Справа № 160/24482/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-03-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
06.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточнень просить суд:
- визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 з врахуванням додатково набутого після призначення пенсії стажу, протиправною;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 14.06.2019 року по 16.12.2021 року у ДП Вугільна компанія Краснолиманська у повному обсязі та у зв`язку з цим здійснити перерахунок його пенсії за віком з врахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії.
Також позивач просить суд стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу в сумі 14 680,00 грн.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що в теперішній час ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки після призначення пенсії він продовжував свою трудову діяльність, то у нього виникло право на перерахунок пенсії з врахуванням додатково набутого після призначення пенсії страхового стажу. Для перерахунку пенсії позивач звернувся з відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Однак перерахунок пенсії позивача до теперішнього часу не проведено. Між тим, пенсійний фонд позивачу повідомив, що набутий ним після призначення пенсії додатковий стаж не враховується до страхового стажу, оскільки роботодавець не сплачував за нього єдиний соціальний внесок. Вважає бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії протиправною, оскільки своєю бездіяльністю пенсійний фонд порушив конституційне право позивача на соціальний захист, а саме на пенсійне забезпечення (ст. 46 Конституції України), з огляду на що, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 21.01.2022 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
03.02.2022 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відзив на адміністративний позов, в якому він заперечує проти даного адміністративного позову в повному обсязі з наступних підстав. 13.10.2021 року позивач надав заяву та пільгову довідку № 10 від 31.08.2021 року, у зв`язку із цим, з 01.10.2021 року проведено перерахунок пенсії відповідно до норм частини четвертої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після перерахунку розмір пенсії було обчислено, виходячи із загального страхового стажу зарахованого по 30.06.2020 року, який склав 22 роки 16 днів, у тому числі робота за Списком №1 - 7 років 11 місяців 17 днів, у тому числі робота за Списком № 1 (шахтарі) - 1 рік 17 днів. Зазначає, що Головне управління діє в межах повноважень, згідно діючого законодавства, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, яка призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 0907.2003 року №1058-IV.
13.10.2021 року для перерахунку пенсії позивач звернувся із заявою №3045 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про перерахунок пенсії з врахуванням додатково набутого після призначення пенсії страхового стажу.
Однак перерахунок пенсії позивача до теперішнього часу не проведено та, як стверджує позивач, пенсійний фонд йому повідомив, що набутий ним після призначення пенсії додатковий стаж не враховується до страхового стажу, оскільки роботодавець не сплачував за нього єдиний соціальний внесок.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.11.2021 року позивачу було здійснено роз`яснення з питання пенсійного забезпечення. Зокрема, повідомлено, що 13.10.2021 року позивач надав заяву та пільгову довідку № 10 від 31.08.2021 року, у зв`язку із цим, з 01.10.2021 року проведено перерахунок пенсії відповідно до норм частини четвертої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Після перерахунку розмір пенсії було обчислено, виходячи із загального страхового стажу зарахованого по 30.06.2020 року, який склав 22 роки 16 днів, у тому числі робота за Списком №1 - 7 років 11 місяців 17 днів, у тому числі робота за Списком № 1 (шахтарі) - 1 рік 17 днів. Також зазначено, що оскільки, за матеріалами пенсійної справи позивача стаж на підземних роботах (шахтарі) 10 місяців 13 днів (необхідно 15 років), підстави для перерахунку відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» відсутні.
Не погоджуючись із бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не проведення перерахунку пенсії, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюється Законом України від 09 липня 2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), який набрав чинності з 01.01.2004 року, та починаючи з 01.01.2011 року Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно п. 1 та п. 2 ст. 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків встановлено у ст. 20 Закону № 1058- IV, якою передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (ч. 2 ст. 20 Закону №1058-ІV).
Частиною четвертою статті 42 Закону № 1058 передбачено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. У разі якщо застрахована особа після призначення (перерахунку) пенсії має менш як 24 місяці страхового стажу, перерахунок пенсії проводиться не раніше ніж через два роки після призначення (попереднього перерахунку) з урахуванням страхового стажу після її призначення (попереднього перерахунку) та заробітної плати, з якої призначено (попередньо перераховано) пенсію.
Органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
Судом встановлено, що з 01.04.2021 року по справі позивача був проведений в автоматичному порядку перерахунок пенсії відповідно до частини 4 статті 42 Закону 1058.
За результатом перерахунку пенсії з 01.04.2021 року, страховий стаж зарахований по 31.12.2019 року, становив 21 рік 6 місяців 16 днів, у тому числі робота за Списком №1-7 років 11 місяців 17 днів.
Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону № 1058 перерахунок призначеної пенсії провадиться в такі строки, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
13.10.2021 року для перерахунку пенсії позивач звернувся із заявою №3045 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про перерахунок пенсії з врахуванням додатково набутого після призначення пенсії страхового стажу, до якої позивач долучив пільгову довідку № 10 від 31.08.2021 року.
