Справа № 160/22145/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправної бездіяльності та стягнення грошового забезпечення,-
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Наказом ДФС України від 26.04.2021 року № 659-о позивача поновлено на посаді заступника начальника управління - начальника відділу планування та моніторингу слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області.
Наказом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 24.05.2021 року № 71-о «Про оголошення наказу ДФС України від 26.04.2021 року № 659-о «Про виконання рішення суду» наказано вважати позивача поновлено на вищезазначеній посаді.
При вирішені спору суд виходить із того, що за приписами ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Частиною другою статті 372 зазначеного Кодексу встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
До того ж, пунктом 3 частини першої статті 371 цього ж Кодексу передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Тобто, законодавство України передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина 3 статті 14 КАС України).
Статтею 236 КЗпП установлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Звідси, позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
Відповідно до п.4 розділу XII Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерство фінансів України №616 від 17.07.2018 року, особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошове забезпечення нараховується виходячи з одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.
За такого правового регулювання, спірна компенсація має бути розрахована виходячи із одноденного розміру грошового забезпечення, визначеного відповідно до кількості календарних днів, а не робочих, як помилково вважає позивача.
За розрахунками суду, одноденний розмір грошового забезпечення позивача виходячи із кількості календарних днів у липні (31 к.д) й серпні 2014 року (31 к.д) та отриманого грошового забезпечення у розмірі 13 907,29 грн. складає 224,31 грн. Кількість календарних днів за період з 15.09.2020 року по 23.05.2021 становила 251 день, а отже належна до стягнення сума становить 56 301,81 грн. (251 день х 224,31 грн.).
Згідно з абзацом 5 пункту 6 Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Більш того, питання утримання податків, сплати єдиного внеску та інших обов`язкових платежів унормовано Податковим Кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та інш. При цьому, питання щодо утримання податків і обов`язкових платежів належить до стадіїї виконання судового рішення.
Слід також зазначити, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час виконання рішення суду не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі № 817/893/17 від 05 серпня 2020 року.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна