Справа № 640/17539/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року м. Київ № 640/17539/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., вирішивши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доАдміністрації Державної прикордонної служби України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби (військова частина НОМЕР_1 ) (далі також - відповідач), в якому просить:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України викладене в Листі від 26.06.2019 № 14/Д-47/42 щодо відмови в підготовці та поданні до Адміністрації Державної прикордонної служби України документів для призначення йому пенсії за вислугу років на пільгових умовах для подальшого скерування до органів Пенсійного фонду України.
2. Зобов`язати Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України підготувати та направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України документи ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах для подальшого скерування до органів Пенсійного фонду України.
Адміністративний позов обґрунтовано правом позивача на призначення йому пенсії за вислугу років з урахуванням пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» шляхом зарахування пільгової вислуги до календарної.
Водночас, відповідачем протиправно відмовлено позивачу у підготовці документів для оформлення пенсії та направлення останніх до Адміністрації Держприкордонслужби, що порушує право позивача на гарантоване державою пенсійне забезпечення.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.09.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Через канцелярію суду 24.09.2020 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує з підстав відсутності у позивача передбаченого статтею 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» права на пенсію з підстав відсутності у останнього календарної вислуги у 24 календарних роки та 6 місяців і більше станом не день подання заяви.
Зокрема, відповідач просить суд залишити позов без розгляду.
В обґрунтування заяви відповідачем зазначено, що відповідно до переліку документів зазначених у позові як додатки до нього, які позивач надає до суду, останнім долучено: копію наказу начальника Донецько-Луганського регіонального управління №961-ос від 20.02.2019 року; копію заяви ОСОБА_1 до Донецько-Луганського регіонального управління від 26.06.2019 року; лист Донецько-Луганського регіонального управління від 26.06.2019 року №14/Д-47/42; документ, підтверджуючий звільнення (позивача) від сплати судового збору; копію позовної заяви з додатками для відповідача.
Таким чином, ні у позовній заяві, ні у додатках до позовної заяви не має клопотання позивача про поновлення йому строку на звернення до суду з позовом.
При цьому, позивач оскаржує рішення яке викладене у листі Донецько-Луганського регіонального управління від 26.06.2019 року за №14/Д-47/42, втім з позовною заявою до суду позивач звернувся лише 30.07.2020 року.
Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом більше ніж через рік з дня прийняття рішення відповідачем по заяві позивача, що є порушенням процесуального строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.11.2020 року встановлено ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання пояснень (правового обґрунтування) у разі, якщо вважає строк звернення до суду дотриманим; в іншому разі - заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, зазначивши поважні підстави його пропуску, яку подати (надіслати поштою, електронною поштою) до канцелярії Окружного адміністративного суду міста Києва (010651, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, корпус А). Заяву Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України про залишення позову без розгляду ухвалено вирішити після надходження відповідної заяви чи пояснень від позивача, або, у разі неподання останніх, після спливу строку на їх подання.
Через канцелярію суду 24.11.2020 року позивачем подані пояснення щодо допущення технічної описки у позовних вимогах, а саме, в частині оскаржуваного рішення відповідача.
Так, позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України викладене в Листі від 26.06.2020 року № 14/Д-47/42 щодо відмови в підготовці та поданні до Адміністрації Державної прикордонної служби України документів для призначення йому пенсії за вислугу років на пільгових умовах для подальшого скерування до органів Пенсійного фонду України, в той час, як у позові помилково зазначив дату оскаржуваного листа « 26.06.2019» замість « 26.06.2020», про що надав відповідні докази.
Враховуючи викладене, позивач вважає дотриманим строк звернення до суду та просить відмовити у задоволенні клопотання про залишення позову без розгляду.
Через канцелярію суду 21.02.2022 року позивачем подано заяву про заміну відповідача правонаступником, вирішуючи яке, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, Донецько Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби України () є припиненим з 30.09.2020 року (номер запису: 007006105).
Разом з тим, у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 05.02.2020 № 43 «Про ліквідацію територіальних органів Адміністрації Державної прикордонної служби» на Адміністрацію Державної прикордонної служби покладений обов`язок здійснювати функції та повноваження вказаного ліквідованого органу.
З огляду на викладене, суд здійснює заміну відповідача - Донецько-Луганське регіональне управління Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ 41777533; 84307, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, 10) на правонаступника Адміністрація Державної прикордонної служби України (; 01034, місто Київ, вул. Володимирська, 26).
Дослідивши матеріали в межах розгляду заяви відповідача, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до частини першої, абзацу 1 частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З матеріалів справи судом встановлено, що листом від 26.06.2020 року № 14/Д-47/42, який 13.07.2020 року надійшов на адресу ОСОБА_1 , відповідачем повідомлено позивачу, що станом на 22.02.2019 року, а саме на момент виключення останнього зі списків особового складу Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України, календарна вислуга років позивача становила 17 років 06 місяців 13 днів, а тому він не мас права для призначення пенсії за вислугу років, відповідно і підстав для оформлення та направлення до Адміністрації Державної прикордонної служби України матеріалів для призначення пенсії за вислугу років немає.
Вважаючи відмову, викладену у листі від 26.06.2020 року № 14/Д-47/42, протиправною, позивач звернувся до суду.
Відповідно до штемпелю вхідної кореспонденції Окружного адміністративного суду міста Києва, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 30.07.2020 року, тобто, в межах шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви позивачем допущено технічну помилку та вказано про оскарження рішення відповідача, оформленого листом № 14/Д-47/42 від 26.06.2019 року, а не від 26.06.2020 року, що підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Отже, суд повертає без розгляду заяву про залишення позову без розгляду з огляду на безпідставність останньої.
Крім того, враховуючи те, що у поясненнях від 24.11.2020 року позивачем зауважено на технічній помилці, допущеній у прохальній частині позовної заяви, та беручи до уваги, що позивачем подано пояснення й керуючись статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України з метою зміни предмета позову з підстав допущення технічної помилки, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з частинами першою, восьмою статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
У разі подання будь-якої заяви, визначеної частиною першою або третьою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.
Суд зауважує, що позивачем надано суду докази направлення пояснень від 24.11.2020 року відповідачу, з огляду на що, підстав для відмови у прийнятті останніх до розгляду в межах зміни предмета позову у суду відсутні.
Таким чином, суд вирішує справу в наступній реакції позовних вимог:
« 1. Визнати протиправним та скасувати рішення Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України викладене в Листі від 26.06.2020 № 14/Д-47/42 щодо відмови в підготовці та поданні до Адміністрації Державної прикордонної служби України документів для призначення йому пенсії за вислугу років на пільгових умовах для подальшого скерування до органів Пенсійного фонду України.
2. Зобов`язати Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України підготувати та направити до Адміністрації Державної прикордонної служби України документи ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах для подальшого скерування до органів Пенсійного фонду України.»
Щодо клопотання позивача від 27.08.2021 року про прискорення розгляду справи, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з частиною другою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема, розумність строків розгляду справи судом.
Частинами першою, другою статті 261 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі. Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
За змістом частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Згідно з пунктом 2 частини першої, частинами першою та третьою статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо, зокрема, оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Таким чином, з метою виконання основних засад здійснення судочинства, враховуючи наявність у матеріалах справи заяв по суті справи, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи по суті за наявними у матеріалах справи документами.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Наказом начальника Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України № 61-ОС від 22.02.2019 року ОСОБА_1 виключено із списків особового складу Донецько-Луганського регіонального управління та усіх видів забезпечення.
Наказом, зокрема, встановлено, що вислуга років станом на 26.02.2019 року становить:
календарна: 17 років 06 місяців 13 днів;
пільгова: 11 років 09 місяців 00 днів;
всього 29 років 03 місяці 13 днів.
12.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до начальника Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою, в якій просить підготувати документи для оформлення пенсії за вислугою років, які скерувати до Адміністрації Державної прикордонної служби України для подальшого скерування до органів Пенсійного фонду України.
