Справа № 640/3507/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року м. Київ № 640/3507/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Бокатової Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доОфісу Генерального прокурора, Восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Київської міської прокуратури
провизнання протиправним та скасування рішення кадрової комісії,
присутні у судовому засіданні представники сторін:позивача - Жогіна О.О., відповідача-1 - Вовк І.Р., відповідача-3 - Гаврилюк О.М.,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора (адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ідентифікаційний код - 00034051, ел. пошта: ) та Восьмої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (адреса: 01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення № 1 Кадрової комісії № 8 від 11.01.2021 про неуспішне проходження атестації прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_1 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.02.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/3507/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

09.03.2021 до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання адвоката Жогіної О.О. про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.

16.03.2021 представником Офісу Генерального прокурора подано заяву № 15/1/2-13639-21 з запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.04.2021 постановлено вийти зі спрощеного позовного провадження; вирішено здійснювати розгляд адміністративної справи № 640/3507/21 за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовче судове засідання по справі на 29.04.2021.

Судом встановлено, що у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Пащенко К.С.) перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Київської міської прокуратури, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 362к від 04.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Київської міської прокуратури № 5 міста Києва та органів прокуратури;

- поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді Оболонської окружної прокуратури міста Києва;

- стягнути середній заробіток та час вимушеного прогулу з 13.03.2021 по день винесення рішення у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2021 задоволено клопотання представника позивача Жогіної О.О. про об`єднання адміністративних справ у одне провадження, постановлено об`єднати в одне провадження адміністративні справи № 640/3507/21 та № 640/10078/21.

Таким чином, у межах цієї справи підлягають розгляду вимоги про:

визнання протиправним та скасування рішення № 1 Кадрової комісії № 8 від 11.01.2021 про неуспішне проходження атестації прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_1 ;

визнання протиправним та скасування наказу № 362к від 04.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Київської міської прокуратури № 5 міста Києва та органів прокуратури;

поновлення ОСОБА_1 на рівнозначній посаді Оболонської окружної прокуратури міста Києва;

стягнення середнього заробітку та час вимушеного прогулу з 13.03.2021 по день винесення рішення у справі.

29.04.2021, 27.05.2021, 16.06.2021 та 08.07.2021 судом оголошено перерви, справу призначено до розгляду на 12.08.2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.09.2021.

08.09.2021 та 04.11.2021 судом оголошено перерви, справу призначено до розгляд на 25.01.2022.

У судовому засіданні у вказану дату судом проведено судові дебати, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

В якості підстав позову зазначено, що 11.01.2021 Кадровою комісією № 8 прийнято рішення № 1 про неуспішне проходження прокурором атестації, що за висновком позивача є протиправним та необґрунтованим, так як під час атестації було продемонстровано високий професійний рівень знань та навичок, а повноваження щодо перевірки декларації та моніторингу способу життя особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, віднесено до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції. Окрім того, кадровою комісією протиправно прийнято до уваги анонімне повідомлення, яке надійшло на електронну пошту, що суперечить вимогам Закону № 113-ІХ.

В контексті протиправності наказу про звільнення позивач зазначає, що відсутні ознаки ліквідації та реорганізації органу прокуратури, в якому позивач обіймала посаду, тому посилання у наказі про звільнення на положення п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» є безпідставним. Відсутність підстави для звільнення становить правову невизначеність, що порушує права позивача.

У відзиві Офіс Генерального прокурора вказав, що позивачем подано заяву встановленої форми про переведення на посаду прокурора в відповідній прокуратурі та про намір пройти атестацію. З огляду на це, позивачем надано згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону № 1697-VII (відповідно до вимог підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ Закону № 113-ІХ). Відповідачем зазначено, що комісією з`ясовано обставини, які свідчать про невідповідність прокурора ОСОБА_1 вимогам професійної компетенції, професійної етики та доброчесності. На підставі досліджених матеріалів атестації, зокрема, електронної копії декларації особової справи, запитальника і відповідей на нього, пояснень прокурора, Комісія дійшла до обґрунтованих сумнівів щодо невідповідності позивача критеріям доброчесності. Кадрова комісія не зобов`язана нормами Закону юридично довести чи встановити у деталях невідповідність прокурора конкретному критерію, а уповноважена лише вказати чіткий перелік обставин, які стали підставою для прийняття кадровою комісією колегіального рішення, що підтверджує наявність у членів комісії обґрунтованих сумнівів щодо відповідності прокурора одному чи кількох із вказаних критеріїв.

Позивач у відповіді на відзив зазначив, що рішення про неуспішне проходження атестації має бути вмотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття. У порушення цих вимог, відповідачем безпідставно зроблено висновок про невідповідність позивача критеріям доброчесності, враховуючи, що оскаржуване рішення не містить перелік документів, які підтверджують викладене у рішенні. Окрім того, щодо наявності у членів комісії обґрунтованого сумніву у відповідності позивача вимогам професійної компетентності, враховуючи неповне та частково неправильне виконання позивачем практичного завдання, позивач зазначила, що як в рішенні, так і в протоколі не деталізовано в чому саме конкретно полягала неправильність виконаного практичного завдання. Протоколом та рішенням не встановлено та не зафіксовано, які саме питання ставились позивачу, які ним надавались відповіді.

Київською міської прокуратурою надано відзив, у якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити та вказує, що оскаржуваний наказ прийнято на виконання вимог Закону № 113-ІХ та на підставі рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. На думку відповідача, позивач обізнана з дійсними підставами звільнення та не перебувала у стані правової невизначеності щодо підстав звільнення. Окремо вказано, що у зв`язку з утворенням окружних прокуратур Київську міську прокуратуру № 5 виключено з структури та штатних розписів Київської міської прокуратури. При цьому штатна чисельність посад прокурорів Оболонської окружної прокуратури міста Києва з 15.03.2021 становить 48 посад прокурорів, тобто відбулось фактичне скорочення кількості прокурорів. Відповідач також наголосив, що не можна ототожнювати способу захисту трудових прав як поновлення на рівнозначній посаді із процедурою призначення на посаду. Для переведення працівника на посади прокурорів окружних прокуратур необхідне рішення відповідної кадрової комісії про успішне проходження атестації, наявність вакантних посад та згоди на призначення на відповідну посаду.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач наказом № 4428к від 14.12.2015 призначена на посаду прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 м. Києва.

25.09.2019 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ, згідно з п. 6, 7, 9, 10, 19 pозділу II «Прикінцеві і перехідні положення» якого передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Порядок проходження прокурорами атестації затверджено наказом Генерального прокурора від 03.10.2019 № 221.

Наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 233 затверджено Порядок роботи кадрових комісій, а наказом Генерального прокурора від 17.11.2020 № 540 створено Кадрову комісію № 8 та затверджено її склад.

Позивачем успішно пройдено два перші етапи атестації.

11.01.2021 позивач прийняла участь у третьому етапі атестації - співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Згідно з протоколом засідання Кадрової комісії № 8 від 11.01.2021 № 17 була поставлена на голосування пропозиція щодо ухвалення рішення про успішне проходження атестації позивачем враховуючи результати проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. За результатами голосування «за» - 3, «проти» - 3.

По 5-му питанню порядку денного слухали ОСОБА_2 щодо ухвалення індивідуальних рішень про неуспішне проходження прокурорами атестації за результатами співбесіди, проведених восьмою кадровою комісією 11.01.2021.

11.01.2021 Восьмою кадровою комісією прийнято рішення № 1 «Про неуспішне проходження прокурором атестації», згідно з яким визнано позивача визнано такою, що неуспішно пройшла атестацію.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що на підставі матеріалів атестації, зокрема, електронної копії особової справи, запитальника і відповідей на нього, пояснень прокурора у Комісії наявні обґрунтовані сумніви щодо відповідності ОСОБА_1 вимогам професійної компетентності у зв`язку з неправильним виконанням практичного завдання (а саме: відсутнє обґрунтування та належна аргументація, недостатньо розкрито правові наслідки дій та рішень зазначених в умовах практичного завдання осіб, надано невірну відповідь по другому питанню у частині можливості надання суду касаційної інстанції нових доводів для скасування рішення, які не були заявлені в апеляційній скарзі тощо).

Крім того, вбачається неналежний професійний рівень ОСОБА_1 через незнання нею змін та доповнень до антикорупційного законодавства у частині вимог фінансового контролю та електронного декларування.

Під час проведення співбесіди встановлено, що стосовно її чоловіка - колишнього прокурора, якого 21.10.2020 звільнено з органів прокуратури, раніше відкривалося дисциплінарне провадження щодо фактів невірного декларування ним доходів. При цьому, прокурор ОСОБА_1 не змогла надати обґрунтованих пояснень стосовно природи походження доходів (майна), які використовуються нею та перебувають у власності чоловіка (його батьків) і відображені у її електронних деклараціях за звітний період (зокрема 2 авто: Ауді А6 2013 р.в., Порше Панамера 2012 р.в., квартири та офісні приміщення площею понад 1 тис. кв. м. тощо), а також витрат на утримання наявного майна.

Значну кількість земельних ділянок та інших об`єктів нерухомості у Вишгородському районі Київської області, які використовуються прокурором та її чоловіком набуті у період роботи її свекра - ОСОБА_3 на посаді керівника Вишгородської РДА Київської області. На підтвердження законності походження його коштів прокурором ОСОБА_1 надано довідку з ДПІ Вишгородського району Київської області № 619/17-1/ від 30.03.2010 про результати позапланової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2007 по 22.03.2010. Проте назвати приводів, підстав та ініціаторів проведення цієї позапланової виїзної перевірки вона не змогла.

Під час проведення співбесіди досліджено анонімне повідомлення, яке надійшло на електронну пошту кадрової комісії № 8 та отримані відповідні усні пояснення від прокурора ОСОБА_1 . При цьому, стосовно викладеної у повідомленні інформації негативного характеру вона фактично визнала, що за дорученням керівника виконує не властиву для прокурора роботу - веде журнал відвідування прокурорами місцевої прокуратури судів, дублюючи функції апарату канцелярії, а обсяг виконуваної нею роботи, як прокурором, суттєво відрізняється у менший бік від обсягу виконуваної іншими прокурорами роботи.

Крім того, у комісії виникають сумніви щодо щирості відповідей та правдивості відомостей, наданих прокурором ОСОБА_1 під час співбесіди, оскільки переважна більшість її відповідей на запитання членів кадрової комісії розпочиналась зі слів «не знаю», «не відомо», «не цікавилась», «не готувалась».

У зв`язку з початком роботи окружних прокуратур, керуючись статтею 11 Закону України «Про прокуратуру», підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», наказом керівника Київської міської прокуратури № 362 к від 04.03.2021 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Київської місцевої прокуратури № 5 з 12.03.2021 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Підставою також зазначено рішення восьмої кадрової обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 1 від 11.01.2021; наказ Генерального прокурора № 2ш від 17.02.2021.

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями про звільнення з посади та з органів прокуратури, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статей 38, 43 Конституції України громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, користуються рівним правом доступу до державної служби, до служби в органах місцевого самоврядування.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, а держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності.

При цьому, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначено Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон України № 1697-VII).

Відповідно до частини 3 статті 16 цього Закону прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

За приписами пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Підпунктом 2 пункту 19 розділу ІІ Закону України №113-ІХ встановлено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України № 1697-VII за умови прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації.

Пунктом 9 розділу ІІ Закону України №113-ІХ закріплено, що атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.

Суд зауважує, що станом як на дату звільнення позивача, так і станом на час розгляду справи по суті, Закон № 113-ІХ є чинним, не визнавався неконституційним.

На виконання викладених вимог Закону, наказом Генерального прокурора № 221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок № 221).

За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу І цього Порядку, атестація прокурорів - це встановлена розділом II Закону України №113-ІХ та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Пунктом 6 розділу І Порядку №221 передбачено, що атестація включає в себе три етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

Згідно з пунктом 8 розділу І Порядку № 221 за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:

1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;

2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Форми типових рішень визначені в додатку 1 до цього Порядку.

Пунктом 2 розділу IV Порядку № 221 закріплено, що до початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Відповідно до пунктів 8-16 цього розділу співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Як убачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, позивач пройшов перші два етапи атестації та був допущений до співбесіди.

Відповідно до матеріалів справи на засіданні кадрової комісії прийнято рішення, згідно з яким позивача визнано таким, що неуспішно пройшов атестацію.

Ураховуючи те, що рішення Восьмої кадрової комісії є, згідно з Законом України № 113-ІХ, безальтернативною підставою для прийняття Генеральним прокурором наказу про звільнення позивача з посади, останнє має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що, має відповідати критеріям, установленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, бути прийнятим: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи рішення кадрової комісії на відповідність означеним вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, суд відмічає, що якщо прокурор, який проходить атестацію, не задовольняє критерії професійної етики та доброчесності, разом з іншою інформацією мають повідомлятися також обґрунтовані причини, з урахуванням яких прийнято рішення про неуспішне проходження атестації.

Мотиваційна частина такого рішення має доповнюватись документацією, яка перевіряється, і яка містить інформацію та посилання на порушення прокурором певних стандартів професійної етики та доброчесності.

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що комісією з`ясовано обставини, які, на думку членів комісії, свідчать про невідповідність позивача вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, зокрема:

«…у зв`язку з неправильним виконанням практичного завдання (а саме: відсутнє обґрунтування та належна аргументація, недостатньо розкрито правові наслідки дій та рішень зазначених в умовах практичного завдання осіб, надано невірну відповідь по другому питанню у частині можливості надання суду касаційної інстанції нових доводів для скасування рішення, які не були заявлені в апеляційній скарзі тощо);»

«…прокурор ОСОБА_1 не змогла надати обґрунтованих пояснень стосовно природи походження доходів (майна), які використовуються нею та перебувають у власності чоловіка (його батьків) і відображені у її електронних деклараціях за звітний період (зокрема 2 авто: Ауді А6 2013 р.в., Порше Панамера 2012 р.в., квартири та офісні приміщення площею понад 1 тис. кв. м. тощо), а також витрат на утримання наявного майна.»;

«…вона фактично визнала, що за дорученням керівника виконує не властиву для прокурора роботу - веде журнал відвідування прокурорами місцевої прокуратури судів, дублюючи функції апарату канцелярії, а обсяг виконуваної нею роботи, як прокурором, суттєво відрізняється у менший бік від обсягу виконуваної іншими прокурорами роботи.».

Однак спірне рішення не містить посилань на документи та обґрунтування, які підтверджують викладені в ньому факти, в тому числі щодо неправильності вирішення практичного завдання, наявності ознак невідповідності вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що випливає з незнання природи походження доходів (майна) та виконання окремих видів роботи за дорученням керівника.

Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначено в Законі України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час проходження співбесіди позивачем (далі - Закон України № 1700).

Пунктом 8 частини 1 статті 11 цього Закону встановлено, що до повноважень Національного агентства з питань запобігання корупції належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій суб`єктів декларування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування.

У рішенні Верховного Суду від 11.04.2018 в справі № 814/886/17 зазначено, що здійснення контролю та перевірки декларації осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема, щодо достовірності повноти відомостей, зазначених суб`єктом декларування в декларації, належить до виключної компетенції Національного агентства з питань запобігання корупції.

Відповідно до статті 51 Закону України № 1700, Національне агентство здійснює вибірковий моніторинг способу життя суб`єктів декларування з метою встановлення відповідності їх рівня життя наявним у них та членів їх сім`ї майну і одержаним ними доходам згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до цього Закону.

Моніторинг способу життя суб`єктів декларування здійснюється Національним агентством на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, а також із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування задекларованим ними майну і доходам.

Порядок здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування визначається Національним агентством.

Моніторинг способу життя здійснюється із додержанням законодавства про захист персональних даних та не повинен передбачати надмірного втручання в право на недоторканність особистого і сімейного життя особи.

Установлення невідповідності рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майну і доходам є підставою для здійснення повної перевірки його декларації. У разі встановлення невідповідності рівня життя Національним агентством надається можливість суб`єкту декларування протягом десяти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом.

У разі виявлення за результатами моніторингу способу життя ознак корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, Національне агентство інформує про них спеціально уповноважені суб`єкти в сфері протидії корупції.

Таким чином, саме Національне агентство з питань запобігання корупції є уповноваженим органом на здійснення моніторингу, зокрема, способу життя суб`єктів декларування, водночас, таких висновків Національним агентством під час розгляду справи не надано, як і не надано доказів звернення відповідача безпосередньо до Національного агентства з метою підтвердження або спростування сумнівів кадрової комісії щодо відповідності офіційного доходу близьких родичів позивача вартості їх набутого майна під час роботи позивача в органах прокуратури, або інших державних органах.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, комісія фактично самостійно, замість Національного агентства з питань запобігання корупції, провела перевірку майна позивача та достовірності відомостей, вказаних у її декларації, що не відповідає вищенаведеним законодавчим приписам та суперечить, зокрема, приписам Закону № 1700-VII.

Окрім того, за висновком суду, проведення атестації є безумовно дискреційними повноваженнями комісії. Водночас обсяг цієї дискреції не може бути необмеженим і повинен підлягати зовнішньому/публічному контролю, в тому числі судовому. Процес та результат атестації повинен бути зрозумілим як безпосереднім учасникам цих відносин, зокрема прокурору, так і суспільству загалом, адже коли йдеться про необхідність сформувати якісний прокурорський корпус, якому довіряло б це суспільство, то обґрунтованість/умотивованість рішень щодо атестації кожного прокурора є необхідною для цього умовою та гарантією.

Належна мотивація рішення (як форма зовнішнього вираження дискреційних повноважень) дає можливість перевірити, як саме (за якими ознаками) відбувалася процедура атестації і чи була дотримана процедура його прийняття. Її обсяг і ступінь залежить від конкретних обставин, які були предметом обговорення, але в будь-якому випадку має показувати, приміром, що доводи/пояснення прокурора взято до уваги і, що важливо, давати розуміння чому і чим керувалася Комісія, коли оцінювала прокурора, виставляючи певну кількість балів, або під час проведення співбесіди, тобто які мотиви ухваленого рішення. Особливо виняткової значимості обґрунтованість/вмотивованість рішення набуває тоді, коли йдеться про не проходження прокурором атестації, з огляду на наслідки, які це потягне.

Зокрема, рішення можна вважати вмотивованим, якщо в ньому зазначено обставини, що мають значення для правильного вирішення кожного з перелічених у Порядку № 221 питань, які мають бути дослідженні в рамках атестації прокурора; є посилання на докази, на підставі яких ці обставини встановлено; є оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовується процедура атестації; є посилання на норми права, якими керувалася Комісія. Таке рішення повинно містити судження Комісії щодо професійної, особистої, соціальної компетентності прокурора, його доброчесності та професійної етики, відтак його здатності на належному рівні здійснювати покладені на нього законом обов`язки на займаній посаді.

Наведені вище висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 09.10.2019 в справі № 9901/831/18.

У спірному ж рішенні кадрова комісія обмежилася лише стислим (загальним, невизначеним) посиланням на наявність окремих начебто обґрунтованих сумнівів щодо відповідності позивача вимогам професійної етики та доброчесності, що жодним чином не дає змоги встановити дійсні підстави/мотиви, з яких виходила Комісія під час ухвалення такого рішення.

Так, як встановлено з наявних відеоматеріалів та з матеріалів справи, у кадрової комісії виникли, зокрема, сумніви щодо природи походження доходів (майна), яке використовується нею та перебуває у власності чоловіка та його батьків і відображені у декларації за звітний період.

Однак суд зазначає, що комісія не скористалась правом на уточнення такої інформації попередньо та при проведенні співбесіди, що мало наслідком прийняття рішення без належної перевірки відповідних обставин та їх взаємозв`язку з питанням доброчесності позивача.

В свою чергу, позивач надала як під час попереднього опитування, так і безпосередньо під час співбесіди достатньо конкретні відповіді на поставлені питання, при цьому у розпорядженні кадрової комісії були наявні електронні декларації позивача, а також копія довідки від 30.03.2010 ДПІ Вишгородського району з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства відносно свекра ОСОБА_3 , однак належну оцінку сукупності наявних відомостей з обґрунтованим висновком про невідповідність ОСОБА_1 критеріям доброчесності кадровою комісією не надано.

Відсутність в оскаржуваному рішенні кадрової комісії належних мотивів його прийняття, посилань на конкретні обставини і підстави, а також відсутність у відповідача будь-яких доказових доводів, які б слугували і стали підставою для дискреційних висновків комісії, за яких позивач не відповідає законодавчо визначеним критеріям для зайняття посади прокурора, перевірка на наявність яких здійснюється в межах атестації прокурорів, є достатнім та самостійним підґрунтям для визнання його протиправним і скасування.

Суд наголошує, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю.

Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Категорія внутрішнє переконання по суті виражає психологічно-суб`єктивну впевненість особи у відповідності власної оцінки об`єктивно існуючих обставин чи фактів. Але для того, аби бути належним, внутрішнє переконання повинно відповідати певним вимогам, а саме: виходити з усебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх матеріалів.

Про дотримання членами комісії означеної процедури свідчитиме належна мотивація його висновку: встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення кожного з питань; посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення; оцінка доводів та аргументів особи, щодо якої застосовуються процедура оцінювання; норми права, що застосовані, й ті, що не застосовані, з викладенням мотивів їх незастосування.

І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень суб`єктивізує акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення.

У своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошував, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган державної влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення від 01 липня 2003р. у справі Суомінеен проти Фінляндії № 3780001/97, п. 36).

Наведення мотивів ухваленого рішення є об`єктивною та формальною гарантією, якої вимагає пункт 45 Висновку № 1 КРЄС.

При цьому, пунктом 49 рішення Європейського Суду з прав людини від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України» (заява №23543/02) зазначено, що норма права є «передбачуваною», якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації регулювати свою поведінку.

Формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 24.04.2008 року у справі «C. G. та інші проти Болгарії», заява № 1365/07, п. 39).

Разом з тим, суд звертає увагу, що визначення поняття «доброчесність прокурора» у законодавстві України відсутнє, з огляду на що суд критично сприймає висновок другої кадрової комісії щодо невідповідності позивача вимогам доброчесності, оскільки останній не ґрунтується на положеннях законодавства.

Крім того, відповідно до п. 6 розділу V Порядку № 221, рішення кадрових комісій про неуспішне проходження атестації може бути оскаржене прокурором у порядку, встановленому законодавством, що у свою чергу, покладає на кадрові комісії обов`язок обґрунтувати рішення про проходження або не проходження атестації прокурором в такий спосіб, щоб рішення містило мотиви та посилання на відповідні докази, на підставі яких таке рішення приймається.

Отже, посилання кадрової комісії лише на обґрунтовані сумніви не дають змоги встановити, у зв`язку з чим конкретно позивач не відповідає вимогам професійної етики та доброчесності, та жодним чином не дозволяє встановити дійсних підстав, з яких виходила комісія під час ухвалення оспорюваного рішення, й мотивів його прийняття.

Таким чином, оскаржуване рішення кадрової комісії стосовно позивача не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, оскільки Восьмою кадровою комісією не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, відсутні достовірні дані, які були взяті кадровою комісією до уваги, а зміст оскаржуваного рішення фактично є констатацією сумніву в доброчесності прокурора, без наведеного обґрунтування такого висновку.

З огляду на викладене, доводи відповідачів щодо дискреційних повноважень кадрової комісії та відсутності повноважень у суду здійснювати оцінку предмету атестації, зокрема, на відповідність його обґрунтованості та вмотивованості, тобто дотриманню пункту 12 Порядку роботи кадрових комісій, не узгоджується з вищенаведеними висновками суду та наявною практикою Європейського суду з прав людини.

Окрім того, надання правової дискреції органам влади у вигляді необмежених повноважень є несумісним з принципом верховенства права і закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам та порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання (рішення в справі Волохи проти України від 02 листопада 2006 року, рішення в справі Malone v. United Kindom від 02 серпня 1984 року).

Таким чином, рішення Восьмої кадрової комісії за № 1 від 11.01.2021 в цілому не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування рішення Восьмої кадрової комісії № 1 від 11.01.2021 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації, спірний наказ № 362к від 04.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Київської міської прокуратури № 5 міста Києва та органів прокуратури також підлягає скасуванню у зв`язку з відсутністю обставин, визначених п. 9 ч. 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Більше того, як встановлено судом, відповідно до наказу Генерального прокурора №2ш від 17.02.2021, у зв`язку з утворенням з 15.03.2021 окружних прокуратур і припиненням діяльності шляхом реорганізації місцевих прокуратур внесено зміни до структур і штатних розписів обласних прокуратур та виключено в структурах та штатних розписах обласних прокуратур такі місцеві прокуратури, зокрема, пп. 1.1.26 у Київській міській прокуратурі: Київську місцеву прокуратуру № 5.

Пунктом 2 вказаного наказу встановлено в структурі та штатних розписах обласних прокуратур такі окружні прокуратури, зокрема: пп. 2.26 у Київській міській прокуратурі: Оболонську окружну прокуратуру міста Києва.

Згідно з пунктом 4 вказаного наказу, цей наказ набирає чинності з дня початку роботи окружних прокуратур відповідно до рішення Генерального прокурора, прийнятого в порядку, визначеному пунктом 4 розділу ІІ «;Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформ органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ.

Так, наказом Генерального прокурора № 40 від 17.02.2021 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021.

Таким чином, зазначення в наказі № 362к від 04.03.2021 такої підстави звільнення ОСОБА_1 , як наказ Генерального прокурора № 2ш від 17.02.2021 є безпідставним, оскільки на момент прийняття оскаржуваного наказу, наказ Генерального прокурора №2ш від 17.02.2021 був нечинним.

Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 21 та ч. 1 ст. 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Частиною 2 ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері п

Частиною першою статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі в зв`язку із повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240-1 Кодексу законів про працю України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, єдиним можливим рішенням суду є поновлення такого працівника на займаній або прирівняної до займаної посади.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про поновлення позивача на попередній роботі, а саме на посаді прокурора Київської міської прокуратури № 5 міста Києва або на іншій рівнозначній посаді з 13.03.2021.

За таких обставин вимога щодо поновлення на посаді Оболонської окружної прокуратури міста Києва в силу положення ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги обставини протиправності прийняття наказу № 362к від 04.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Київської міської прокуратури № 5 міста Києва та органів прокуратури, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про стягнення з Офісу Генерального прокурора середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 13.03.2021 по 25.01.2022.

У відповідності до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За переконанням суду, відповідачі не довели правомірності прийнятих ним рішень та не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 20.05.2019 (справа № 417/3668/17).

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Тому рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та стягнення на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, слід звернути до негайного виконання.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення № 1 Кадрової комісії № 8 від 11.01.2021 про неуспішне проходження атестації прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправним та скасувати наказ № 362к від 04.03.2021 Київської міської прокуратури, про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Київської міської прокуратури № 5 міста Києва та органів прокуратури.

4. Поновити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на посаді прокурора Київської міської прокуратури № 5 або іншій рівнозначній посаді з 13.03.2021.

5. Стягнути з Офісу Генерального прокурора (адреса: 01001, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ідентифікаційний код - 00034051) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.03.2021 по 25.01.2022.

6. Допустити негайне виконання цього рішення Окружного адміністративного суду міста Києва в частині поновлення ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на посаді прокурора Київської міської прокуратури № 5 або іншій рівнозначній посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) середнього заробітку за один місяць.

7. У іншій частині позову відмовити.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст рішення складено 07.02.2022.

Суддя К.С. Пащенко