Справа № 640/9782/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м. Київ № 640/9782/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпроінвест"
до Київської митниці Держмитслужби
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпроінвест» з позовом до Київської митниці Держмитслужби та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Київської митниці Держмитслужби від 30.03.2021 №0000007/7.8-19-02;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Київської митниці Держмитслужби від 30.03.2021 №0000008/7.8-19-02;

- стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

Мотивуючи позовні вимоги позивач вказує про безпідставність призначення митним органом документальної невиїзної перевірки, не забезпечення прав ТОВ «Інтерпроінвест» при її проведенні. Також позивач посилається на неналежне оформлення результатів перевірки (акту перевірки) на підставі якого прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме на те, що акт перевірки не підписаний усіма посадовими особами, які проводили відповідну перевірку. Окрім цього, ТОВ «Інтерпроінвест» вказує на невідповідність висновків акту перевірки від 14.12.2020 №113/20/7.8-19-02/31520157 фактичним обставинам справи та вказує, що ним вірно класифіковано товар «Продукція оборонного призначення …. Тактичний ліхтарик Inforce…» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де останній стверджує про правомірність прийнятих ним рішень та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зокрема, у відзиві на позовну заяву митний орган цитує акт перевірки від 14.12.2020 №113/20/7.8-19-02/31520157 та посилається на рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729, яким, на переконання відповідача, надано вичерпні роз`яснення щодо правильності класифікації відповідних товарів.

Представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, де ним, серед іншого зазначено про те, що прилад освітлення для встановлення на зброю Inforce достатньо описаний та може бути включений до товарної позиції 9305 УКТ ЗЕД, частини та приладдя для виробів товарних позицій 9301-9304. ТОВ «Інтерпроінвест» вказує, що прилад освітлення для встановлення на зброю Inforce призначений для перенесення на бойовій зброї, для чого має невід`ємне від корпусу кріплення військового стандарту MIL STD 1913 «планка Пікатіні» або NAR допоміжна планка НАТО і не має ручки або трипільного пристрою для перенесення в руках чи на собі. Також представник позивача наполягає на тому, що документальна невиїзна перевірка призначена митним органом безпідставно.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, де ним вказано, що Митним кодексом України надано право митним органом проводити перевірки після здійснення митного оформлення товарів з метою визначення, зокрема, правильності класифікації товару та обґрунтованості, законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування. Окрім цього, представник митного органу посилається також на те, що позивачем у 2017 році декларувався аналогічний товар самостійно за кодом визначеним митним органом 851310000.

Представником ТОВ «Інтерпроінвест» подано заперечення, де вказує, що посилання митного органу на митні декларації, які не були предметом перевірки є безпідставними. Одночасно, ТОВ «Інтерпроінвест» вказало, що за наведеними відповідачем митними деклараціями оформленими з кодом УКТ ЗЕД 8513 останнім підтверджено пільгу, яка надається для товарів військового призначення та частин зброї, а тому подальше декларування приладу освітлення для встановлення на зброю Inforce за кодом 9305 УКТ ЗЕД і висновок митного органу щодо такого декларування позивачем з метою уникнення сплати платежів є безпідставними. При цьому, ТОВ «Інтерпроінвест» наполягає на тому, що документальна невиїзна перевірка призначена митним органом безпідставно.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпроінвест» зареєстровано як юридична особа за адресою: 02068, м. Київ, вул. Драгоманова, б. 17, кв. 263, , основний вид КВЕД 25.40. Виробництво зброї та боєприпасів.

Наказом Київської митниці Держмитслужби від 23.11.2020 №484 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» () вимог законодавства України з питань митної справи» на підставі пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України та на виконання рішення про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 наказано провести документальну невиїзну перевірку дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» () вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності класифікації товару «Продукція оборонного призначення …. Тактичний ліхтарик Inforce…» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД, а також в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за митними деклараціями від 10.08.2018 №UA125100/2018/322302, від 24.08.2018 №UA125100/2018/330664, від 18.12.2018 №UA125100/2018/337425, від 10.04.2019 №UA125100/2019/310750, від 21.06.2019 №UA125100/2019/366390, від 15.07.2019 №UA125100/2019/367357, від 29.10.2019 №UA125100/2019/335218, від 03.03.2020 №UA125100/2020/307208, від 03.03.2020 №UA125100/2020/307212 тривалістю 3 робочі дні з 26.11.2020 по 30.11.2020.

