Справа № 640/14975/19
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року м. Київ № 640/14975/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, у якому просить суд:

-визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві Державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу інваліда війни ІІІ групи та видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

-зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус особи з інвалідністю, внаслідок війни ІІІ групи та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни;

- здійснити судовий контроль за виконанням винесеного судового рішення по даній справі та зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що є потерпілим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та став інвалідом внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильський АЕС, а відтак, має право на отримання статусу інваліда війни та посвідчення встановленого зразка відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII та Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302.

Однак, відповідачем йому відмовлено у видачі посвідчення інваліда війни на підставі відсутності документального підтвердження залучення його особисто до складу формувань Цивільної оборони згідно з наказом чи розпорядженням.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2019 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами, а також встановлено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву.

Згідно з частиною четвертою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України (далі у тексті - КАС України) судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, дійшов наступних висновків.

Обставини, встановлені судом:

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема посвідчення серії НОМЕР_1 та вкладки до нього № НОМЕР_2 , позивач, ОСОБА_1 , є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та інвалідом IIІ групи по захворюванням, пов`язаними з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії 2-18 АГ № 148952 від 14.11.1995.

Позивач вказує на те, що працював в Українському науково-дослідному інституті пожежної безпеки на посаді слюсаря КВПіА, був військовозобов`язаний, що підтверджується військовим квитком, виконував роботи по ліквідації наслідків на ЧАЕС саме в складі формувань цивільної оборони. У зв`язку з чим, став інвалідом 3-ї групи, причина інвалідності - захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС, встановлена безстроково, що підтверджено довідкою до Акту огляду МСЕК № 148952 від 14 листопада 1995 року, довідкою акту огляду МСЕК з відсотком втрати працездатності 40% серії 218112 №148952 від 14 листопада 1995 року, а також Експертним висновком №231 від 28.05.1992 року. Причина інвалідності - захворювання, пов`язане з роботами по ліквідації наслідків на ЧАЕС, встановлена безстроково.

Позивач 25 липня 2019 року звернувся до відповідача із заявою, у якій просив про видачу посвідчення інваліда війни, однак, отримав відмову від 31 липня 2019 року №100/06-8657, обґрунтовану тим, що надані заявником документи не підтверджують факт його залучення до формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Незгода із відмовою у видачі посвідчення інваліда війни обумовила звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини 2статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Положеннями пункту 9 частини 2 статті 7 Закону встановлено, що до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону необхідним є: 1) настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №818/26/18, від 20.02.2019 у справі №817/237/18, від 13.02.2019 у справі №676/1827/17, від 26.02.2020 у справі №377/196/17, від 27.04.2020 у справі №826/15761/17, від 14.05.2020 у справі №686/20301/16-а.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-ХІІ (далі Закон №796-ХІІ) учасниками ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 № 302 (далі - Положення №302), посвідчення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється дія Закону №3551-XII.

Відповідно до п. 7 Положення №302 "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни", "Посвідчення учасника війни" і відповідні нагрудні знаки, "Посвідчення члена сім`ї загиблого" видаються структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) за місцем реєстрації громадянина.

Згідно з пунктом 10 Положення №302, "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.

Відповідно до п.3 Положення №302 Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом "Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни" та нагрудний знак "Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни".

Судом встановлено, що позивач, є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та інвалідом IIІ групи по захворюванням, пов`язаних з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та вкладки до нього № НОМЕР_2 , довідкою МСЕК серії 2-18 АГ № 148952 від 14.11.1995, експертним висновком №231 від 28.05.1992 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка брала участь в ліквідації наслідків внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом №796-ХІІ.

Водночас, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551-XII, окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.

Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.

Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року №90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.

З урахуванням викладеного, суд зазначає, що документи, які позивач долучив до позовної заяви, а саме: посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи серії НОМЕР_1 , видане 01.12.1995 року, вкладка до посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС №104444; експертний висновок №231 від 28.05.1992 року; довідка МСЕК серії 2-18 АГ № 148952 від 14.11.1995року, копія довідки №17 від 23.02.2004, копія довідки № 4 від 18.01.1991, копія довідки від 20.04.1998 №1 про заробітну плату для обчислення пенсії та копія трудової книжки свідчать про те, що позивач належним чином підтверджує його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач суду не надав.

Таким документом має бути розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) за лінією Цивільної оборони щодо залучення підприємств, установ до формування Цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та розпорядчий документ підприємства про залучення особи до такого формування із зазначенням відомостей про роботу, яку така особа виконувала під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, суду не було надано доказів того, що разом із заявою, позивачем надавалися Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації документи, які б підтверджували його участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони. Ця обставина є істотною, оскільки в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини 2 статті 7 Закону) поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і, відповідно, мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 20 грудня 2019 року по справі №315/594/15-а(2-а/315/29/15) (адміністративне провадження №К/9901/13729/18), від 16 червня 2021 року у справі №810/372/18.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд дійшов висновку, що оскільки Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації обмежене у своїй діяльності рамками, встановленими законом, а саме пунктом 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", який для встановлення статусу інваліда війни вимагає надання доказів залучення осіб, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, до складу формувань цивільної оборони, а таких доказів не було надано, у відповідача були відсутні законодавчі підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Наведене свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

З врахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутності підстав для задоволення позовних вимог, звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити у повному обсязі.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Управління праці та соціального захисту населення Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (, 03040, м. Київ, вул. Ломоносова, 5, корпус 3).

Суддя В.І. Келеберда