Справа № 640/26285/21
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2022 року м. Київ № 640/26285/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у місті Києві у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротеп» (далі - позивач) з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (далі - відповідач), у якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу № 298109 від 17.08.2021 р.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржувана постанова є такою, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки ТОВ «Агротеп» не є автомобільним перевізником та належним суб`єктом відповідальності за вчинене правопорушення, так як транспортний засіб під час рейдової перевірки позивачем не використовувався, а відповідно до ТТН №МС-РН-000008224 від 21.07.202021 р. був у використанні ТОВ «ПЕРША ЛЬВІВСЬКА ЕКСПЕДИЦІЯ».

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позовних вимог просить відмовити, і зазначає, що доводи та твердження позивача, не підтверджують факту порушення Укртрансбезпекою законодавства про автомобільний транспорт, а постанова про застосування адміністративно- господарського штрафу від 17.08.2021 № 298109 є правомірною та такою, що відповідає вимогам законодавства України.

Позивачем подано відповідь на відзив, за змістом якої останній наполягає на задоволенні позовних вимог.

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2021 повернуто без розгляду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» про забезпечення позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2021 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» про забезпечення позову.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні учасники справи не звертались.

Згідно з частиною 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротеп» (02105, м. Київ, вул. Павла Усенка, 8, ) з 01.11.1995 зареєстровано як суб`єкт господарювання, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Одним із видів діяльності позивача є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт (основний).

21.07.2021 посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку вантажного автомобіля марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом марки SHMITZ SKO24, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Дані транспортні засоби належать на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Агротеп», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 06.12.2014 та № НОМЕР_4 від 14.10.2009.

За результатами перевірки посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено акт від 21.07.2021 № №303032 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, яким зафіксовано порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху, а саме перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень на строєну вісь 23.76 т. при допустимому 22.0 т. без відповідного дозволу.

У зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідностями фактичних вагових параметрів нормам та правилам, інспекторами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено Акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №00676041 від 21.07.2021.

В подальшому за актом № 303032 винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №298109 від 17.08.2021, якою до позивача застосовано штрафну санкцію за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно у розмірі 8 500,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням про стягнення штрафу, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі - Закон №2344-ІІІ) державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами. визначає Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (надалі - Порядок №1567).

Згідно з пунктом 2 Порядку №1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансінспекція, її територіальні органи.

Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст.34 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Суд зазначає, що відповідно приписів статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт"автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

У разі перевезення небезпечних вантажів крім документів, передбачених частиною другою цієї статті, обов`язковими документами також є: для автомобільного перевізника - ліцензія на надання відповідних послуг; для водія - свідоцтво про допущення транспортного засобу до перевезення певних небезпечних вантажів, свідоцтво про підготовку водіїв транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, письмові інструкції на випадок аварії або надзвичайної ситуації.

У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Аналіз положень статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Статтею 60 Закону №2344-ІІІ встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Системний аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що суб`єктом відповідальності за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм є саме автомобільний перевізник.

Натомість позивач у позовній заяві наголошує, що не є автомобільним перевізником в розумінні положень Закону №2344-ІІІ, а тому застосування до нього адміністративно-господарського штрафу згідно з постановою № 298109 від 17.08.2021 є протиправним та безпідставним.

Таким чином, спірним питанням в межах розгляду даної справи є встановлення факту наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» статусу автомобільного перевізника в розумінні Закону №2344-ІІІ на час проведення 21.07.2021 рейдової перевірки транспортного засобу марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом марки SHMITZ SKO24 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Так, за визначеннями, наведеними у ст.1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Таким чином, автомобільний перевізник це не завжди власник автомобіля, це особа, яка його використовує, тобто здійснює перевезення пасажирів чи (та) вантажів цим транспортним засобом.

У позовній заяві позивач стверджує, що не є автомобільним перевізником, позаяк 21.07.2021 ТОВ «ПЕРША ЛЬВІВСЬКА ЕКСПЕДИЦІЯ» на вантажному транспортному засобі марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом марки SHMITZ SKO24 реєстраційний номер НОМЕР_2 , які належить ТОВ «АГРОТЕП», здійснювало перевезення вантажу за маршрутом: м. Моршин (Львівська обл.) - Матусівка (Бориспільський р-н, Київська обл.), що підтверджується Товарно-транспортною накладною №МС-РН-000008224 від 21.07.202021 р. Відтак, позивач наголошує, що автомобільним перевізником є ТОВ «ПЕРША ЛЬВІВСЬКА ЕКСПЕДИЦІЯ».

Поряд з цим, у суду відсутні правові підстави вважати такі твердження обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до наявного у матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 06.12.2014 та № НОМЕР_4 від 14.10.2009 позивач є власником вантажного автомобіля марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом марки SHMITZ SKO24 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач з 01.11.1995 зареєстрований як суб`єкт господарювання, основним видом діяльності зазначено - 49.41 Вантажний та автомобільний транспорт.

Згідно з п. 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року № 379, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27.01.2011 року за № 123/18861, якщо власник транспортного засобу передав у встановленому порядку право користування і (або) розпорядження транспортним засобом іншій фізичній або юридичній особі (особам), то їм за письмовою заявою (додатки 1 і 2), поданою ними особисто або уповноваженим представником (за винятком випадків, коли в Центрі наявна інформація про анулювання таких повноважень), працівниками Центру оформляється і видається тимчасовий реєстраційний талон на період дії документа, який підтверджує право користування і (або) розпорядження транспортним засобом.

Вказаним підзаконним нормативно-правовим актом на виконання вимог Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що для транспортних засобів, що перебувають, зокрема у користуванні у фізичних чи юридичних осіб реєстраційним документом, наявність яких є обов`язковою згідно з вимогами ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.

Правовий висновок щодо оформлення тимчасового реєстраційного талону зробив Верховний Суд у справі № 804/8740/16, вказавши, що попри те, що наведені положення пункту 6.3 Інструкції № 379 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України «Про автомобільний транспорт».

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять відомостей про передання позивачем транспортного засобу марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом марки SHMITZ SKO24 реєстраційний номер НОМЕР_2 у користування і (або) розпорядження ТОВ «ПЕРША ЛЬВІВСЬКА ЕКСПЕДИЦІЯ», або ж водієві, який був присутній під час перевірки транспортного засобу від 21.07.2021.

Під час проведення перевірки водій не повідомляв інспекторів про наявність договору оренди транспортного засобу або іншого договору, що встановлює правові відстави для користування і (або) розпорядження транспортним засобом марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпу марки SHMITZ SKO24 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Крім того, суд зауважує, що товарна - транспортна накладна не є документом, що підтверджує право користування транспортним засобом на момент проведення рейдової перевірки з огляду на наступне.

Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 №363 затверджено Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (далі - Правила).

Відповідно до п.1.1 Правил основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Слід відмітити, що дана норма є альтернативною, в якій зазначається, що обов`язковою інформацією в товарно-транспортній накладній має бути інформація про перевізника та/або експедитора.

Крім того, загальними нормами Правил визначено, що товарно-транспортна накладна - документ на вантаж, а не документ, який визначає автомобільного перевізника.

За визначенням п.1,6 ст.1 Закону №1961, власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Отже, позивачем не підтверджено, що останній перебував у відповідних договірних правовідносинах з перевізником вантажу під час рейдової перевірки транспортного засобу марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом марки SHMITZ SKO24 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Не надано ґрунтовних пояснень і стосовно того, на якій підставі ТОВ «ПЕРША ЛЬВІВСЬКА ЕКСПЕДИЦІЯ» використовує автомобіль, який фактично належить на праві власності позивачу.

З урахуванням зазначених обставин суд дійшов висновку, що у даній справі саме позивач виступав автомобільним перевізником при здійсненні перевезення вантажу 21.07.2021 транспортним засобом марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричіпом марки SHMITZ SKO24 реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В частині тверджень позивача щодо розбіжностей ваги автомобіля на вагових комплексах суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 4 п. 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 № 879, габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.

