Справа № 640/22119/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2022 року місто Київ №640/22119/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
третя особа проОСОБА_2 визнання протиправними та скасування постанов від 10.03.2021, від 26.03.2021, від 13.04.2021 та від 14.04.2021 у виконавчому провадженні №64762232,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ОСОБА_2 , в якій просить суд визнати протиправними та скасувати постанови головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І., постановлені у межах виконавчого провадження №64762232, а саме:

- від 10.03.2021 про відкриття виконавчого провадження №64762232;

- від 10.03.2021 ВП №64762232 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12000,00 грн.;

- від 26.03.2021 ВП №64762232 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. за невиконання боржником рішення суду без поважних причин;

- від 13.04.2021 ВП №64762232 про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. за повторне невиконання боржником рішення суду без поважних причин;

- від 14.04.2021 ВП №64762232 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що оскаржувані постанови є протиправними з огляду на те, що відповідальність за невиконання рішення суду настає за умови, що воно не виконано без поважних причин і в строк, встановлений державним виконавцем. Однак, відподачем під час вчинення виконавчих дій не було досліджено обставин щодо причин невиконання судового рішення. Крім того, оскаржувані постанови від 10.03.2021 в частині стягнення виконавчого збору суперечать частині п`ятій статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий збір не стягується за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню. У вказаних постановах, на думку позивача, також неправоміно наголошується на основній винагороді приватного виконавця, оскільки здійснення виконавчих дій у межах виконавчого провадження №64762232 забезпечується державним виконавцем. Поряд з цим, позивач зауважив, що він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, а отже не міг знати про початок виконавчого провадження. Зокрема, державний виконавець всупереч вимогам статті 64-1 Закону України "Про виконавче провадження" не проводив перевірку виконання рішення суду суду, що підлягає виконанню в межах виконавчого провадження №64762232 у час та місці, визначеному рішенням. Державним виконавцем не визначено місце проведення побачень стягувача з дитиною, з урахуванням інтересів та стану дитини. На переконання позивача, сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатись підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2021 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунула недоліки позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.08.2021 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №640/22119/21 відмовилено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.09.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №640/22119/21 та призначено справу до судового розгляду.

Третьою особою 15.11.2021 до суду подано письмові пояснення, відповідно до яких остання стосовно доводів позивача про те, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню зазначила, що ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню, однак оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 ВП№64762232 була винесена на підставі виконавчого листа від 23.02.2021, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, а тому посилання позивача на те, що в даному випадку виконавчий збір не стягується є безпідставними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.12.2021 в задоволенні усного клопотання представника третьої особи про залишення позову без розгляду відмовити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.01.2022 клопотання представника третьої особи про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Судове засідання у справі №640/22119/21, призначене 12 січня 2022 року о 09:00 год, проведено в режимі відеконференції за участю представників позивача, відповідача в режимі відеконференції з представником третьої особи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2022 закрито провадження в адміністративній справі №640/22119/21 в частині позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І., постановлені у межах/поза межами виконавчого провадження №647762232 від 26.03.2021 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. за невиконання боржником рішення суду без поважних причин; від 13.04.2021 про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. за повторне невиконання боржником рішення суду без поважних причин; від 14.04.2021 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.

Отже, судовому розгляду підлягають позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І., постановлені у межах виконавчого провадження №64762232 від 10.03.2021 про відкриття виконавчого провадження №64762232 та від 10.03.2021 ВП №64762232 про стягнення виконавчого збору у розмірі 12000,00 грн.

Під час судового розгляду справи судом оголошувались перерви та розгляд справи відкладався у відповідності із приписами Кодексу адміністративного судочинства України.

У судовому засіданні 07.02.2022, враховуючи надходження клопотань від третьої особи та її представника, суд ухвалив здійснювати подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у судові засідання 22.12.2021, 12.01.2022 та 07.02.2022 ні позивач або його представник, ні відповідач не з`являлись.

При цьому, у судовому засідання 07.02.2022 представник третьої особи наполягала на продовженні розгляду даної справи.

Вирішуючи питання щодо подальшого розгляду справи та беручи до уваги думку представника третьої особи щодо продовження розгляду справи, суд зазначає наступне.

Частиною п`ятою статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Суд звертає увагу, що під час розгляду справи судом зібрано всі необхідні докази для прийняття рішення у даній справі, зокрема, витребувано та виконано вимоги ухвали суду від 13.09.2021 щодо надання суду належним чином завірених копій матеріалів виконавчого провадження №64762232, які дозволяють повно та всебічно встановити всі обставини справи.

Водночас, суд зазначає, що під час розгляду справи відповідач у судові засідання 22.12.2021, 12.01.2022 та 07.02.2022 також не з`являвся та заяв/клопотань про залишення позовної заяви без розгляду у даній справі не заявляв, як того вимагають приписи частини п`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості застосувати положення частини п`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України для залишення позовної заяви у справі №640/22119/21 без розгляду.

