Справа № 360/4484/21
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
Іменем України

27 січня 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/4484/21

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шембелян В.С.,

за участю секретаря судового засідання Пономарьової О.І.,

представника позивача Середи І.Є.,

представників відповідача Олійника М.А., Столярової Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом представника позивача Середи Ігоря Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2021 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява представника позивача Середи Ігоря Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач) до Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (далі відповідач), в якій позивач, з урахуванням уточненої заяви від 03.09.2021 просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, яка полягає у не зарахуванні до календарної вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 , часу роботи в 43-й самостійній Державній пожежній частині УМВС в Луганської області (04.10.2000 - 08.11.2005), відповідно до пункту «в» статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області внести зміни до Наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 20.07.2021 № 230, зарахувавши до календарної вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту «в» статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», час роботи в 43-й самостійній Державній пожежній частині УМВС в Луганської області (04.10.2000-08.11.2005).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є пенсіонером служби цивільного захисту. Наказом начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Луганській області № 230 від 20 липня 2021 року його було звільнено в запас Збройних сил України та виключено з кадрів ДСНС, зі списків особового складу Головного управління та знято з усіх видів забезпечення, направлено до Старобільсько-Новопсковського об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на військовий облік.

З 01.11.1999 по 04.10.2000 позивач працював на посаді водія вантажного автомобіля з підміною на пожежному автомобілі 56 професійної пожежної частини, яка входила до складу Управління пожежної охорони УМВС України в Луганській області. З 04.10.2000 по 08.11.2005 працював на посаді водія (вільнонайманий) 43-ї самостійної Державної пожежної частини УМВС України в Луганській області. З 08.11.2005 був атестований та прийнятий на посаду водія 43-ї самостійної Державної пожежної частини Новопсковського районного відділу Головного управління МНС України в Луганській області.

26 липня 2021 року позивач звернувся із заявою на ім`я начальника Головного управління ДСНС України в Луганській області з проханням надати вказівку відповідним посадовим особам для внесення змін до наказу № 230 від 20.07.2021 із зарахуванням до календарної вислуги років на службі для призначення пенсії періодів часу перебування його на посаді водія 56 професійної пожежної частини (01.11.1999 - 04.10.2000), водія (вільнонайманий) 43-ї самостійної державної пожежної частини УМВС в Луганської області (04.10.2000-08.11.2005).

За результатами розгляду заяви позивача були внесені зміни до Наказу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 20.07.2021 № 230.

Наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 06.08.2021 № 257 «Про внесення змін до наказу ГУ ДСНС України у Луганській області від 20.07.2021 № 230» в зв`язку з надходженням підтверджуючих матеріалів щодо страхового стажу та календарної вислуги років щодо позивача, колишнього водія 22 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області, а саме: листа Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області від 22.07.2021 № 1200-0304-8/25142 та довідки 22 державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України у Луганській області від 13.07.2021 № 13/124/949, було встановлено вислугу років на службі станом на 20.07.2021 у календарному обчисленні 16 років 07 місяців 17 днів, яка збільшилась на 00 років 11 місяців 04 дні.

Таке збільшення відбулось в зв`язку з зарахуванням до календарної вислуги років позивача часу роботи службовцем на посаді водія 56 професійної пожежної частини (01.11.1999 - 04.10.2000), який зараховується до календарної вислуги років для призначення пенсії на підставі пункту «і» статті 17 Закону України № 2262 - час перебування на посадах службовців Державної кримінально-виконавчої служби України, у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом за переліком посад і на умовах, які визначаються центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки зараховується до вислуги років для призначення пенсії.

Разом з тим позивач зазначає, що вимогу про зарахування до календарної вислуги років часу роботи в органах державної влади, а саме - 43-ій самостійній Державній пожежній частині УМВС в Луганської області (04.10.2000 - 08.11.2005), в якій працював позивач водієм та був залишений на службі в державній пожежній охороні, відповідач безпідставно не розглянув, шо свідчить про його протиправну бездіяльність.

Отже, позивач вважає, що період роботи з 04.10.2000 по 08.11.2005 повинен бути зарахований йому до календарної вислуги років для призначення пенсії.