У зв`язку із цим, з 01.10.2021 року відповідачем проведено перерахунок пенсії відповідно до норм частини четвертої статті 45 Закону № 1058-ІV. Після перерахунку розмір пенсії було обчислено, виходячи із загального страхового стажу зарахованого по 30.06.2020 року, який склав 22 роки 16 днів, у тому числі робота за Списком №1-7 років 11 місяців 17 днів, у тому числі робота за Списком № 1 (шахтарі) - 1 рік 17 днів.
Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Як вбачається із записів трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 21.01.1988 року в межах спірного періоду позивач:
- 14.06.2019 року був прийнятий до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» електрослюсарем підземним з повним підземним робочим днем у шахті. Працювати позивач продовжує до теперішнього часу.
Факт роботи позивача у вказаній організації на посаді за Списком № 1 підтверджується довідкою ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» № 10 від 31.08.2021 року.
Таким чином, зважаючи на те, що після призначення пенсії за віком позивач продовжував працювати, то він вважає, що має право на перерахунок пенсії з урахуванням додатково набутого стажу.
Як стверджує позивач, пенсійний фонд йому повідомив, що набутий ним після призначення пенсії додатковий стаж не враховується до страхового стажу, оскільки роботодавець не сплачував за нього єдиний соціальний внесок.
Також, з індивідуальних відомостей про застраховану особу (форма ОК-5), що містять інформацію про страховий стаж, заробітну плату та сплату страхових внесків страхувальниками, вбачається, що ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», як страхувальник з липня 2020 року нараховувало позивачу заробітну плату, однак не сплачувало за нього, як працівника ЄСВ.
Спірним в межах даної справи є незарахуванням позивачу набутого ним після призначення пенсії додаткового стажу до страхового стажу з причин не сплати роботодавцем за нього єдиного соціального внеску.
Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до статті 1 Закону України № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом статті 20 Закону України №1058-IVстрахові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до статті 106 Закону України №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.
Відтак, фактично внаслідок невиконання ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
В даному випадку, несплата страхових внесків призвела до порушення принципу рівності особи перед законом, а пенсійний орган не вжив дієвих заходів для забезпечення гарантованого державою права на пенсію.
Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу періодів його роботи на такому підприємстві.
Отже, аналіз наведених норм права дає суду підстави дійти висновку, що неперерахування ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» за позивача страхових внесків не є підставою для не врахування спірного періоду роботи до страхового стажу, оскільки відповідно до статті 62 Закону України № 1058-IV основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка працівника.
Також суд зазначає, що позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування спірного періоду до страхового стажу роботи позивача.
Під бездіяльністю розуміється пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на права, свободи чи інтереси фізичних або юридичних осіб, в тому числі не прийняття рішення у випадках, коли таке рішення повинно бути прийнято відповідно до вимог закону. Сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.
В свою чергу дії - це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.
Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.
Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що саме діями відповідача, а не бездіяльністю порушуються права позивача.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Слід зазначити, що в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що відповідачем було зараховано позивачу загальний страховий стаж по 30.06.2020 року, тому відсутній спір щодо зарахуванням періоду роботи до страхового стажу по 30.06.2020 року.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 07.07.2020 року по 16.12.2021 року у ДП Вугільна компанія Краснолиманська та не здійснення у зв`язку з цим перерахунку його пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії.
Таким чином, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 07.07.2020 року по 16.12.2021 року у ДП Вугільна компанія Краснолиманська у повному обсязі та у зв`язку з цим здійснити перерахунок та виплату його пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії та з урахуванням вже виплачених сум.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Щодо відшкодування судових витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2-5 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, враховує складність справи та надані адвокатом послуги.
Як вбачається з поданих до суду матеріалів справи, 29.10.2021 року позивачем укладено договір про надання правової допомоги №ЮБ-168 з ТОВ «Юридичний центр Бастіон права».
Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, перелік юридичних послуг: правовий аналіз ситуації заснований па вивченні матеріалів та відомостей наданих замовником; направлення документів до пенсійного фонду та податкової інспекції, складання та подання відповіді па відзив, складання та подання заяви па відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність:
- договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4);
- інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6);
- представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9).
Згідно з положеннями ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Разом з тим суд зауважує, що правовий аналіз, заснований на матеріалах справи не стосуються витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, не є правничою допомогою, наданою протягом розгляду справи, оскільки складання позовної заяви включає в себе вивчення документів, судової практики та нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини, як передумови складання позову.
У частині шостій статті 134 КАС України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд також зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Проте, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу у сумі 4000,00 грн.
Враховуючи, що при вирішення цієї справи суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, сума витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню на користь позивача підлягає зменшенню пропорційно задоволених вимог та становить 3000,00 грн.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 908,00 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню в сумі 681,00 грн., витрати на правову допомогу 3000,00 грн., що складає 3681,00 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань
Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72, 77, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 07.07.2020 року по 16.12.2021 року у ДП Вугільна компанія Краснолиманська та не здійснення у зв`язку з цим перерахунку його пенсії за віком на пільгових умовах з врахуванням страхового стажу, набутого після призначення пенсії.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна