Справа № 380/9490/21
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/9490/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року зал судових засідань №11

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Лєбєдєва Д.Ю.,

представника позивача Борецької О.Л.,

представника відповідача Середяка Б.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові у порядку загального позовного провадження справу за позовом дочірнього підприємства "АМБІЄНТЕ ФЕРНІЧЕ УКРАЇНА до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

встановив:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява дочірнього підприємства АМБІЄНТЕ ФЕРНІЧЕ УКРАЇНА , місцезнаходження: 80431, Львівська область, Кам`янка-Бузький район, с.Колоденці, вул.Івана Франка, буд.11, корпус А до Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35, в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №11368/13-01-07-01 від 21.05.2021, №11367/13-01-07-01 від 21.05.2021, №11366/13-01-07-01 від 21.05.2021.

i. Щодо податкового повідомлення-рішення№11368/13-01-07-01 від 21.05.2021

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч принципу «належного урядування» визначив позивачу дохід від дисконтування заборгованості з посиланням на положення (стандарти) бухгалтерського обліку (далі П(С)БО), які не містять методології визначення дисконтованої суми зобов`язань.

Вважає, що умови укладеного позивачем договору позики дозволяють позивачу погасити заборгованість достроково. Відтак зауважує про те, що грошове зобов`язання на підставі відповідного договору не підлягає дисконтуванню, оскільки дисконтування може здійснюватися виключно щодо довгострокових зобов`язань.

Також представник позивача звертає увагу суду на те, що проведене працівниками контролюючого органу дисконтування здійснене неналежним чином, зважаючи на те, що останні неправильно визначили ставку дисконтування.

Наполягає на тому, що пункту 16 П(С)БО №16 «Витрати» передбачає можливість віднесення сум сплаченого податку на додану вартість (далі ПДВ) до витрат. За таких обставин представник відповідача посилається на правильність визначення сум ПДВ, які можуть включатися до суми бюджетного відшкодування.

Обґрунтовуючи протиправність спірних рішень контролюючого органу, представник відповідача акцентує увагу на тому, що закуплені товари на харчування не використовувалися у господарській діяльності позивача, а тому позивач правомірно декларував податкові зобов`язання, виходячи з приписів пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.

22.07.2021 до суду від представника відповідача надійшов відзив, у якій він проти позову заперечив. Відзив обґрунтований тим, що позивач безпідставно не здійснив дисконтування грошового зобов`язання, чим занизив реальний дохід від підприємницької діяльності. При цьому вважає, що твердження представника позивача про відсутність нормативного закріплення формули методології є помилковим з огляду на те, що відповідна формула детермінована міжнародними стандартами бухгалтерського обліку та фінансової звітності, які є релевантними та до спірних правовідносин застосовуються субсидіарно.

Наполягає на тому, що уповноваженими особами податкового органу правильно обчислено суму дисконтування.

Також вказує на те, що позивач не надав жодних доказів дострокового погашення позики, що, як вважає представник відповідача, нівелює аргументи представника позивача про відсутність обов`язку проводити дисконтування.

Наголошує на тому, що П(С)БО №16 «Витрати» не передбачено включення сум ПДВ до складу адміністративних витрат.

30.07.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача позовні вимоги підтримав повністю. Зауважує про те, що довгостроковий характер зобов`язання обумовлений наявністю погоджених умов договору між контрагентами. Між тим, фактичне виконання таких умов жодним чином не впливає на класифікацію грошового зобов`язання та не унеможливлює його віднесення до поточних.

Представник відповідача зазначає про неможливість використання інформації з веб-сайту Національного банку України щодо визначення ринкових ставок для здійснення дисконтування.

Повторно посилається на помилковість проведених у межах податкової перевірки обчислень суми дисконтування. У цьому контексті звертає увагу суду на те, що необґрунтованість відповідного розрахунку є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Також представник відповідача вважає, що П(С)БО не містять конкретизованого переліку видів податків, які не можуть бути віднесені до витрат.

14.09.2021 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, у яких він позовні вимоги підтримав повністю. Доводи, викладені у поясненнях дублюють аргументи представника позивача, вказані у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник позивача додатково зазначає про те, що використана контрагентами ставка за договором позики є ринковою, що, як наслідок, свідчить про відсутність потреби у здійсненні дисконтування грошового зобов`язання.

ii. Щодо податкового повідомлення-рішення№11367/13-01-07-01 від 21.05.2021

Обґрунтовуючи протиправність рішення контролюючого органу про донарахування грошових зобов`язань, представник позивача посилається на те, що придбання продукції для харчування працівників не охоплюється господарською діяльністю позивача.

Крім того, суми коштів, сплачені за придбання у контрагентів позивача послуг для забезпечення харчування працівників за принципом «шведського столу», не входили до собівартості продукції, тому позивач правомірно декларував податкові зобов`язання на підставі підпункту «г» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України.

У відзиві представник відповідача проти доводів представника позивача заперечує. Вказує на те, що позивач надає послуги з харчування у межах господарської діяльності, тому податкові зобов`язання зі сплати ПДВ повинні нараховуватися на загальних підставах, тобто у відповідності до приписів пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України.

У свою чергу, представник позивача у поданій відповіді на відзив зазначив про необґрунтованість аргументів представника відповідача. Звертає увагу суду, що предметом закупівлі за договорами, витрати по яких позивач відносив до сум податкового кредиту з ПДВ, були не лише послуги щодо забезпечення працівників харчуванням, а й об`єкти гігієни. Зазначає про те, що позивач у розумінні податкового законодавства не здійснював жодного постачання послуг із харчування.

До суду від представника відповідача надійшли пояснення, у яких він проти позову заперечив. Вказує на те, що позивач неправильно обліковував здійснювані господарські операції, а тому орган податкового управління мав усі підстави для винесення відповідного податкового повідомлення-рішення. Посилається на правові висновки судів у справах №620/2092/19 та №420/3745/20.

14.09.2021 до суду від представника позивача надійшли письмові поясненнях, у яких вона позовні вимоги підтримала. Зазначає про те, що позивач вправі самостійно встановлювати облікову політику на підприємстві. Також вважає судову практику, на яку посилається представник позивача нерелевантною.

iіi. Щодо податкового повідомлення-рішення№11366/13-01-07-01 від 21.05.2021

В обґрунтування протиправності спірного рішення органу податкового адміністрування представник позивача зазначає про те, що прийняття оскаржуваного рішення зумовлене неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує на те, що для притягнення платника податків до відповідальності на підставі пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу визначальним є факт не здійснення реєстрації податкової накладної в цілому. Утім, відповідач реєстрацію податкових накладних здійснював.

Крім того представник позивача вважає, що розмір накладеного штрафу не відповідає критерію пропорційності.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити повністю.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 16.06.2021 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі.

Ухвалою від 12.07.2021 суд вирішив проводити розгляд справи у режимі відеоконференції.

Ухвалою від 05.10.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

Заходи забезпечення позову та доказів, у тому числі шляхом їх витребування, не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

У період з 22.03.2021 по 16.04.2021 уповноваженими працівниками відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2017 по 31.12.2020, за результатами якої складено акт перевірки від 23.04.2021 №9670/13-01-07-01/33465109 та встановлено наступні порушення:

- пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135, п. 137.1 ст. 137 Податкового кодексу України, п.9 П(С)БО 11 «Зобов`язання», п.7 П(С)БО 15 «Дохід», п.18 П(С)БО №16«Витрати» в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 717 029 грн.;

- п.185.1 ст.185, п. 188.1, ст.188 Кодексу в результаті чого завищено від`ємне значення податку на додану вартість (р.21 декларації) за грудень 2020 року на суму 96 183 грн.;