Згідно з п.18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

До того ж суд відмічає, що статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 22.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 № 1306 за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2.6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м). за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь -11т (для автобусів, тролейбусів - 11.5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь -11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2м.

Пунктом 21 Порядку № 879 у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту.

Як було встановлено судом раніше, інспекторами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки складено акт від 21.07.2021 № 0067601 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, в якому встановлено, що повна маса складає 40,46 т. при фактично допустимій 40 т., осьове навантаження на строєну вісь транспортного засобу становила 23,76 т. при дозволеній масі 22 т., що свідчить про перевезення вантажу із перевищенням встановленого осьового навантаження.

Таким чином, в акті зафіксовано, що навантаження на строєну ось транспортного засобу позивача перевищило нормативно встановлені допустимі вагові параметри на 8%, що підтверджується роздруківкою результатів динамічного вагового контролю від 21.07.2021.

Пунктом 6 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.

Відповідно до пунктів 12, 13 Порядку № 879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Зважування транспортного засобу здійснювалося на повіреному належним чином засобі вимірювальної техніки про що свідчить Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 13.10.2009 № 187, відповідно до п.11 Порядку 879.

В частині тверджень позивача щодо самостійного проведення повторного зважування транспортного засобу марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпу марки SHMITZ SKO24 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 23 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 № 879, власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь- який інший спосіб. Згідно з пунктом 24 Порядку №879 після приведення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами і внесення плати за проїзд такий засіб спрямовується для здійснення повторного габаритно-вагового контролю. Якщо під час здійснення повторного габаритно-вагового контролю фактів перевищення габаритно-вагових параметрів не виявлено, транспортний засіб може продовжити подальший рух.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що після встановлення перевищення нормативно допустимих вагових параметрів, водій або власник транспортного засобу привів габаритно- вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами.

Підпунктом 12 пункту 2 Порядку №879 зазначено, що повторне вимірювання і зважування - будь-яке наступне вимірювання транспортного засобу, що перебуває в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю, з часу в`їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї. Не є повторним вимірювання, яке проводиться через технічні перебої в роботі вимірювального і зважувального обладнання.

З матеріалів справи вбачається, що 21.07.2021 посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки проведено перевірку вантажного автомобіля марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпом марки SHMITZ SKO24, реєстраційний номер НОМЕР_2 та встановлено порушення п. 22.5 Правил дорожнього руху, а саме перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень на строєну вісь 23.76 т. при допустимому 22.0 т. без відповідного дозволу.

22.07.2021 позивачем самостійно проведено повторне зважування транспортного засобу марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпу марки SHMITZ SKO24, реєстраційний номер НОМЕР_2 у стаціонарному пункті габаритно-вагового контролю КП «Центр організації дорожнього руху», що підтверджується талоном зважування від 22.07.2021 № 01734.

Як стверджує позивач, за наслідками повторного зважування транспортного засобу марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпу марки SHMITZ SKO24, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 22.07.2021 навантаження на строєну вісь становило 22.24 т, що є допустимим показником в межах похибки вагового обладнання (2 %), відповідно до п.9 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового-контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від № 255 від 28.07.2016.

Суд зауважує, що з огляду на зазначене вище, враховуючи необхідність проведення повторного зважування транспортного засобу в межах одного стаціонарного або пересувного пункту габаритно-вагового контролю, з часу в`їзду такого транспортного засобу на територію пункту до виїзду з неї, дані зважування транспортного засобу марки DAF FT XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 та напівпричіпу марки SHMITZ SKO24, реєстраційний номер НОМЕР_2 від 22.07.2021, проведеного позивачем самостійно на наступний день після проведення рейдової перевірки посадовими особами Поліського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки не є спроможними.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що постанова відповідача про застосування адміністративного-господарського штрафу № 298109 від 17.08.2021 до позивача є правомірною.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротеп» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови, - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Т.П. Балась