Ухвалою суду від 30.08.2021 позовну заяву залишено без руху (а.с. 18-20).

Ухвалою суду від 06.09.2021 прийнято позовну заяву до розгляду після усунення недоліків та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 28-29).

20.09.2021 підготовче засідання відкладено (а.с. 48).

18.10.2021 та 27.10.2021 підготовче засідання не відбулося з підстав, зазначених у довідці (а.с. 73,77).

Ухвалою суду від 11.11.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 84).

Ухвалою суду від 25.11.2021 зупинено провадження у справі (а.с. 89).

Ухвалою суду від 16.12.2021 поновлено провадження у справі (а.с. 97).

Ухвалою суду від 21.12.2021 зупинено провадження у справі (а.с. 109).

Відповідач позовних вимог не визнав, про що надав відзив на позовну заяву від 23.09.2021 № 5701-4673/5707/01 (арк.спр. 52-55). Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач зазначив, що представником позивача помилково розуміється норма пункту «в» ч.1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а саме: «До пенсії за вислугу років, що призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом (у тому числі до обчисленої в мінімальному розмірі), зараховується: в) час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України».

Відповідачем зазначено, що в контексті спору, що розглядає суд у даному адміністративному провадженні, зазначена норма розповсюджується на осіб, які: 1) перед початком роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах проходили службу в державній пожежній охороні або органах і підрозділах цивільного захисту (тобто на підставі наказу особу прийнято на службу цивільного захисту із зарахуванням до кадрів ДСНС, присвоєно спеціальне звання та призначено на посаду, передбачену штатним розкладом); 2) під час такої роботи вважались такими, що проходять службу в державній пожежній охороні або органах і підрозділах цивільного захисту (на підставі наказу про прикомандирування особу звільнено із займаної посади, зараховано у розпорядження начальника Головного управління та прикомандировано до органу державної влади, органу місцевого самоврядування або сформованого ними органу, на підприємство, в установу, організацію або до вищого навчального закладу; 3) після закінчення роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах продовжили проходити службу в державній пожежній охороні або органах і підрозділах цивільного захисту.

Відповідач зазначає, що всі три складові є невід`ємними одна від одної та у своїй сукупності дають право особі на застосування до неї норми пункту «в» ч.1 статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

ОСОБА_1 було прийнято на службу цивільного захисту, зараховано в кадри ДСНС, призначено водієм на штатну посаду, передбачену для атестованого особового складу, та присвоєно спеціальне звання лише 08 листопада 2005 року, що підтверджується записом у розділі 10 Проходження служби в Збройних силах, СБУ, органах МВС, МНС, ДСНС послужного списку ОСОБА_1 , що є додатком № 7 до позовної заяви, а саме: служба в МНС з 08.11.2005 по 21.05.2012 на посаді водія 43-ї самостійної державної пожежної частини Новопсковського районного відділу Головного управління МНС України в Луганській області. Тобто саме з 08 листопада 2005 року починається час проходження служби ОСОБА_1 , а отже зарахування часу роботи ОСОБА_1 з 04.10.2000 по 08.11.2005 водієм в 43 СДПЧ до пенсії за вислугу років неможливе. На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог.

04.10.2021 представником позивача через канцелярію суду надана відповідь на відзив (а.с. 57-58).

12.10.2021 на адресу суду від представника відповідача за вх.№34528/2021 надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с. 62-64).

В судовому засіданні представники сторін надали пояснення, аналогічні тим, що викладені в заявах у справі.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. ст. 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив такі обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 від 16.05.2016 (арк. спр. 3,15).

Наказом начальника полковника служби цивільного захисту Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області № 230 від 20 липня 2021 року звільнено із служби цивільного захисту у запас Збройних Сил за пунктом 173,176 підпунктом 4 (у зв`язку із скороченням штатів) прапорщика служби цивільного захисту ОСОБА_1 , водія 22 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління. Виключено з кадрів ДСНС, зі списків особового складу Головного управління, знятий зі всіх видів забезпечення з 20.07.2021.

Вислуга років на службі станом на 20.07.2021: календарна 15 років 08 місяців 13 днів, пільгова 04 роки 09 місяців 10 днів, страховий стаж: 11 років 04 дні (а.с. 4).

26.07.2021 позивач звернувся до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області із заявою про внесення змін до наказу №230 від 20.07.2021 із зарахуванням до календарної вислуги років на службі для призначення пенсії періодів часу перебування його на посаді водія 56 професійної пожежної частини (01.11.1999 - 04.10.2000), водія (вільнонайманий) 43-ї самостійної державної пожежної частини УМВС в Луганській області (04.10.2000 - 08.11.2005) (а.с. 6, 40, 41).

Наказом начальника полковника служби цивільного захисту Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області №257 від 06 серпня 2021 року внесені зміни до наказу ГУ ДСНС України у Луганській області від 20.07.2021 №230.

Вислуга років на службі станом на 20.07.2021: календарна 16 років 07 місяців 17 днів, пільгова 04 роки 09 місяців 10 днів, страховий стаж: 10 років 07 місяців 16 дні (а.с. 5).

Сторони визнають ту обставину, що збільшення відбулось в зв`язку з зарахуванням до календарної вислуги років позивача часу роботи службовцем на посаді водія 56 професійної пожежної частини (01.11.1999 - 04.10.2000), який зараховується до календарної вислуги років для призначення пенсії на підставі пункту «і» статті 17 Закону України № 2262 - час перебування на посадах службовців Державної кримінально-виконавчої служби України, у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом за переліком посад і на умовах, які визначаються центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки зараховується до вислуги років для призначення пенсії.

Згідно з дублікатом трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_3 від 03.09.1974 щодо спірного періоду позивача (а.с. 67-70):

Управління державної пожежної охорони:

з 01.11.1999 по 04.10.2000 прийнятий на посаду водія вантажного автомобіля з підміною на пожежному автомобілі 56-ї професійної пожежної частини;

з 04.10.2000 по 08.11.2005 працював на посаді водія (вільнонайомний) 43-ї самостійної державної пожежної частини УМВС в Луганській області (записи здійснені за архівною довідкою від 13.07.2021 №13/124/949);

з 08.11.2005 по 20.07.2021 проходив службу в МНС України, ДСНС України (наказ ГУ МНС від 08.11.2005 №133о/с, наказ від 20.04.2021 №230 о/с).

Відповідно до витягу з наказу від 07 листопада 2005 року ОСОБА_1 звільнено з посади 43-ї самостійної державної пожежної частини Новопсковського районного відділу ГУ МНС України в Луганській області з 07.11.2005 з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати (а.с. 103).

Згідно з витягом з наказу начальника Головного Управління МНС України у Луганській області від 08.11.2005 №133 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду водія ІІІ класу 43-ї самостійної державної пожежної частини Новопсковського районного відділу ГУ МНС України в Луганській області, присвоївши йому відповідно до військового квитка спеціальне звання «рядовий внутрішньої служби» з 08 листопада 2005 року (а.с. 104).

Відповідно до архівної довідки від 13.07.2021 №13/124/949, виданої 22 Державної пожежно-рятувальної частини Головного управління ДСНС України у Луганській області, ОСОБА_1 працював з 01.11.1999 по 04.10.2000 на посаді водія вантажного автомобіля з підміною на пожежному автомобілі 56-ї професійної пожежної частини та з 04.10.2000 по 08.11.2005 на посаді водія (вільнонайманий) 43-ї самостійної державної пожежної частини УМВС в Луганській області (а.с. 135).

Також в цій довідці зазначено, що на базі 57-ї невоєнізованої пожежної частини по охороні смт Новопсков створено 43-самостійну державну пожежну частину по охороні смт Новопсков управління державної пожежної охорони УМВС Луганської області (підстава: спільний наказ ГУ з питань НС та у СЗН від наслідків Чорнобильської катастрофи Луганської облдержадміністрації та УМВС України в Луганській області від 13.02.2003 № 27/112).

