Справа № 140/16342/20
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у повороті виконання судового рішення

22 лютого 2022 року ЛуцькСправа № 140/16342/20
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Димарчук Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Аршулік С.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача (заявника) Савчук Г.Р.,

розглянувши у судовому засіданні заяву Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про поворот виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу від 16.10.2020 №2332/к "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 " та наказу від 28.10.2020 №2454/к "Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 16.10.2020 №2332/к "; про поновлення ОСОБА_1 на посаді з 29.10.2020; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.10.2020 по день поновлення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 2332/к від 16.10.2020 «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » та наказ № 2454/к від 28.10.2020 «Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 16.10.2020 №2332/к». Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області з 29.10.2020.Стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2020 по 06.07.2021 в сумі 107143,47 грн.

На виконання вимог постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) був виданий наказ від 22.09.2021 № 2276/К «Про поновлення ОСОБА_1 », а також виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі № 140/16342/20 скасовано. Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі № 140/16342/20 залишено в силі.

07.02.2022 представник Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) звернувся до суду з заявою про поворот виконання Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі №140/16342/20 шляхом повернення стягнутих сум на користь ОСОБА_1 .

Заяву мотивовано тим, що звертаючись з позовом у даній справі та обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач доказує правомірність вчинених ним дій, посилаючись на завідомо неправдиві відомості про фактичну сплату заборгованості у виконавчих провадженнях, які в подальшому були покладені судом апеляційної інстанції в основу мотивації для ухвалення скасованої постанови від 06.07.2021. Оскільки судом касаційної інстанції скасовано рішення суду апеляційної інстанції в даній справі, питання про поворот виконання судового рішення не вирішено, тому слід зобов`язати позивача повернути безпідставно сплачені відповідачем грошові кошти.

В судовому засіданні представник заявника Савчук Г.Р. повністю підтримала викладені у заяві вимоги з наведених у ній підстав.

Позивач 21.02.2022 подав заперечення на заяву Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про поворот виконання рішення та в судовому засіданні зазначив, що Восьмий апеляційний адміністративний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позовних вимог, виходив з того, що саме по собі перевищення службових повноважень, не є підставою звільнення особи на підставі пункту 7 частини другої статті 65 Закону № 889-VIII. Звільнення з підстав передбачених пунктом 7 частини другої статті 65 Закону № 889-V111 можливе, виключно після перевірки компетентними органами дій особи на предмет наявності в таких діях складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Відповідач не переконався в тому, що у діях позивача відсутній склад кримінального чи адміністративного правопорушення, а тому, на думку суду апеляційної інстанції, його було необгрунтовано притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 7 частини другої статті 65 Закону № 889-VІІІ. Апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач необгрунтовано застосовував до позивача дисциплінарне стягнення, без з`ясування усіх складових дисциплінарного проступку, обмежившись лише описом встановлених обставин події. Зі змісту постанови Верховного Суду слідує, що Восьмий апеляційний адміністративний суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, помилково скасував рішення суду першої інстанції. В матеріалах справи відсутні та заявником не надані відомості па підтвердження того, що скасована постанова обгрунтована повідомленими ним завідомо неправдивими відомостями або поданими підробленими документами. З наведених підстав просив відмовити у задоволенні заяви про поворот виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правовідносини із повороту виконання судових рішень визначені ст. 380 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України).

Зокрема, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою наведеної вище статті КАС України, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи за результатами перегляду рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Як зазначив, в своєму рішенні Конституційний Суд України від 02.11.2011 № 13-рп/2011, поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Таким чином, з наведених правових норм випливає, що за допомогою інституту повороту, виконання судового рішення, яке було скасоване або змінене, зокрема, у такий спосіб, що стягувач повинен повернути боржнику те, що він отримав за таким судовим рішенням.

Разом з цим, ст. 381 КАС України встановлені особливості повороту виконання в окремих категоріях адміністративних справ, за якою поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

Оскільки предметом стягнення по цій справі була заробітна плата у відносинах публічної служби, за таких обставин, відповідно до вимог ст.381 КАС України, поворот виконання можливий лише у тому разі, коли позивач повідомив суду неправдиві відомості або надав підроблені документи.

Так, скасовуючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд зазначив про те, що конструкція правової норми п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу» - перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення, сформована таким чином, що у цій нормі закладена умова за якої особа може бути притягнута до дисциплінарної відповідальності за перевищення службових повноважень, як дисциплінарного проступку, а саме, коли такі дії особи не становлять складу кримінального або адміністративного правопорушення.

Тому, апеляційний суд вважає, що для того, щоб притягнути особу до відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», відповідач має переконатись в тому, що цей проступок не становить складу кримінального чи адміністративного правопорушення.

Саме по собі перевищення службових повноважень, не є підставою звільнення особи на підставі п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу». Звільнення з підстав передбачених п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу», на переконання апеляційного суду, можливе, виключно після перевірки компетентними органами дій особи на предмет наявності в таких діях складу адміністративного чи кримінального правопорушення.

Водночас, апеляційний суд встановив те, що відповідач не переконався в тому, що у діях позивача відсутній склад кримінального чи адміністративного правопорушення, а тому, на думку суду, необґрунтовано притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з роботи за вчинення дисциплінарного проступку передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 65 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, апеляційний суд вважає, що відповідач застосував до позивача дисциплінарне стягнення не обґрунтовано, без з`ясування усіх складових дисциплінарного проступку, обмежившись лише описом встановлених обставин події, а отже, оскаржені накази про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з роботи, на думку апеляційного суду, необхідно скасувати. З вищенаведеного вбачається, що підстава скасування рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 не ґрунтувалась на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документів.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 14.10.2010 у справі Щокін проти України (заяви №23759/03 та №37943/06), висловив правову позицію, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним.

Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 26.06.2014 у справі Суханов та Ільченко проти України (заяви №68385/10 та №71378/10) наголосив, що, перша і найбільш важлива вимога статті 1 Першого Протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання органів влади у право мирно володіти своїм майном має бути законним і переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання має бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має бути досягнуто справедливого співвідношення між інтересами суспільства і вимогами щодо захисту прав людини.

Таким чином, виходячи із змісту статей 380, 381 КАС України, статті 239 Кодексу законів про працю України, позиції Європейського суду з прав людини та принципу верховенства права, враховуючи ту обставину, що рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 у справі №140/16342/20 не було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання позивача повернути грошові кошти за скасованим судовим рішенням.

Суд зазначає, що стягнуті на користь позивача суми згідно рішення Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 у даній справі є коштами із виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому вони відносяться до грошового утримання у відносинах публічної служби, визначеного статтею 381 КАС України, тому підстави для повороту виконання рішення апеляційного адміністративного суду відсутні.

За таких обставин, підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про поворот виконання судового рішення у справі.

Керуючись статтями 243, 248, 380, 381 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про поворот виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 в адміністративній справі №140/16342/20 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 КАС України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Т.М. Димарчук

Повний текст ухвали складений 28 лютого 2022 року