Митним органом супровідним листом від 23.11.2020 №7.8-4/19/11/23117 повідомлено позивача про проведення документальної невиїзної перевірки із долученням до вказаного листа повідомлення від 23.11.2020 №7.8-19-01/112.

В подальшому, на підставі пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України, наказу Київської міської митниці Держмитслужби від 23.11.20202 №484 відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпроінвест» щодо дотримання вимог законодавства з питань митної справи у частині правильності класифікації товару «Продукція оборонного призначення …. Тактичний ліхтарик Inforce…» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД, а також в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за митними деклараціями:

- від 10.08.2018 №UA125100/2018/322302,

- від 24.08.2018 №UA125100/2018/330664,

- від 18.12.2018 №UA125100/2018/337425,

- від 10.04.2019 №UA125100/2019/310750,

- від 21.06.2019 №UA125100/2019/366390,

- від 15.07.2019 №UA125100/2019/367357,

- від 29.10.2019 №UA125100/2019/335218,

- від 03.03.2020 №UA125100/2020/307208,

- від 03.03.2020 №UA125100/2020/307212».

За наслідком вказаної перевірки складено акт від 14.12.2020 №113/20/7.8-19-02/31520157 (далі акт перевірки).

У висновках акту перевірки зафіксовано, що документальною невиїзною перевіркою дотримання вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності класифікації товару «Продукція оборонного призначення …. Тактичний ліхтарик Inforce…» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД, а також в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за митними деклараціями від 10.08.2018 №UA125100/2018/322302, від 24.08.2018 №UA125100/2018/330664, від 18.12.2018 №UA125100/2018/337425, від 10.04.2019 №UA125100/2019/310750, від 21.06.2019 №UA125100/2019/366390, від 15.07.2019 №UA125100/2019/367357, від 29.10.2019 №UA125100/2019/335218, від 03.03.2020 №UA125100/2020/307208, від 03.03.2020 №UA125100/2020/307212 тривалістю 3 робочі дні з 26.11.2020 по 30.11.2020 встановлено порушення ТОВ «Інтерпроінвест»:

- вимог Закону України від 19.09.2013 №584-VІІ «Про Митний тариф України», частини 1 та підпункту г) пункту 5 частини 8 статті 257, пункту 20 частини 1 статті 282 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати ввізного мита з товарів на загальну суму 2 373 655,59 гривень;

- вимог пункту 32 підрозділу 2 розділу XX, пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податкове зобов`язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 5 222 042,30 гривень.

Загальна сума занижених податкових зобов`язань 7 595 697,89 гривень (у тому числі ввізне мито 2 373 655,59 гривень та податок на додану вартість 5 222 042,30 гривень), визначена контролюючим органом, на підставі пункту 11 частини 1 статті 347 Митного кодексу України, підпункту 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 ПКУ та згідно частини 2 статті 293, частини 1 статті 298 Митного кодексу України та підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України повинна бути сплачена платником податків до Державного бюджету.

Не погоджуючись із висновками акта перевірки позивачем подано заперечення, за наслідком розгляду яких листом від 05.01.2021 №7.8-6/19/11/156 повідомлено ТОВ «Інтерпроінвест» про залишення висновків акта перевірки від 14.12.2020 №113/20/7.8-19-02/31520157 без змін.

11.01.2021 Київською митницею Держмитслужби, за наслідком встановлення порушення ТОВ «Інтерпроінвест» Закону України «Про митний тариф», частини 1 та підпункту г) пункту 5 частини 8 статті 257, пункту 20 частини 1 статті 282 Митного кодексу України згідно із підпунктом 54.3.6 пункту 54.3, пункту 57.3 статті 57, пункту 58.1 статті 58, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №0000001/7.8-19-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності за податковими зобов`язаннями у розмірі 2 373 655,59 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 593 413,90 грн.

11.01.2021 Київською митницею Держмитслужби, за наслідком встановлення порушення ТОВ «Інтерпроінвест» вимог пункту 32 підрозділу 2 розділу XX, пункту 190.1 статті 190 розділу V Податкового кодексу України згідно із підпунктом 54.3.6 пункту 54.3, пункту 57.3 статті 57, пункту 58.1 статті 58, пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №0000002/7.8-19-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 5 222 042,30 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 1 305 510,58 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями позивачем подано до Державної митної служби України скаргу вих. №0128/30/01 від 25.01.2021 (далі скарга).