Листом від 26.06.2020 року № 14/Д-47/42 Донецько-Луганським регіональним управлінням Державної прикордонної служби України повідомлено позивачу, що станом на 22.02.2019 року, а саме на момент виключення останнього зі списків особового складу Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України, календарна вислуга років позивача становила 17 років 06 місяців 13 днів, а тому він не має права для призначення пенсії за вислугу років, відповідно і підстав для оформлення та направлення до Адміністрації Державної прикордонної служби України матеріалів для призначення пенсії за вислугу років немає.
Вважаючи відмову, викладену у листі від 26.06.2020 року № 14/Д-47/42, протиправною, позивач звернувся до суду.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Згідно з частинами першою та четвертою статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Нормами частин першої, п`ятої статті 14 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» (далі - Закон № 661-IV) передбачено, що до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України. Комплектування Державної прикордонної служби України військовослужбовцями і проходження ними військової служби здійснюються на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно положень частини першої статті 25 Закону № 661-IV держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства. Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у даній справі є Закон України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 2262-ХІІ).
Згідно з пунктом а частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2018 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 24 календарних років і більше.
Стаття 17 Закону № 2262-ХІІ встановлює види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.
Також, положення статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ визначають, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Тобто, законодавець чітко встановлює можливість призначення пенсії за вислугу років, із зарахуванням в її період вислуги років на пільгових умовах.
На виконання зазначених вимог Закону № 2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 17.07.1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі також -Постанова № 393) яка встановлює, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.
Відповідно до пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах:
один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції (абзац 7 підпункту а);
один місяць служби за півтора місяця: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України (абзац 10 підпункту «в»).
З положень вказаної постанови висновується, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується пільговий стаж роботи на встановлених цим Порядком посадах.
Таким чином, з аналізу Постанови №393 встановлено, що пільгова вислуга враховується саме при призначенні пенсій згідно з пунктом «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Відтак, положення усіх зазначених вище нормативно-правових актів не ставлять в залежність набуття права на пенсію за вислугою років від наявності відповідної кількості виключно календарної вислуги та не встановлюють те, що вислугу років у пільговому обрахуванні не можуть зараховувати до вислуги років для призначення особі відповідної пенсії.
З огляду на викладені норми, суд зауважує, що як Законом № 2262-ХІІ, так і Постановою № 393 не визначено та не передбачено таких понять як пільгове обчислення вислуги років, пільгова пенсія, пільгова вислуга років або загальна вислуга років.
Статтею 12 Закону № 2262-ХІІ визначені умови, коли пенсія призначається саме за вислугу років.
Статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ також врегульовано питання обчислення саме вислуги років, однак за наявності у конкретної особи певних умов при проходженні служби, які обумовлюють застосування пільг при призначенні пенсії згідно Закону № 2262-ХІІ.
В свою чергу, згідно з Постановою № 393 пільгами є зарахування до вислуги років, яка надає право на отримання пенсії, у певній кратності тих періодів служби, які відповідають визначеним цією Постановою умовам (конкретні умови передбачають застосування певної кратності).
Поняття вислуга років, яка обчислюється у будь-якому випадку календарними роками та місяцями, застосовується як до осіб, які не мають пільгових умов на призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ, так і до осіб, які мають такі пільгові умови.
З матеріалів справи судом встановлено, що вислуга років на день звільнення позивача складає станом на 26.02.2019 року: календарна 17 років 06 місяців 13 днів, пільгова 11 років 09 місяців 08 днів, всього: 29 роки 03 місяці 13 днів.
Верховний Суд у постанові від 03.03.2021 року у справі № 805/3923/18-а дійшов висновку, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою № 393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.
Також, Верховним Судом у постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18 зауважено про те, що передбачена Постановою № 393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону № 2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.
Для призначення пенсій за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років може бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Постанови № 393.
Враховуючи вище викладене, період часу 15 років 06 місяців 08 днів є вислугою, яка повинна бути врахована до вислуги років, яка підлягає обчисленню та застосуванню в порядку статей 12, 17 та 17-1 Закону № 2262-ХІІ та Постанови № 393, разом із визначеним періодом часу 17 років 06 місяців 13 днів.
