Справа № 640/4693/22
Суддя: Огурцов О.П.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

21 лютого 2022 року м. Київ № 640/4693/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Огурцов О.П., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

ОСОБА_1
до проФонду гарантування вкладів фізичних осіб визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17, ), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу гарантованої суми відкшодування за вкладом у Публічному акціонерному товаристві "Європейський газовий банк" за договором банківського вкладу з фізичною особою від 17.06.2014 № 349112 в розмірі 199200,00 гривень,

- стягнути з відповідача на користь позивача кошти у розмірі 199200,00 гривень за вкладом, які були внесено за договором банківського вкладу з фізичною особою від 17.06.2014 № 349112, укладеного між позивачем та Публічним акціонерним товариством "Європейський газовий банк".

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до адміністративного суду фізичною особою адміністративного позову:

- майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,

- немайнового характеру складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2022 року становить 2481,00 гривень.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Отже, за подання даного позову належить до сплати судовий збір за позовні вимоги майнового характеру на суму 199200,00 гривень (щодо стягнення коштів) - 1992,00 гривень, а також одну вимогу немайнового характеру (визнання протиправною бездіяльності) - 992,40 гривень, загальна сума - 2984,40 гривень.

Позивачем не надано до суду документа про сплату судового збору, хоча такий документ зазначений у переліку доданих до позовної заяви документів. Водночас, відповідно до акту від 09.02.2022 № 214, такого додатку не виявилось під час розкриття поштового відправлення.

Відповідно до частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Так, зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вважає, що на підставі постанови Львівського окружного адміністративного суду від 06.11.2015 в адміністративній справі № 813/576/15, залишеною в силі постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019, вона має право на отримання відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У подальшому, адвокат Веремчук Віталій Анатолійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із зверненням від 04.11.2019, в якому просив виконати зазначені вище рішення судів та включити позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У відповідь на вказане звернення, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб листом від 18.11.2019 № 02-03-19754/19 повідомив ОСОБА_2 , який представляє інтереси ОСОБА_1 про те, що 14.11.2019 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ "Єврогазбанк" подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи, в зв`язку з чим відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами припиняється.

Надалі, позивачем 16.08.2021 подано чергове звернення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою про виплату гарантованого відшкодування коштів за вкладами, на яке Фонд листом (дату та номер з копії встановити неможливо) повідомив позивачу аналогічні обставини про припинення банку як юридичної особи та, як наслідок, завершення виплати гарантованих сум відшкодування.

Суд звертає увагу, що про припинення повноважень Фонду як ліквідатора АТ «Європейський газовий банк» у зв`язку із внесенням до Єдиного реєстру запису від 11.12.2019 № 7028819 про державну реєстрацію припинення цього банка як юридичної особи, що свідчить про завершення процедури ліквідації, та наслідки такої ліквідації щодо припинення виплати гарантованого відшкодування, вперше повідомлено адвокату позивача листом від 18.11.2019 № 02-03-19754/19, що позивачем не заперечується та підтверджується.

Отже, можна зробити висновок, що позовні вимоги ґрунтуються на подіях, які мають свій початок з 18.11.2019.

В свою чергу, відповідь, що була надана відповідачем адвокату позивача від 03.09.2021, та отримана представником позивача 19.09.2021, є відповіддю на чергове звернення, про що останньою зазначається у позовній заяві.

При цьому, у вказаній відповіді Фонду від 03.09.2021 також, як і у відповіді Фонду від 18.11.2019 № 02-03-19754/19, повідомлено про аналогічні обставини: зазначено про ліквідацію банку та про завершення виплати сум гарантованого відшкодування.

Суд відхиляє вказані аргументи позивача щодо визначення початку строку звернення до суду з моменту отримання другого листа відповідача, оскільки при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного рішення, дії або бездіяльності, а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії або бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Окрім того, суд критично ставиться до аргументів позивача, що постанови Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 200/3647/20-а та від 26.05.2021 № 200/14379/19-а змінюють обставини справи, та поновлюють спочатку строки звернення до суду, оскільки у вказаних рішенням висловлена лише правова позиція суду з аналогічних питань, проте, не встановлено жодних нових обставин справи у межах даного спору, а отже такі рішення судів мають лише інформаційний, а не преюдиційний характер.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки він дізнався або мав дізнатись про порушення своїх прав та інтересів у листопаді 2019 року, а з позовною заявою звернувся лише у лютому 2022 року, тобто, після спливу шестимісячного строку для такого звернення.

Відповідно до частини шостої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Вказані недоліки позивач може усунути шляхом подання до суду:

- документа про доплату судового збору у розмірі 2984,40 гривень,

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причини такого пропуску.

Керуючись статтями 123, 160, 161, 169, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.

3. Попередити позивача про те, що у разі, якщо недоліки позовної заяви не буде усунено, позовну заяву буде повернуто, відповідно до частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною другою статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до статті 294, частин другої та третьої статті 293 Кодексу адміністративного судочинства України оскарження даної ухвали окремо від рішення суду не допускається. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О.П. Огурцов