05.10.2020 року було виявлено, що диск який містився в матеріалах справи №678/780/20, має механічні пошкодження, а саме тріщина від центру диска до його краю, що унеможливлює дослідити інформацію яка міститься на DVD-диску.

Отже, Кіцманський районний суд Чернівецької області не взяв до уваги відеозапис з відеореєстратора позивача у зв`язку з пошкодженням носія інформації, а не у зв`язку з неналежним документуванням правопорушення ОСОБА_1 .

Відповідно до п.6-7 Розділу VIII Інструкції №1026 дозвіл на копіювання та видачу відеозаписів надається відповідальній особі виключно за рішенням керівника цього органу, підрозділу поліції.

Копіювання та видача відеозапису проводяться відповідальною особою на підставі відповідного письмового доручення керівника органу, підрозділу поліції або особи, яка виконує його обов`язки.

У разі копіювання та видачі відеозапису робиться відмітка в Журналі обліку копіювання та видачі відеозаписів зі стаціонарної системи або в Журналі обліку.

Відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України.

Таким чином, обов`язок щодо копіювання відеозаписів, в тому числі на виконання вимог суду, покладається на відповідальну особу, а не на поліцейського, який складав протокол про адміністративне правопорушення.

З огляду на вищенаведене, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з пошкодженням носія інформації, на якому міститься відеозапис з реєстратора позивача, є необґрунтованим.

Крім того, ч.1 ст.90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, правова оцінка, надана судом певному доказу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, не може бути підставою для притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності.

Оцінюючи наявність підстав для застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:

1) зауваження;

2) догана;

3) сувора догана;

4) попередження про неповну службову відповідність;

5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;

6) звільнення з посади;

7) звільнення із служби в поліції.

Таким чином, вчинення поліцейським дисциплінарного проступку є підставою для застосування до нього дисциплінарного стягнення, передбаченого Статутом.

При цьому наявність в діях поліцейського складу дисциплінарного проступку, його характер, обставини, за яких він був вчинений, визначаються за наслідками службового розслідування.

Під час апеляційного перегляду справи судом встановлено, що висновки службового розслідування щодо неналежного виконання позивачем обов`язку щодо збирання доказів у справі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження.

Згідно з висновком службового розслідування при визначенні виду дисциплінарного стягнення дисциплінарною комісією встановлено, що старший лейтенант поліції ОСОБА_1 має діюче дисциплінарне стягнення у виді суворої догани, застосоване наказом УПП в Хмельницькій області ДПП № 12 від 21.08.2020 (ознайомлений 21.08.2020), що відповідно до пункту 2 частини б статті 19 розділу 3 Дисциплінарного статуту є обставиною, яка обтяжує відповідальність поліцейського.

Судом також встановлено, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.12.2020 року у справі № 560/5496/20, яке набрало законної сили 17.03.2021, скасовано наказ про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани.

З урахуванням встановлених у справі обставин, зважаючи, що наказ про застосування до позивача стягнення у вигляді суворої догани визнано протиправним в судовому порядку, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування наказу т.в.о. начальника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України полковника поліції Зеленського В. від 18 грудня 2020 р. №735 "Про застосування до працівника управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції дисциплінарного стягнення".

Оцінюючи доводи відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ч.9 ст.139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до чч.1-5 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16 та від 16 серпня 2019 року у справі №755/6702/16-а склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу разом із заявою про судові витрати позивач подав до суду копію договору про надання правничої допомоги від 25.01.2021, відповідно до якого вартість послуг адвоката складає 4000,0 грн (пунктом 2.1 договору), акт виконаних робіт (наданих послуг) від 25.01.2021 та квитанцію про оплату наданих послуг в розмірі 4000, 0 грн.

Зазначені документи суд вважає належними доказами розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 4000,0 грн., який відповідає критеріям, визначеним статтею 134 КАС України.

При цьому пунктом 2.2 договору про надання правничої допомоги також передбачена виплата адвокату винагороди в розмірі 4000,0 грн у разі задоволення позовних вимог.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо розміру гонорару, узгодженого між позивачем та адвокатом, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Вищевказане було враховано під час укладення договору про надання правничої допомоги від 25.01.2021, оскільки в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, оскільки такі визначалися сторонами на час підписання цього договору, а отже є визначеним.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцїі про те, що судові витрати в загальному розмірі 4000 грн є обґрунтованими та пропорційними до предмету позову і відповідають складності справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.