Таким чином судом встановлено, що вислуга років позивача, з врахуванням часу служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 24 календарних років (29 років 03 місяців 13 днів), відтак, суд дійшов висновку, що позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 2262-ХІІ, крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, та постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.2006 року № 1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян» врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 року № 3-1 (далі також - Порядок № 3-1).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 3-1 заяви про призначення пенсій за вислугу років подаються до Головних управлінь Пенсійного фонду України в АР Крим, областях, містах Києві та Севастополі через уповноважені структурні підрозділи, зокрема, Адміністрації Держприкордонслужби особами, звільненими з військової служби, які мають право на пенсію згідно із Законом №2262-ХІІ.
Відповідно до пункту 1 розділу II Інструкції про організацію роботи з оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та з інших соціальних питань, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.09.2018 року №760, який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 10.10.2018 року за №1152/32604 (далі також - Інструкція №760), уповноважений підрозділ Адміністрації Держприкордонслужби організовує роботу з оформлення документів для призначення пенсій особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Міністерства та інші органи, їх територіальні підрозділи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі визначають уповноважені структурні підрозділи, на які за їх рішенням покладаються функції щодо підготовки та подання до органів, що призначають пенсії, необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважені структурні підрозділи).
Відповідно до підпункту 1 розділу Інструкції №760 уповноважений структурний підрозділ Адміністрації Держприкордонслужби приймає заяву про призначення пенсії та документи згідно з Порядком № 3-1 від особи, яка набула право на пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ.
Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу, що призначає пенсії, письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дати їх відправлення (абзац перший пункту 6 Порядку № 3-1).
Згідно з абзацом другим пункту 6 Порядку № 3-1 у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, заявнику (посадовій особі уповноваженого структурного підрозділу) роз`яснюється, які документи необхідно надати додатково. При поданні документів до закінчення тримісячного терміну з дня отримання роз`яснення днем звернення за призначенням пенсії вважається день подання заяви або дата відправлення документів поштою.
Пунктом 12 Порядку № 3-1 регламентовано, що уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи. Уповноважений структурний підрозділ надає допомогу особі в одержанні відсутніх на момент подання заяви документів для призначення пенсії.
Системний аналіз викладених положень Порядку № 3-1 дає змогу дійти висновку, що саме уповноважені структурні підрозділи здійснюють перевірку поданих звільненими зі служби особами заяв про призначення пенсії, здійснюють обчислення вислуги років для призначення пенсії і встановлюють наявність підстав для її призначення. Після цього такий орган законодавчо наділений компетенцією направити подання про призначення пенсії за вислугу років до територіального органу ПФУ або відмовити у такому поданні.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.11.2018 року у справі № 537/1980/16-а та у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі № 554/2032/17.
З наведених підстав, відмова відповідача, викладена у листі від 26.06.2020 року № 14/Д-47/42 у підготовці та направленні документів до органів пенсійного фонду за заявою позивача для призначення пенсії за вислугу років є протиправною.
Враховуючи викладене, зобов`язання відповідача у межах законодавчо визначеної компетенції вчинити необхідні дії з метою відновлення прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, є належним способом порушеного права позивача.
За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Крім того, у прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
Разом з тим, позивачем не долучено жодних доказів на понесення судових витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на що, клопотання позивача задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 6, 9, 77, 79, 243, 250, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Донецько-Луганського регіонального управління Державної прикордонної служби України викладене в Листі від 26.06.2019 № 14/Д-47/42 щодо відмови в підготовці та поданні документів для призначення йому пенсії за вислугу років на пільгових умовах для подальшого скерування до органів Пенсійного фонду України.
3. Зобов`язати Адміністрацію Державної прикордонної служби України підготувати та направити до відповідного органу Пенсійного фонду України документи ОСОБА_1 для призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статті 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн.: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 );
Відповідач: Адміністрація Державної прикордонної служби України (; 01034, місто Київ, вул. Володимирська, 26).

Повне рішення складено 21.02.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна