Справа № 640/4981/22
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

14 лютого 2022 року м. Київ № 640/4981/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви

Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК»

до Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області

третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Держзакупівлі.Онлайн»

про визнання протиправним рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК» (далі також заявник) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви (в порядку пункту 1 частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України), в якій просить суд:

- зупинити дію рішення Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області від 13.12.2021 №454, яким визнано ТОВ «ЮК ПІК» таким, що відмовився від укладання та підписання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації по вулиці Науки 1-3 в селі Гора Бориспільського району Київської області за результатами електронного аукціону №UA-PS-2021-10-23-000013-1. Відмовлено ТОВ «ЮК ПІК» у задоволенні клопотання про прийняття рішення про відміну електронних торгів №UA-PS-2021-10-23-000013-1 у зв`язку з відсутністю підстав, визначених Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» та Порядком проведення електронних аукціонів для продажу об`єктів малої приватизації та визначення додаткових умов продажу, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №432. 2;

- заборонити Гірській сільській раді до вирішення спору по суті будь-яким чинити реалізовувати (продавати/відчужувати) об`єкт приватизації по вулиці Науки 1-3 в селі Гора Бориспільського району Київської області.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказано, що товариство з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК» не відмовлялось від підписання договору купівлі-продажу об`єкта приватизації, а угоду не було укладено з причин, що не залежали від заявника. Зокрема, у зв`язку з відмовою нотаріуса посвідчувати зазначений договір за відсутності на те правових підстав.

Дослідивши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд зазначає наступне.

Статтею 152 Кодексу адміністративного судочинства встановлено вимоги до змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Відповідно до пункту третього часини першої статті 152 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі та повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до частини першої статті 153 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - до суду, до якого має бути подано позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до приписів частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, адміністративний суд вправі вирішувати заяву про забезпечення позову та забезпечити позов лише у разі, коли позовна заява підлягає розгляду або вже розглядається за правилами адміністративного судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Також, пунктом 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єкт владних повноважень це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Із змісту заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, судом встановлено, що заявник є переможцем електронного аукціону №UA-PS-2021-10-23-000013-1.

Так, предметом майбутнього позову, як зазначено заявником, є визнання протиправним рішення від 13.12.2021 №454 «Про розгляд питання щодо продажу об`єкта приватизації по вулиці Науки, 1-З, в селі Гора, Бориспільського району Київської області.

Суд зазначає, що у відповідності до статті 146 Господарського кодексу України майно єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства або його окремих підрозділів, що є єдиними майновими комплексами і виділяються в самостійні підприємства, а також об`єкти незавершеного будівництва та акції (частини, паї), що належать державі у майні інших суб`єктів господарювання, можуть бути відчужені на користь громадян чи недержавних юридичних осіб і приватизовані цими особами відповідно до закону.

Так, відповідно до частини третьої статті 146 Господарського кодексу України приватизація державних (комунальних) підприємств чи їх майна здійснюється шляхом:

- купівлі-продажу об`єктів приватизації на аукціоні;

- викупу об`єктів приватизації.

Відповідно до частини другої статті 4 Господарсько процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Господарсько процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Згідно із частиною четвертою статті 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Статтею 30 Закону України «Про приватизацію державного майна» встановлено, що спори щодо приватизації державного майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Таким чином, за загальним правилом спори щодо приватизації комунального майна належать до юрисдикції господарського суду.

Отже, враховуючи суть майбутніх спірних правовідносин та суб`єктний склад, встановлений із заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд дійшов висновку про те, що правовідносини, про які зазначено заявником у заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, не є публічно-правовими і не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, в той час, як стосується приватноправових відносин і мають вирішуватися судами за правилами Господарсько процесуального кодексу України.

Наведене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №817/2297/14.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи особистого немайнового інтересу учасника таких відносин. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, які виникають, зокрема, з приводу виконання чи невиконання органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою чи службовою особою або іншим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій і не обумовлені порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин .

Суд зазначає, що інститут забезпечення позову визначено главою 10 Розділу I Кодексу адміністративного судочинства України, яка передбачає, що забезпечення позову можливе лише в адміністративній справі.

Керуючись статтями 152, 153, 154, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮК ПІК» про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.