Наказом ГУ МНС України в Луганській області від 11.11.2004 № 331 створено Новопсковський районний відділ Головного управління МНС України у Луганській області, якому підпорядковано 43-самостійну державну пожежну частину по охороні смт Новопсков управління державної пожежної охорони УМВС Луганської області.

43-я самостійна державна пожежна частина Новопсковського районного відділу Головного управління МНС України в Луганській області реорганізована в 22 державну пожежно-рятувальну частину Головного територіального управління МНС у Луганській області (підстава: наказ МНС України від 25.04.2012 № 717).

22 державна пожежно-рятувальна частина Головного територіального управління МНС у Луганській області реорганізована в 22 державну пожежно-рятувальну частину Головного управління ДСНС України у Луганській області (підстава: наказ ДСНС України від 23.05.2013 № 293).

Таким чином зазначена архівна довідка свідчить, що позивач в період часу з 04.10.2000 по 07.11.2005 на посаді водія (не атестованій) 43-ї самостійної державної пожежної частини Новопсковського районного відділу ГУ МНС України в Луганській області, при цьому протягом цього періоду вказана пожежна частина була підпорядкована спочатку територіальним органам МВС, а потім ГУ МНС України в Луганській області на підставі наказу від 11.11.2004 № 331. При цьому 43-самостійна державна пожежна частина по охороні смт Новопсков управління державної пожежної охорони УМВС Луганської області до прийняття наказу про її створення від 13.02.2003 № 27/112 була 57-ї невоєнізованої пожежної частини по охороні смт Новопсков, що також охоплює спірний період.

Документи, які визначають статус підрозділу, в якому працював позивач у спірний період як воєнізованого підрозділу чи підрозділу професійної (невоєнізованої) пожежної охорони (положення), а також наказів про звільнення позивача з 56-ї професійної пожежної частини та прийняття чи переведення до 43-ї самостійної державної пожежної частини Новопсковського районного відділу ГУ МНС України в Луганській відповідач суду не надав, отже не підтвердив статус такого підрозділу у спірний період. В той же час судом встановлено, що позивача було звільнено з 07.11.2005 з посади водія (не атестованого складу) та прийнято з 08.11.2005 на посаду водія (атестовану) з присвоєнням спеціального звання «рядовий внутрішньої служби», при цьому обидві посади належали одному й тому самому підрозділу.

Представники сторін в судовому засіданні надавали пояснення, що всі трудові книжки та особові справи працівників Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області в 2014 році залишилися в Луганську на непідконтрольній українській владі території, тому дублікат трудової книжки позивача видавався йому у зв`язку із звільненням, записи до якого вносилися на підставі наявних відомостей, в тому числі й архівних довідок.

Також наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи №203 від 09.09.2005 були внесені зміни до штатів підрозділів державної пожежної охорони у Луганській області, в тому числі до 43-ї самостійної державної пожежної частини смт Новопсков Новопсковського району замість 4 посад водіїв (не атестовані) введені 4 посади водіїв зі спеціальним званням старшина внутрішньої служби (а.с.127-129).

При вирішенні справи суд керується такими вимогами законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статте 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст.2 Кодексу цивільного захисту України пожежна охорона - вид діяльності, який полягає у запобіганні виникненню пожеж і захисті життя та здоров`я населення, матеріальних цінностей, навколишнього природного середовища від впливу небезпечних чинників пожежі; професійна аварійно-рятувальна служба - аварійно-рятувальна служба, працівники якої працюють за трудовим договором, а рятувальники, крім того, проходять професійну, спеціальну фізичну, медичну та психологічну підготовку; сили цивільного захисту - аварійно-рятувальні формування, спеціалізовані служби та інші формування цивільного захисту, призначені для проведення аварійно- рятувальних та інших невідкладних робіт з ліквідації надзвичайних ситуацій.

Згідно ч. 1 ст. 22 Кодексу цивільного захисту України до сил цивільного захисту належать:

1) Оперативно-рятувальна служба цивільного захисту;

2) аварійно-рятувальні служби;

3) формування цивільного захисту;

4) спеціалізовані служби цивільного захисту;

5) пожежно-рятувальні підрозділи (частини);

6) добровільні формування цивільного захисту.