- п.120-1.2 ст.120-1, п.201.10 ст.201 Кодексу - не складено та не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні за ставкою 20% в періодах: за липень 2017 року на суму 55 998 грн., за серпень 2017 року на суму 44 170 грн., за вересень 2017 року на суму 48 212 грн., за жовтень 2017 року на суму 61 812 грн., за листопад 2017 року на суму 66 011 грн.,за грудень 2017 року на суму 64 874 грн., за січень 2018 року на суму 56 843 грн., за лютий 2018 року на суму 43 059 грн., за березень 2018 року на суму 35 772 грн., за квітень 2018 року на суму 39 597 грн., за травень 2018 року на суму 45 013 грн., за червень 2018 року на суму 41 708 грн., за липень 2018 року на суму 67 682 грн., за серпень 2018 року на суму 62 196 грн., за вересень 2018 року на суму 53 185 грн., за жовтень 2018 року на суму 65 916 грн., за листопад 2018 року на суму 66 863 грн., за грудень 2018 на суму 56 968 грн., за січень 201 Д року на суму 83 395?

за лютий 2019 року на 59 624 гри., за березень 2019 року на суму 53 611 грн., за квітень 2019 року на суму 42 948 грн., за травень 2019 року на суму 70 380 грн., за червень 2019 року на суму 54 416 грн., за липень 2019 року на суму 87 859 грн., за серпень 2019 року на суму 72 814 грн., за вересень 2019 року на суму 73 886 грн., за жовтень 2019 року на суму 72 548 грн., за листопад 2019 року на суму 72 462 грн., за грудень 2019 на суму 119 376 грн.,за січень 2020 року на суму 59 799 грн., за лютий 2020 року на суму 62 547 грн., за березень 2020 року на суму 57 315 грн., за квітень 2020 року на суму 31 064 грн., за травень 2020 року на суму 53 148 грн., за червень 2020 року на суму 60 799 грн., за липень 2020 року на суму 45 399 грн., за серпень 2020 року на суму 71 546 грн., за вересень 2020 року на суму 83 175 грн., за жовтень 2020 року на суму 84 722 грн., за листопад 2020 року на суму 96 667 грн., за грудень 2020 на суму 102 832 грн.

За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення:

№11366/13-01-07-01 від 21.05.2021 про нарахування штрафу за не складення та не реєстрацію податкових накладних на суму 980772,00 грн.;

№11367/13-01-07-01 від 21.05.2021 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 96183,00 грн.;

№11368/13-01-07-01 від 21.05.2021 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 717029, 00 грн. та нарахування штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 145515,00 грн.

Суд з`ясував, що позивач уклав договір позики з нерезидентом Компанія «Амбієнте Ферніче А/С» (Королівство Данія) від 25.05.2007, згідно з яким Компанія «Амбієнте Ферніче А/С» (Королівство Данія) - позикодавець, а позивач - позичальник.

Предметом зазначеного договору є те, що відповідно до його умов позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на загальну суму 1 000 000 євро з терміном погашення - IV квартал 2013 року.

Згідно з пунктом 2 статті 5 відповідного договору відсоткова ставка за користування позикою за даним договором складає 0,1 % на рік. Позика надається для поповнення обігових коштів позичальника, який самостійно визначає напрями використання позики.

Додатковою угодою (Додаток 2) від 30.10.2009 до договору позики від 25.05.2007 внесено зміни та змінено відсоткову ставку - відсоткова ставка встановлюється у розмірі тримісячної ставки LIBOR для євро плюс 0,6%.

Додатковою угодою (Додаток 3) від 17.06.2010 до договору позики від 25.05.2007 року внесено зміни у текст Договору позики, замінено слова Компанія "Амбієнте Ферніче А/С" на Компанія «Актона А/С», відсоткова ставка з 01.07.2010 року встановлюється у розмірі тримісячної ставки EURIBOR для євро плюс 1,75%.

Додатковою угодою (Додаток 4) від 24.10.2013 до Договору позики від 25.05.2007 позикодавець зобов`язується надати позику на загальну суму 1 500 000 євро з терміном погашення до 31.12.2018.

Додатковою угодою (Додаток 5) від 31.12.2020 до договору позики від 25.05.2007 позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику на загальну суму 951 468,8 євро з терміном погашення до 31.03.2021.

Станом на 29.10.2019 кредиторська заборгованість перед Компанія "Актона А/С" становила 15850912 грн.

Також суд встановив, що з метою безкоштовного харчування працівників, позивач здійснював придбання продуктів харчування та послуг із організації харчування працівників на загальну суму 13 241 054 грн. (без ПДВ) у наступних контрагентів:

- товариства з обмеженою відповідальністю «ОККО-Рітейл» на суму 5 430 444 грн.;

- фізичної особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_1 на суму 2 512 008 грн.).

- ФОП ОСОБА_2 на суму 691 322 грн.;

- ФОП ОСОБА_3 на суму 1 496 458,9 грн.;

- публічного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» на суму 193 882,1 грн.;

- товариства з обмеженою відповідальністю «Лео Стиль» на суму 207 467,9 грн.;

- товариства з обмеженою відповідальністю «Метро кеш енд кері Україна» на суму 240 112,2 грн.;

-ФОП ОСОБА_4 на суму 519 692 грн.;

- ФОП ОСОБА_5 на суму 1 342 241 грн.;

- ФОП ОСОБА_6 на суму 603 281,12 грн.;

- ФОП ОСОБА_7 на суму 24 305 грн.;

- ФОП ОСОБА_8 на суму 4 144 грн.;

- ФОП ОСОБА_9 на суму 3 276,92 грн.;

Відповідно до пункту 1 додатку до наказу позивача №3012від 10.10.2017 «Про облікову політику на 2017/2018 рік» позивач встановив здійснювати ведення бухгалтерського обліку за принципами і методами передбаченими Національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, Закону про бухгалтерський облік, інших законодавчих актів, які регулюють фінансового обліку та звітності.

Згідно з пунктом 22 вказаного додатку собівартість реалізованої продукції позивачем визначається як сума собівартості готової продукції та загальновиробничих витрат, що виникли в поточному періоді. Витрати на організацію харчування працівників не включаються до собівартості продукції.

Положення аналогічного змісту продубльовані пунктами 1 та 23додатку до наказу позивача №3112від 31.12.2018 «Про облікову політику на 2019 рік».

Зі змісту акта податкової перевірки вбачається, питання облікової політики, у тому числі, накази відповідача щодо її встановлення, контролюючим органом не досліджувалося.

ІV. Позиція суду

i. Вихідні положення

Вирішуючи спір по суті, суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України від 28.06.1991 №254к/96-ВР визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано Податковим кодексом України.

Згідно з підпунктом 14.1.157 підпункту 14.1. статі 14 ПК України податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Податкове повідомлення-рішення, серед іншого, містить суму та підставу для визначення (нарахування/зменшення) грошового зобов`язання та/або податкового зобов`язання, що повинен сплатити платник податків, та/або суму та підставу для зменшення бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, та/або зменшення податку на доходи фізичних осіб, задекларованого до повернення з бюджету, зокрема при використанні права на податкову знижку, та/або збільшення/зменшення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, та посилання на норми цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до яких здійснено їх розрахунок (підпункт 1 підпункту 58.1.1. пункту 58.1. статті 58 ПК України).

Таким чином, податкове повідомлення-рішення як акт індивідуальної дії породжує для платника податків зобов`язання щодо сплати грошового зобов`язання та повинно містити правову (юридичну) підставу прийняття такого рішення.

ii. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №11368/13-01-07-01 від 21.05.2021

Приймаючи вказане податкове повідомлення-рішення, контролюючий орган виходив з того, що позивач протиправно занизив показники доходу у зв`язку з не проведенням дисконтування суми позики за договором з „Амбієнте Ферніче А/С (Королівство Данія), а також безпідставно завищив показники витрат, оскільки до останніх включив суми сплаченого ПДВ за купівлю послуг з харчування з метою забезпечення харчування своїх працівників за принципом «шведського столу».

Аналізуючи мотиви органу податкового управління в частині обов`язковості проведення дисконтування грошового зобов`язання, суд виходить з такого.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Отже, передбачені ПК України правила визначення об`єкта оподаткування для цілей сплати податку на прибуток відсилають до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

У свою чергу, порядок виправлення помилок, внесення та розкриття інших змін у фінансовій звітності визначено П(С)БО №6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах» (далі П(С)БО №6).

За змістом пункту 3 вказаного П(С)БО облікова оцінка - попередня оцінка, яка використовується підприємством з метою розподілу витрат і доходів між відповідними звітними періодами.

Облікова оцінка може переглядатися, якщо змінюються обставини, на яких базувалася ця оцінка, або отримана додаткова інформація (пункт 6 визначено П(С)БО №6).

Суд вказує на те, що імперативна необхідність проведення дисконтування грошового зобов`язання зумовлена прийняттям наказу Міністерства фінансів України від 16.09.2019 №379 «Про затвердження Змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства фінансів України з бухгалтерського обліку» (далі наказ №379) відповідний пункт П(С)БО №11 було викладено в редакції, згідно якою фактично всі довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю, а не лише ті довгострокові зобов`язання, які передбачають нарахування відсотків. Вказаний наказ набрав чинності 29.10.2019. На переконання суду, у спірних правовідносинах правомірність оскаржуваних рішень органу податкового адміністрування повинна аналізуватися, виходячи з приписів П(С)БО станом на 29.10.2019 дата проведення дисконтування працівниками контролюючого органу.

Водночас у цьому контексті слід зазначити наступне.

Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №11 «Зобов`язання» (далі П(С)БО №11) застосовується з урахуванням особливостей оцінки та розкриття інформації щодо зобов`язань, установлених іншими положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.

Пунктом 4 наведеного П(С)БО передбачено, що довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями.

Відповідно до пункту 9 П(С)БО №11 довгострокові зобов`язання відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання. У свою чергу, за приписами пункту 4 аналізованого П(С)БО теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде потрібна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Згідно з пунктом 10 П(С)БО №11 Поточні зобов`язання включають:

- короткострокові кредити банків;

- поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення;

- інші поточні зобов`язання.

За приписами пункту 4 П(С)БО №11 поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Пунктом 11 П(С)БО №11 визначено, що поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.

Підсумовуючи викладене у сукупності, суд висновує про те, що дисконтуванню підлягають виключно довгострокові зобов`язання. Відтак приналежність зобов`язання до поточних виключає необхідність його дисконтування.

За таких умов суд дійшов висновку, що визначальним є характер грошового зобов`язання. При цьому ідентифікація характеру відповідного зобов`язання, тобто визначення чи є таке довгостроковим чи поточним охоплюється предметом судового дослідження.

Питання методологічних засади формування у бухгалтерському обліку інформації про дебіторську заборгованість та її розкриття у фінансовій звітності унормовано П(С)БО №10 "Дебіторська заборгованість" (далі П(С)БО №10).

Пунктом 4 вказаного стандарту, серед іншого, роз`яснено терміни, що використовуються у положеннях (стандартах):

1) дебітори - юридичні та фізичні особи, які внаслідок минулих подій заборгували підприємству певні суми грошових коштів, їх еквівалентів або інших активів.

2) дебіторська заборгованість - сума заборгованості дебіторів підприємству на певну дату.

3) довгострокова дебіторська заборгованість - сума дебіторської заборгованості, яка не виникає в ході нормального операційного циклу та буде погашена після дванадцяти місяців з дати балансу.

4) поточна дебіторська заборгованість - сума дебіторської заборгованості, яка виникає в ході нормального операційного циклу або буде погашена протягом дванадцяти місяців з дати балансу.

Правова регламентація мети, складу і принципів складання фінансової звітності та вимог до визнання і розкриття її елементів забезпечується П(С)БО №1 «Загальні вимоги до фінансової звітності» (далі П(С)БО №1).