Рішенням Державної митної служби України від 25.03.2021 №08-1/10-06/13/3325 керуючись главою 4 Податкового кодексу України частково задоволено скаргу ТОВ «Інтерпроінвест» та зменшено суму грошових зобов`язань, визначених підприємству у податкових повідомленнях-рішеннях від 11.01.2021 №0000001/7.8-19-02, №0000002/7.8-19-02. При цьому, сума податкових зобов`язань, визначених у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях, залишається незмінною, а сума штрафних санкцій підлягає зменшенню та застосуванню у розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання.

На підставі вказаного рішення Державної митної служби України митним органом прийнято наступні рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 30.03.2021 №0000007/7.8-19-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності за податковими зобов`язаннями у розмірі 2 373 655,59 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 237 365,56 грн. (далі оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- податкове повідомлення-рішення від 30.03.2021 №0000008/7.8-19-02, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 5 222 042,30 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 522 204,23 грн. (далі оскаржуване та/або спірне рішення №2).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.

У відповідності до частини 1 статті 1 Митного кодексу України (далі МК України) законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (ч. 2 ст. 1 МК України).

Частиною 1 статті 8 МК України регламентовано, що митна справа здійснюється на основі принципів: 1) виключної юрисдикції України на її митній території; 2) виключних повноважень митних органів України щодо здійснення митної справи; 3) законності та презумпції невинуватості; 4) єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України; 5) спрощення законної торгівлі; 6) визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності; 7) додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб; 8) заохочення доброчесності; 9) гласності та прозорості; 10) відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим Кодексом.

Згідно із частинами 1-3 статті 318 МК України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.

Митний контроль здійснюється виключно митними органами відповідно до цього Кодексу та інших законів України.

Митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

З метою підвищення ефективності митного контролю митні органи взаємодіють з учасниками зовнішньоекономічної діяльності, АЕО, іншими особами, діяльність яких пов`язана із здійсненням зовнішньої торгівлі, та з їх професійними об`єднаннями (асоціаціями) (ч. 6 ст. 318 МК України).

Відповідно до частини 5 статті 334 МК України з метою здійснення митного контролю після випуску товарів митні органи мають право направляти письмові запити та отримувати документи або їх засвідчені копії, інформацію (у тому числі в електронній формі), що стосуються переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, випуску товарів та їх використання на митній території України або за її межами.

Згідно із пунктом 7 частини 1 статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

У свою чергу частиною 1 статті 345 МК України регламентовано, що документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться митними органами з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України (ч. 2 ст. 345 МК України).

В розрізі положень частини 3 статті 345 МК України митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо:

1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів;

2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування;

3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення;

4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі;

5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

За правилами частин 4, 6 статті 345 МК України під час проведення документальної перевірки посадові особи митного органу повинні реалізовувати визначені цим Кодексом повноваження виключно в обсязі, необхідному для з`ясування питань перевірки.

Результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Відповідно до частини 1 статті 351 МК України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Згідно із частиною 2 статті 351 МК України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Частинами 3-9 статті 351 МК України визначено наступне.

Документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.

Документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.

Тривалість проведення перевірки визначається у відповідному наказі митного органу та не може перевищувати строки, встановлені частиною восьмою статті 346 цього Кодексу для проведення документальних виїзних перевірок. Продовження строку проведення перевірки можливе на строк та з підстав, визначених частиною дев`ятою статті 346 цього Кодексу.

Про продовження строків проведення перевірки митний орган інформує підприємство (громадянина) в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті.

Посадові особи митного органу під час проведення перевірки не мають права:

1) перевіряти дані, які не є предметом перевірки;

2) вимагати від підприємства, що перевіряється, надання документів або інформації, що не стосуються предмета перевірки;

3) розголошувати відомості про підприємство, що перевіряється, які становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання такими особами службових обов`язків.

Оформлення результатів невиїзної документальної перевірки здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно із частиною 1 статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Статтею 354 МК України врегульовано питання оформлення результатів перевірок.