Таким чином, позивач у справі перебував на публічній службі в органі цивільного захисту.

Відповідно до пп. «а» ч.1 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше.

Згідно пп. «б» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Відповідно до п.п. «в» ч.1 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби і військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д" статті 1-2 цього Закону, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: час роботи в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у вищих навчальних закладах із залишенням на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.

Згідно з вимогами п.п. «і» ч.1 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам, які мають право на пенсію за цим Законом, до вислуги років для призначення пенсії зараховуються: час перебування на посадах службовців Державної кримінально-виконавчої служби України, у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які в подальшому були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом за переліком посад і на умовах, які визначаються центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки.

Пунктом 1 Указу Президента України від 27 січня 2003 року N 47/2003 передано Міністерству України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи Державний департамент пожежної безпеки як урядовий орган державного управління, вивівши його зі складу Міністерства внутрішніх справ України, та підпорядковані Департаменту органи управління, заклади, установи і підрозділи згідно з переліком (додається),до якого включено : Підрозділи, підпорядковані територіальним органам управління: штаб пожежогасіння; навчальний центр (пункт), спортивний комплекс, спортивна команда; центр оперативного зв`язку та інформації; випробувальна пожежна лабораторія, полігон; центр протипожежної пропаганди; загони, частини, окремі пости, судна та катери державної (професіональної) пожежної охорони, служби державного пожежного нагляду; відділи, відділення на закритих об`єктах; обліково-розрахункова частина; підрозділи з охорони складів та обслуговування матеріальних засобів непорушного запасу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України 10 вересня 2014 року N 928 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 вересня 2014 р. за N 1160/25937 затверджено Перелік посад службовців у підрозділах професійної (невоєнізованої) пожежної охорони, які надалі були переведені в категорію посад, що заміщуються рядовим і начальницьким складом служби цивільного захисту, час перебування на яких зараховується до вислуги років для призначення пенсії, до п.34 якого включено пожежний.

Згідно до ст.17-1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до 17-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» обчислення вислуги років для призначення пенсії здійснюється, як правило, за послужним списком особової справи військовослужбовця, особи, яка має право на пенсію за цим Законом.

Таким чином, за встановлених судом обставин стаж позивача з 04.10.2000 по 07.11.2005 в підрозділі пожежної охорони на посаді, яка була заміщена рядовим і начальницьким складом на умовах, які визначаються центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах виконання кримінальних покарань, цивільного захисту, пожежної і техногенної безпеки має бути зарахований до календарної вислуги позивача згідно з вимогами п.п. «і» ч.1 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Отже, позовні вимоги слід задовільнити з обранням іншого способу захисту порушеного права позивача відповідно до вимог п.10 ч.2 ст.245 КАС України. Єфективним способом захисту порушеного права буде саме визнання протиправною бездіяльності відповідача за результатом розгляду його звернення щодо не зарахування до календарної вислуги років для призначення пенсії періоду з 04.10.2000 по 08.11.2005, а також зобов`язати відповідача зарахувати до календарної вислуги років для призначення пенсії позивачу періоду з 04.10.2000 по 08.11.2005 та внести відповідні зміни до наказу про звільнення його зі служби.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вимогами статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку суду, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією від 31 серпня 2021 року (а. с. 23).

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 908,00 грн на користь позивача.

Керуючись Конституцією України, статями 2, 5-14, 19-22, 72-78, 94, 132-143, 159-165, 192-205, 241-247, 255, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце реєстраціїя: АДРЕСА_2 ) до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області (, місце знаходження: 93400, Луганська область, вул. Новікова, 1б) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області щодо не зарахування до календарної вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 періоду з 04.10.2000 по 08.11.2005.

Зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області зарахувати до календарної вислуги років для призначення пенсії ОСОБА_1 періоду з 04.10.2000 по 08.11.2005 та внести відповідні зміни до наказу про звільнення його зі служби.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 07 лютого 2022 року.

Суддя В.С. Шембелян