Відповідно до абзаців першого та третього пункту 1 Розділу ІІ П(С)БО №1 фінансова звітність складається з: балансу (звіту про фінансовий стан) (далі - баланс), звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (далі - звіт про фінансові результати), звіту про рух грошових коштів, звіту про власний капітал і приміток до фінансової звітності. Підприємства, які складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, складають проміжну фінансову звітність, яка охоплює відповідний період (І квартал, перше півріччя, дев`ять місяців), наростаючим підсумком з початку звітного року у складі балансу та звіту про фінансові результати.

Звітним періодом для складання фінансової звітності є календарний рік. Проміжна фінансова звітність складається за результатами першого кварталу, першого півріччя, дев`яти місяців. Крім того, відповідно до облікової політики підприємства фінансова звітність може складатися за інші періоди (частина 1 статті 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

Отже, довгостроковим є зобов`язання, яке повинне бути виконане (погашене) у строк, що перевищує 12 місяців з найближчої дати балансу, тобто з дня наступного за останнім днем кварталу, у якому заборгованість відображена на балансі.

У вимірі спірних правовідносин слід зазначити про те, що відповідно до стаття 15 укладеного позивачем договору позики позичальник має право достроково погасити всю або будь-яку частину суми позики, що надана йому за відповідним договором.

Таким чином, суд дійшов висновку, що грошове зобов`язання (позика), що виникло між позивачем та нерезидентом компанією «Амбієнте Ферніче А/С» (Королівство Данія) від 25.05.2007 не підпадає під ознаки довгострокового, а тому у позивача відсутній обов`язок з проведення його дисконтування.

Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні докази дострокового виконання позивачем договору, зважаючи на те, що кваліфікація грошового зобов`язання здійснюється, виходячи з умов договору, а не з фактичного їх виконання одним із контрагентів.

Більше того, П(С)БО №11 не встановлює методології визначення теперішньої вартості, а також, не містить жодних визначень, які б роз`яснювали, що таке дисконтована сума майбутніх платежів та яким чином вона обраховується.

Суд такого акцентує увагу на тому, що Верховним Судом неодноразово висловлювалась правова позиція при вирішенні спору в аналогічних правовідносинах, що оскільки національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також органи, на які покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової, відсутні будь-які роз`яснення з боку контролюючих органів або практика такого дисконтування, підприємство не зобов`язане визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно та як наслідок здійснювати відповідний розрахунок. (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі №160/11301/19, постанова Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 640/13685/19).

Суд відхиляє доводи представника відповідача на необхідність субсидіарного застосування міжнародних стандартів фінансової звітності, виходячи з наступних міркувань.

Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» дає наступні визначення термінів:

- національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам;

- міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності.

Отже, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку правила не можуть суперечити міжнародним стандартам, не можуть визначати ширше коло обов`язків для суб`єктів їх використання.

При цьому, національні та міжнародні стандарти є окремими документами, що визначають правила поведінки суб`єктів, які складають фінансову звітність. Термінологічне визначення національних стандартів, наведене у Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не дає можливості та правових підстав для застосування міжнародних стандартів обліку у разі відсутності певних правил в національних стандартах.

Положення частини третьої статті 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» надають можливість підприємствам самостійно визначати доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності. Суд встановив, що позивач у межах визначення облікової політики підприємства визначив, що бухгалтерська звітність буде здійснюватися, виходячи з положень П(С)БО. Суд додатково зазначає про те, що, здійснюючи податкову перевірку, уповноважені працівники відповідача, не досліджували особливостей облікової політики позивача.

Таким чином, приписи міжнародних стандартів фінансової звітності не підлягають застосуванню, зважаючи на визначення позивачем необхідності подання звітності у відповідності до національних стандартів бухгалтерського обліку.

Як наслідок, суд зазначає про те, що висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства у зв`язку з не проведення дисконтування суми грошового зобов`язання є помилковими. У зв`язку з цим податкове повідомлення-рішення у частині заниження суми прибутку є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

В контексті викладеного суду акцентує увагу на тому, що доводи учасників справи стосовно правильності визначення ринкової ставки для обчислення суми дисконтування впливає на розрахунок суми зобов`язання за конкретною формулою. З огляду на те, що суд дійшов висновку про відсутність нормативно дефінованої формули аргументи про те, який саме розмір ставки повинен братися до уваги, не є релевантними та не потребують детального аналізу, оскільки не спростовують правильність викладених вище висновків суду щодо юридичної кваліфікації спірних правовідносин в частині виявлення інших обставин, які є самостійними підставами для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.

З приводу висновків контролюючого органу про необґрунтоване завищення позивачем показників витрат шляхом безпідставного включення до них суми сплаченого ПДВ за купівлю послуг з харчування з метою забезпечення харчування своїх працівників за принципом «шведського столу» суд зазначає наступне.

Суд встановив, що з метою безкоштовного харчування працівників, позивач здійснював придбання продуктів харчування та послуг із організації харчування працівників на загальну суму 13241054 грн. (без ПДВ) у наступних контрагентів:

- товариства з обмеженою відповідальністю «ОККО-Рітейл» на суму 5430444 грн.;

- фізичної особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_1 на суму 2512 008 грн.).

- ФОП ОСОБА_2 на суму 691322 грн.;

- ФОП ОСОБА_3 на суму 1496458,9 грн.;

- публічного акціонерного товариства «Концерн Хлібпром» на суму 193882,1 грн.;

- товариства з обмеженою відповідальністю «Лео Стиль» на суму 207 467,9 грн.;

- товариства з обмеженою відповідальністю «Метро кеш енд кері Україна» на суму 240 112,2 грн.;

-ФОП ОСОБА_4 на суму 519 692 грн.;

- ФОП ОСОБА_5 на суму 1342 241 грн.;

- ФОП ОСОБА_6 на суму 603281,12 грн.;

- ФОП ОСОБА_7 на суму 24305 грн.;

- ФОП ОСОБА_8 на суму 4144 грн.;

- ФОП ОСОБА_9 на суму 3276,92 грн.;

При цьому, суми сплачених коштів позивач відніс до витрат.

Правове регулювання методологічних засад формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття в фінансовій звітності, серед іншого, забезпечується національним положенням (стандарт) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" (далі П(С)БО №16).

Пунктом 18 П(С)БО №16 передбачено, що до адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, а саме:

1) загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо);

2) витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу;

3) витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

4) винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо);

5) витрати на зв`язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо);

6) амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

7) витрати на врегулювання спорів у судових органах;

8) податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі (крім податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг);

9) плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов`язані з купівлею-продажем валюти;

10) інші витрати загальногосподарського призначення.

Зі змісту цитованої норми вбачається, що податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі можуть включатися до витрат підприємства. Разом з тим, згаданий припис встановлює, що передумовою допустимості віднесення сум сплаченого податку до витрат є не включення таких податків до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг.

Як встановив суд, витрати на харчування працівників позивачем до собівартості продукції не включалися. Тобто суми сплачених податків у відповідній частині могли бути включені до витрат.

Крім цього, суд погоджується із аргументами представника позивача про те, що стандарти бухгалтерського обліку не визначають видів податків, які не можуть бути віднесені до витрат.

Таким чином, суд не погоджується із висновками контролюючого органу про те, що позивач безпідставно завищив показники витрат, оскільки до останніх включив суми сплаченого ПДВ за купівлю послуг з харчування з метою забезпечення харчування своїх працівників за принципом «шведського столу». У зв`язку з цим суд дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення №11368/13-01-07-01 від 21.05.2021 та необхідність його скасування.

iii. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №11367/13-01-07-01 від 21.05.2021

Приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення, контролюючий орган виходив з того, що забезпечення позивачем своїх працівників продуктами харчування охоплюється господарською діяльністю позивача, а тому останній повинен обліковувати відповідні зобов`язання на підставі пункту 185.1 статті 185 ПК України.

