Справа № 990/40/22
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 лютого 2022 року

Київ

справа №990/40/22

адміністративне провадження №П/990/40/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 серпня 2021 року № 378/2021 в частині, -

УСТАНОВИВ:

15 лютого 2022 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшов адміністративний позов (переданий судді 16 лютого 2022 року) ОСОБА_1 (далі - позивач) до Президента України Зеленського Володимира Олександровича (далі - відповідач), в якому позивач просив суд визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 21 серпня 2021 року № 378/2021 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних (заходів) санкцій» в частині введення в дію пункту 3 додатку 1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 20 серпня 2021 року.

До того ж, в позовній заяві позивач просив суд залучити в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Раду національної безпеки і оборони України (вул. Петра Болбочана, 8, м. Київ, 01601) та Службу безпеки України (, вул. Володимирська, 33, м. Київ, 01601).

Позовна заява підписана представником позивача, адвокатом Серафимовим Іллею Миколайовичем. На підтвердження повноважень представляти інтереси ОСОБА_1 до позовної заяви додано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 15 лютого 2022 року № 1059824 та договір про надання правничої допомоги від 21 грудня 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина 2 статті 171 КАС України).

Ознайомившись з позовною заявою вважаю, що її слід залишити без руху з огляду на наступне.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України передбачені статтею 266 Кодексу адміністративного судочинства України.

Правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ, зокрема щодо законності указів Президента України (пункт 1 частини 1 статті 266 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини 1 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктами 4, 5, 9, 10 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів; у справах щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень - обґрунтування порушення оскаржуваними рішеннями, діями чи бездіяльністю прав, свобод, інтересів позивача; відомості про застосування оскаржуваного нормативно-правового акта до позивача або належність позивача до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.

Із цих законодавчих положень вбачається, що особа, яка вважає, що порушені її права, свободи чи інтереси, і яка у зв`язку із цим звертається за їх захистом до адміністративного суду, має зазначити в позовній заяві, які саме права або інтереси були порушені, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать. Закон не передбачає вимог щодо обсягу, повноти чи слушності доводів позовної заяви, але приписує щонайменше сформулювати суть (зміст) порушення, яким чином воно негативно позначилось на правах особи, яка звертається з позовом, яким чином може бути відновлено порушене право.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України та конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним і стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

На дотриманні вказаних вимог Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо змісту позовної заяви та обґрунтуванні порушених прав особи, яка звертається до суду також було наголошено в ухвалах Верховного Суду від 13 вересня 2021 року у справі №9901/354/21 та від 27 січня 2022 року у справі № 9901/15/22.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що викладені представником позивача обставини, якими обгрунтовані позовні вимоги в порушення вимог пунктів 5, 9 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України не містять обгрунтувань, які саме права позивача були порушені оскаржуваним Указом, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать та якими документальними доказами вказані обставини підтверджуються. Як і не наведено мотивів в підтвердження того, що введені оскаржуваним Указом в дію санкції порушують права позивача, а не носять декларативний характер.

До того ж, обґрунтовуючи порушення оскаржуваним Указом прав, свобод та інтересів позивача, його представник в позовній заяві посилається на: «свавільне розширення відповідачем переліку суб`єктів, до яких можуть застосовуватися санкції», що в свою чергу не свідчить про належне обгрунтування порушених прав позивача та викладення підстав для скасування оскаржуваного Указу.

Отже позивачу слід привести позовну заяву у відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.

До того ж, відповідно до пункту 11 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

В позовній заяві, підписаній представником позивача, адвокатом Серафимовим Іллею Миколайовичем зазначено, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Натомість у пункті 11 частини 5 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України законодавець визначив однозначно, що письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, повинне бути «власне», тобто особисте, надане безпосередньо позивачем, а не будь-якою іншою особою, в тому числі, її представником.

Такий виклад зазначеної правової норми дисциплінує позивача як учасника справи та унеможливлює виникнення ситуацій, за яких позов до цього відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав може бути поданий двома та більше представниками позивача, які діють незалежно один від одного та яким невідомо про подання позовів до цього відповідача (відповідачів) з тим же предметом та з тих же підстав іншими представниками.

Отже позивачу слід надати суду власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Позиція Верховного Суду про необхідність дотримання цих вимог Кодексу адміністративного судочинства України викладена також в ухвалах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 9901/447/21 та від 01 грудня 2021 року у справі №9901/491/21.

Крім того, Суд зазначає, що разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача: Раду національної безпеки і оборони України та Службу безпеки України.

Поряд з тим, частиною 2 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи.

Відповідно до частини 4 статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України у заявах про залучення третіх осіб і у заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі.

В порушення вищенаведених вимог статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України представником позивача не зазначено об`єктивних обставин на обґрунтування необхідності залучення третіх осіб, а саме не вказано, яким чином та на які права чи обов`язки таких осіб може вплинути рішення суду у справі.

Позиція Верховного Суду щодо необхідності належного обґрунтування клопотання про залучення третіх осіб висловлена, зокрема, в ухвалах від 15 лютого 2021 року у справі №9901/33/21, від 16 лютого 2021 року у справі №9901/34/21, від 24 травня 2021 року у справі №9901/164/21, від 04 січня 2022 року по справі №9901/529/21.

Окрім викладеного Суд звертає увагу, що представником позивача додано до позовної заяви клопотання про витребування з Офісу Президента України та зі Служби безпеки України копії належним чином засвідчених документів. Обґрунтовуючи самостійне вжиття заходів для отримання вказаних документів представником позивача в позовній заяві зазначено про звернення останнього із адвокатськими запитами до Офісу Президента України та Служби безпеки України.

Поряд з тим, представником позивача вказано на отриманні листа Служби безпеки України про неможливість надання документів та зазначено про неотриманні на момент звернення з цим позовом відповіді (або засвідчених копій документів) від Офісу Президента України, оскільки тільки 14 лютого 2022 року представником позивача отримано рахунок на оплату витрат на копіювання.

Отже, приводячи позовну заяву у відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України представнику позивача слід надати суду докази (відповідь) про надання/або відмову в наданні відповіді на адвокатський запит від Офісу Президента України.

Відповідно до частини 1 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (частина друга статті 169 КАС України).

З огляду на викладене, позовну заяву слід залишити без руху, встановивши десятиденний строк протягом якого позивач має усунути вказані судом недоліки, а саме:

1) навести обґрунтування, які саме права позивача були порушені оскаржуваним Указом, чи належать вони позивачу, які обставини про це свідчать, та якими документальними доказами вказані обставини підтверджуються (враховуючи вимоги вказаної ухвали суду);

2) надати суду власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав;

3) привести клопотання про залучення третіх осіб у відповідність вимогам статті 49 Кодексу адміністративного судочинства України;

4) надати суду докази (відповідь) про надання/або відмову в наданні відповіді на адвокатський запит до Офісу Президента України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 161, 169, 171 КАС України, суд , -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 серпня 2021 року № 378/2021 в частині, залишити без руху.

Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, встановлених в мотивувальній частині даної ухвали суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

...........................

І.А. Васильєва

Суддя Верховного Суду