Суд враховує також приписи частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, враховуючи достатність зібраних у цій справі доказів для подальшого розгляду справи, беручи до уваги стислі строки щодо розгляду категорії справ, визначених положеннями статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, у судовому засіданні 07.02.2022 судом ухвалено продовжити розгляд справи для прийняття відповідно рішення, у зв`язку з чим суд ухвалив здійснити подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснено із урахуванням особливостей розгляду даної категорії спорів, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Київського апеляційного суду від 01.02.2021 у справі №755/7000/19 апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану представником - адвокатом Шерстюк Юлією Валентинівною задоволено частково. Ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2020 року скасовано та постановлено нове судове рішення. Заяву стягувача, подану представником - адвокатом Шерстюк Юлією Валентинівною про забезпечення позову задовольнити частково. Зобов`язано відповідача, ОСОБА_1 , передавати позивачу ОСОБА_3 , малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи та щонеділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в присутності батька.

У зв`язку з надходженнм на адресу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від ОСОБА_2 заяви про відкриття виконавчого провадження від 02.03.2021 (вх.№6021 від 09.03.2021) та виконавчого листа від 01.02.2021 №755/7000/19 постановою від 10.03.2021 відкрито виконавче провадження №64762232 щодо зобов`язання ОСОБА_1 передавати ОСОБА_2 малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щосуботи та щонеділі з 10 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. в присутності батька.

Разом з тим, 10.03.2021 головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. прийнято постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 12000,00 грн.

Позивач, вважаючи протиправними постанови, винесеними в рамках ВП №64762232 від 10.03.2021 про відкриття виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору, звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, беручи до уваги висновки Верховного суду, викладені в постанові від 31.03.2020 №640/11079/19, суд зазначає наступне.

Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII) та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 (далі - Інструкція №512/5), визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до статі 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно частиною першою, пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до приписів статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, серед іншого, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було оскаржено постанови головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І., постановлені у межах/поза межами виконавчого провадження №647762232 від 26.03.2021 про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. за невиконання боржником рішення суду без поважних причин; від 13.04.2021 про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. за повторне невиконання боржником рішення суду без поважних причин; від 14.04.2021 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, однак ухвалою суду від 11.02.2022 провадження в частині вказних позовних вимог закрито.

Також, порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною закріплено у розділі ІХ Інструкції № 512/5.

Відповідно до пункту 5 розділу ІХ Інструкції №512/5 якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Якщо сторона виконавчого провадження не з`явилася у визначений у виклиці час до державного виконавця та письмово не повідомила державного виконавця про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною, державний виконавець визначає час та (або) місце такого побачення без врахування позиції відповідної сторони виконавчого провадження.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІХ Інструкції №512/5 державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 ВП №64762232 не отримував.

Так, відповідно до частини першої статті 28 Закону №1404-VIII копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до супровідного листа від 10.03.2021 №19954 постанову про відкриття виконачого провадження від 10.03.2021 ВП №64762232 направлено на адресу ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

Вказана адреса відповідає адресі реєстрації позивача, зазначеній у виконавчому листі від 23.02.2021 №755/7000/19, на підставі якого відкрито виконавче провадження №64762232.

Судом встановлено, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів того, що копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 ВП №64762232 була направлена позивачу рекомендованим листом. Також відповідач не довів тієї обставини, що він пересвідчився в отриманні позивачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 ВП №64762232.

Проте, суд звертає увагу що вказані неправомірні дії відповідача щодо неналежного повідомлення позивача про відкриття виконавчого провадження №64762232 жодним чином не спростовують висновків правомірності прийнятої постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 ВП №64762232.

З приводу посилань позивача на те, що оскаржувані постанови від 10.03.2021 в частині стягнення виконавчого збору суперечать частині п`ятій статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки виконавчий збір не стягується за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи постанови про відкриття виконавчого провадження від 10.03.2021 та про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадженя №64762232 були винесені саме на підставі виконавчого листа від 23.02.2021 №755/7000/19, виданого Дніпровським районним судом міста Києва.

Статтею 4 Закону №1404-VIII, серед іншого, визначено, що у виконавчому документі зазначаються дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Водночас, з виконавчого листа від 23.02.2021 №755/7000/19, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, вбачається, що рішення суду набрало законної сили 01.02.2021.

Тому доводи позивача у вказаній частині не беруться до уваги, оскільки не підтверджують протиправності оскаржуваних постанов.

Частинами третьою та четвертою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З аналізу оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору вбачається, що відповідачем правомірно обраховано розмір виконавчого збору щодо виконання виконавчого листа від 23.02.2021 №755/7000/19, виданого Дніпровським районним судом міста Києва.

З наведеного вбачається, що оскаржувані постанови відповідача в даних правовідносинах відповідають вимогам чинного законодавства, а тому, є правомірними.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.