Справа № 280/11266/21
Суддя: Калашник Юлія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 лютого 2022 року (17:00)Справа № 280/11266/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Калашник Ю.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18.11.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), відповідно до якого позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 17.08.2020 №53 відмову у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

зобов`язати відповідача призначити, нарахувати та виплатити позивачу, починаючи з 12.08.2020, пенсію відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на шість років.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач рішенням №53 від 17.08.2020 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки недостатньо періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення для призначення пенсії в 53 роки 06 місяців. За змістом оскаржуваного рішення, інформація щодо періоду проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення була отримана відповідачем з довідки від 03.04.2019 № 299 і складає 4 роки 06 місяців 08 днів. Позивач з таким висновком відповідача не погоджується, оскільки у вказаний вище період роботи на території зони безумовного та гарантованого добровільного відселення на день аварії у м. Коростень Житомирської області позивач постійно проживала в м. Коростень Житомирської області, а інформація, отримана відповідачем з довідки від 03.04.2019 № 299 стосується періодів перебування на реєстраційному обліку, а не фактичного проживання. Зауважує, що позивач фактично безперервно постійно проживала та працювала на території зони безумовного та гарантованого добровільного відселення на день аварії у м. Коростень Житомирської області, починаючи з 27.02.1985 по 30.07.1993, що підтверджується копією трудової книжки. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 17.12.2021 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом, поновлено строк звернення до суду із вказаним позовом та відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до вказаної ухвали, відповідачу встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для надання відзиву на позовну заяву.

Вказана ухвала отримана відповідачем 25.12.2021, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на офіційну електронну адресу, які міститься в матеріалах справи.

Станом на 22.02.2022 відповідачем відзив на позовну заяву суду не надав.

Згідно зі ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, суд визнав за доцільне вирішити справу за наявними в ній матеріалами, в порядку письмового провадження.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

За наявними записами у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 01.03.1985, судом встановлено наступне:

у період з 27.02.1985 по 03.09.1986 позивач працювала на посаді обмірника у Коростенському МБТІ. На роботу прийнята на підставі наказу про прийняття на роботу № 3 від 27/02.85, звільнена на підставі наказу № 10 від 03.09.1986 (записи № № 1,2);

у період з 01.09.1986 по 22.06.1987 позивач працювала в Коростенському районі електромереж електромонтером оперативно-виїзної бригади. На роботу прийнята на підставі наказу № 94-к від 01.09.1986, звільнена на підставі наказу № 19-к від 22.06.1987 (записи № № 3,4);

у період з 06.07.1987 по 30.07.1993 позивач працювала в Управлінні торгівлі Коростенського міськвиконкому. На роботу прийнята на підставі наказу № 68к від 07.06.1987, звільнена на підставі наказу № 25к від 31.07.1993 (записи № № 4-11).

Відповідно до довідки № 299 від 03.04.2019, виданої виконкомом Коростенської міської ради Житомирської області підтверджується, що ОСОБА_1 постійно проживала на території зони безумовного та гарантованого добровільного відселення на день аварії у м. Коростень Житомирської області у періоди з 26.04.1986 по 14.07.1987, з 27.08.1987 по 30.03.1989, з 17.04.1991 по 20.01.1993.

12.08.2020 позивач звернулась до ГУ ПФУ в Запорізькій область із заявою про призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Рішенням від 17.08.2020 №53, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки не достатньо періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення для призначення пенсії в 53 роки 06 місяців. Зокрема у рішенні зазначено, що відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний. захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсія надається із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Згідно наданих документів, а саме довідки від 03.04.2019 №299, період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення складає 04 роки 06 місяців 08 днів. Згідно наданих документів страховий стаж складає 30 років 02 місяці 03 дні.

Листом від 14.07.2021 №9169-8706/Д-02/8-0800/21, на заяву позивача від 07.07.2021 щодо відмови у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України під 28.02.1991 796-ХІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач повідомив, що згідно наданих документів, а саме: довідки від 03.04.2019 № 299, виданої виконкомом Коростенської міської ради Житомирської області, період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселеним, станом на 01.01.1993, складає - 4 роки 6 місяців 8 днів. Загальний страховий (трудовий) стаж ОСОБА_1 , згідно наданих документів, складає -30 років 2 місяці 3 дні. У зв`язку з тим, що наявного у позивача періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (4 роки 6 місяців 8 днів) було недостатньо для призначення пенсії за віком у віці 53 роки 6 місяців, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку, згідно вимог статті 55 Закону.

Вважаючи рішення відповідача від 17.08.2020 №53 про відмову у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протиправним, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати позивачу заборгованості по пенсії за період з 01.04.2017 по 01.10.2021 протиправними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-ХІІ).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону №796-ХІІ, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Згідно зі ст. 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років зменшення пенсійного віку складає 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Відповідно до додатку №1 Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 23.07.1991 №106 м. Коростень Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

З контексту наведеної норми ст. 55 Закону №796-ХІІ можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для призначення пільгової пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є факт роботи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом певного часу.

Суд зазначає, що записами у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 01.03.1985 підтверджується факт роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 27.02.1985 по 03.09.1986, з 01.09.1986 по 22.06.1987 та з 06.07.1987 по 30.07.1993.

Таким чином, судом встановлено, що при перевірці усіх наданих відповідачу документів для призначення пенсії ОСОБА_1 та винесення рішення від 17.08.2020 №53 відмову у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідачем не враховано факт роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 27.02.1985 по 03.09.1986, з 01.09.1986 по 22.06.1987 та з 06.07.1987 по 30.07.1993 відповідно до записів її трудової книжки, а відтак відповідач дійшов передчасного висновку щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

Суд наголошує, що призначення та виплата пенсій, в силу вимог ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відноситься до виключних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Таким чином, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ з 12.08.2020, позаяк питання щодо встановлення факту роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення у період з 27.02.1985 по 03.09.1986, з 01.09.1986 по 22.06.1987 та з 06.07.1987 по 30.07.1993 не розглядались Пенсійним органом у спірних правовідносинах при прийнятті рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що належним способом захисту прав та інтересів у даній справі є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням наданої у рішенні правової оцінки суду щодо факту роботи ОСОБА_1 у зоні гарантованого добровільного відселення протягом певного часу, зокрема: у період з 27.02.1985 по 03.09.1986, з 01.09.1986 по 22.06.1987 та з 06.07.1987 по 30.07.1993.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності прийняття свого рішення. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, частково знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (ч.1 ст.143 КАС України). Оскільки суб`єктом владних повноважень у справі було ГУ ПФУ в Запорізькій області, то з бюджетних асигнувань цього органу повинні бути присуджені позивачу судові витрати, документально підтверджені у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 17.08.2020 №53.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.08.2020 щодо призначення їй пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 22.02.2022.

Суддя Ю.В. Калашник