Справа № 140/6868/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 140/6868/21 пров. № А/857/19847/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б..,

суддів Бруновської Н.В. Матковської З.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Шостого прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України на рішення Волинського окружного адміністративного суду, ухвалене суддею Плахтій Н.Б. в м. Луцьку 06 жовтня 2021 року, у справі № 140/6868/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Шостого прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:

- визнати протиправними дії щодо застосування жовтня 2014 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення в період з 01.12.2015 року по 12.07.2017 року;

- зобов`язати здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення, за вказаний період, в сумі 41949,37 грн із застосуванням січня 2008 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 раніше виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 12 вересня 2017 року із застосуванням базового місяця - жовтня 2014 року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 01 грудня 2015 року по 12 вересня 2017 року із застосуванням базового місяця - січень 2008 року (з урахуванням виплачених сум).

Приймаючи це рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач застосував неправильний базовий місяць для індексації грошового забезпечення, замість січня 2008 року, відповідач застосував серпень 2014 року. Такий висновок суд зробив на основі того, що базовий місяць для індексації грошового забезпечення, згідно з Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, є той, у якому відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців. Оскільки посадові оклади військовослужбовців не змінювались, починаючи з січня 2008 року до березня 2018 року, то січень 2008 року, як місяць в якому відбулось останнє підвищення посадових окладів військовослужбовців є базовим за період, починаючи з січня 2016 року по лютий 2018 року.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає те, що, відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та проводять фактичні видатки на заробітну плату, лише в межах фонду заробітної плати, затвердженого для Державної прикордонної служби у кошторисах. Нарахування суми індексації доходів у повному розмірі за відсутності бюджетних асигнувань у кошторисі вважається порушенням бюджетного законодавства.

Крім того, відповідач звертає увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 .

З матеріалів справи видно, що за період з 01.12.2015 року по 12.07.2017 року позивачу нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення: січень травень 2015 року у листопаді 2015 року, червень 2015 року у грудні 2015 року, з липня 2015 року по липень 2017 року у червні 2020 року. Базовий місяць для обчислення індексації визначено жовтень 2014 року.

Вказана обставина підтверджується довідкою про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2015 року по вересень 2017 року (а.с.12-13).

Вважаючи протиправними дії відповідача, щодо застосування невірного базового місяця для нарахування індексації грошового забезпечення, у період з 01.12.2015 року по 12.07.2017 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 КАС України публічною службою є, зокрема, військова служба.

За характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу проходження і звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Статтею 122 КАС України встановлені строки звернення до адміністративного суду.

Приписами частини 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, частиною 3 статті 122 передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Спір у цій справі стосується виплати індексації грошового забезпечення за час проходження служби, тобто є публічно-правовим спором, з приводу проходження публічної служби.

Порядок виплати грошового забезпечення за спірний період було врегульовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, яка затверджена наказом Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 року (далі Порядок № 260).

Відповідно до пункту 1.2 Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Отже, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що індексація грошового забезпечення не є частиною грошового забезпечення військовослужбовців, а тому до позовних вимог, що стосуються індексації грошового забезпечення, необхідно застосовувати місячний строк звернення до суду, як до позовних вимог з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби.

Як зазначалось вище цей строк обчислюється з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що, відповідно до пункту 1.9 Порядку № 260, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.

На підставі аналізу норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» апеляційний суд встановив те, що виплата індексації проводиться разом із виплатою доходу, тобто, у цій ситуації в поточному місяці за минулий.

Водночас, апеляційний суд встановив те, що індексацію грошового забезпечення за спірний період відповідач виплатив таким чином: січень травень 2015 року у листопаді 2015 року, червень 2015 року у грудні 2015 року, з липня 2015 року по липень 2017 року у червні 2020 року.

На думку, апеляційного суду, у вказані місяці виплати індексації позивач дізнався про розмір виплачених сум індексації і порушення свого права на їх належний розмір.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 7 ст. 120 КАС України строк, що визначається місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця цього строку.

Якщо закінчення строку, що визначається місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця.

Перебіг строку, закінчення якого пов`язане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події.

На думку апеляційного суду, крайня подія, з якою норми КАС України пов`язують перебіг строку звернення до суду у спірних правовідносинах є 30 листопада 2015 року, щодо виплати індексації за період з січня по травень 2015 року, 31 грудня 2015 року, щодо виплати індексації за червень 2015 року, 30 червня 2020 року, щодо виплати індексації за період з липня 2015 року по липень 2017 року.

Отже, останнім днем строку звернення до суду із цим позовом щодо виплати індексації: за період з січня по травень 2015 року є 30 грудня 2015 року; за червень 2015 року 31 січня 2016 року; за період з липня 2015 року по липень 2017 року - 30 липня 2020 року.

Натомість, із вказаним позовом позивач звернувся до суду 12 квітня 2021 року.

Наведене, на переконання апеляційного суду, свідчить про пропущення позивачем строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, із цим позовом.

За такого правового врегулювання, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною четвертою ст. 123 КАС України передбачено, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи те, що конкретна дата виплати позивачу індексації не встановлена, апеляційний суд вважає, що позивачу стало відомо про порушення його прав в останній день місяця в якому була проведена виплата.

Оскільки позивач не просив поновити пропущений строк звернення до суду та не навів поважних причин його пропуску, суд першої інстанції помилково не залишив адміністративний позов без розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи те, що апеляційним судом не встановлено поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду із вказаним позовом, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, а позовну заяву залишити без розгляду, частково задовольнивши апеляційну скаргу відповідача.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 319, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шостого прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України задовольнити частково.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі № 140/6868/21 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Шостого прикордонного Волинського загону Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Постанова складена 22.02.2022 року