Суд з такими висновками відповідача не погоджується та вважає їх помилковими, виходячи з наступних підстав.

Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Аналіз наведених норм права свідчить, що основним критерієм для віднесення діяльності до господарської у розумінні підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України є зв`язок з виробництвом, спрямованим на отримання доходу.

Згідно з інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, економічними видами діяльності позивача є, зокрема, наступні:

31.09 Виробництво інших меблів (основний);

31.01 Виробництво меблів дня офісів і підприємств торгівлі;

16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів;

46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям;

47-59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарам; спеціалізованих магазинах.

Тобто послуги з надання харчування не пов`язані з господарською діяльністю відповідача.

Підприємство самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства (частина 5 статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Суд встановив, що витрати на харчування не включаються до собівартості продукції, тобто не пов`язані з одержанням прибутку.

Суд відхиляє посилання представника відповідача на висновки апеляційних судів викладені у постановах від 26.02.2020 у справі №620/2092/19 та від 17.12.2020 у справі №420/3745/20, зважаючи на таке.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тобто процесуальний закон не встановлює вимог щодо врахування висновків суду апеляційної інстанції. Крім того, постановою Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №420/3745/20 постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17.12.2020 скасовано з направленням справи на новий розгляд.

Отже, аналіз викладеного у сукупності дозволяє суду стверджувати про необґрунтованість прийнятого відповідачем податкового повідомлення-рішення. Відтак, відповідне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

iv. Щодо правомірності податкового повідомлення-рішення №11366/13-01-07-01 від 21.05.2021

За приписами підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Обов`язок платника податків на дату виникнення податкових зобов`язань скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін визначений абзацом першим пункту 201.1 статті 201 ПК України.

Абзацами першим, чотирнадцяти-дев`ятнадцятим статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

1) для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

2) для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

3) для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені

4) для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Пунктом 120-1.2 статті 120-1 ПК України визначено, що відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування.

Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.

У разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту та пунктом 120-1.1 цієї статті, не застосовуються.

У разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.

Суд додатково звертає увагу на те, що інкриміноване позивачу порушення є триваючим.

При цьому, згідно з пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за: порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії; відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу; порушення вимог законодавства в частині: обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів; цільового використання пального, спирту етилового платниками податків; обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками; здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального; здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку; порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати (в редакції Закону України № 591-IX від 13.05.2020).

Тобто, перелік порушень податкового законодавства, за які контролюючим органом нараховуються штрафні санкції в період дії карантину на території України є вичерпним та не включає застосування штрафних санкцій за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних у період з 01.03.2020 і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину.

Отже штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у період з 01.03.2020 і по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину не застосовуються.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення №11366/13-01-07-01 від 21.05.2021 є протиправним та підлягає скасуванню.

V. Судові витрати

Відповідно до положень статті 139 КАС України необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 22700,00 грн., сплачений згідно з платіжним документом від 03.06.2021 №19153.

Окрім цього, суд наголошує на тому, що вирішення питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу буде вирішене у додатковому рішенні суду у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 252 КАС України.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245 КАС України, суд

вирішив:

1. позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДПС у Львівській області №11368/13-01-07-01 від 21.05.2021, №11367/13-01-07-01 від 21.05.2021, №1 1366/13-01-07-01 від 21.05.2021.

3. Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Стрийська, 35 за рахунок бюджетних асигнувань на користь дочірнього підприємства АМБІЄНТЕ ФЕРНІЧЕ УКРАЇНА , місцезнаходження: 80431, Львівська область. Кам`янка-Бузький район, с.Колоденці, вул.Івана Франка, буд.11, корпус А судовий збір у розмірі 22700 (двадцять дві тисячі сімсот) грн. 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 24 лютого 2022 року.

Суддя А.Г. Гулик