Так, результати перевірок оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами митного органу та керівником підприємства, що перевірялося, або уповноваженою ним особою. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. За результатами зустрічної звірки складається довідка.

Акт (довідка) про результати перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами митного органу, які проводили перевірку, та реєструється в митному органі протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення встановленого для проведення перевірки строку. Такий акт (довідка) після реєстрації в митному органі протягом трьох робочих днів вручається для підписання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі чи надсилається підприємству в порядку, встановленому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом.

Керівник підприємства, що перевірялося, або уповноважена ним особа протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем отримання акта (довідки), зобов`язані повернути митному органу підписаний примірник акта (довідки). Другий примірник акта (довідки) залишається на підприємстві.

У разі відмови керівника підприємства або уповноваженої ним особи від підписання акта або довідки про результати документальної перевірки посадовими особами митного органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Один примірник акта або довідки у день їх складення вручається або надсилається керівникові підприємства, що перевірялося.

У разі відмови керівника підприємства або уповноваженої ним особи від отримання примірника акта або довідки про результати перевірки чи неможливості його вручення та підписання у зв`язку з відсутністю підприємства за місцезнаходженням такий акт або довідка надсилається зазначеному підприємству в порядку, визначеному Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. У таких випадках митним органом складається відповідний акт.

Відмова керівника підприємства, що перевірялося, або уповноваженої ним особи від підписання акта про результати перевірки або від отримання його примірника не звільняє підприємство від обов`язку сплатити суми коштів відповідно до грошових зобов`язань, визначених митним органом за результатами перевірки.

У разі незгоди керівника підприємства або уповноваженої ним особи з висновками перевірки чи фактами та даними, викладеними в акті або довідці про результати перевірки, вони зобов`язані підписати акт або довідку з запереченнями, які вони мають право подати протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта або довідки. Такі заперечення є невід`ємною частиною акта або довідки про результати перевірки. Заперечення розглядаються митним органом протягом п`яти робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях). За результатами розгляду підприємству надсилається відповідь у порядку, визначеному Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Керівник підприємства або уповноважена ним особа має право брати участь у розгляді заперечень. Про своє бажання взяти участь у розгляді заперечень ці особи зазначають у запереченнях.

Якщо керівник підприємства або уповноважена ним особа виявили бажання взяти участь у розгляді заперечень до акта або довідки про результати перевірки, митний орган зобов`язаний повідомити зазначених осіб про місце і час проведення такого розгляду. Таке повідомлення надсилається керівнику підприємства або уповноваженій ним особі не пізніше наступного робочого дня з дня отримання заперечень, але не пізніше ніж за два робочих дні до дня їх розгляду.

Участь керівника митного органу або його заступника у розгляді заперечень підприємства до акта або довідки про результати перевірки є обов`язковою.

Рішення про визначення грошових зобов`язань підприємства, що перевірялося, приймається керівником митного органу або його заступником з урахуванням результатів розгляду заперечень підприємства (у разі їх наявності). Керівник підприємства або уповноважена ним особа можуть бути присутні під час прийняття такого рішення.

Податкове повідомлення-рішення приймається керівником митного органу або його заступником з урахуванням розгляду заперечень до акта (у разі їх наявності) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення або надіслання підприємству акта про результати перевірки у порядку, передбаченому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень підприємства до акта про результати перевірки - приймається з урахуванням висновку за результатами розгляду заперечень до акта про результати перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді підприємству.

У разі якщо грошове зобов`язання розраховується митним органом за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінального процесуального закону, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не виноситься до дня набрання законної сили відповідним вироком суду. Матеріали перевірки разом з висновками митного органу передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку, для використання матеріалів відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Статус матеріалів перевірки та висновків митного органу визначається кримінальним процесуальним законом.

В акті перевірки зазначаються факти заниження і факти завищення податкових зобов`язань підприємства. Рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

Доводи стосовно незгоди з рішеннями митного органу щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, їх митної вартості та країни походження, підстав для звільнення від оподаткування викладаються підприємством під час апеляційного оскарження податкових повідомлень-рішень про визначення суми грошового зобов`язання, винесених за результатами документальної перевірки, у порядку, передбаченому статтею 56 Податкового кодексу України.

Як слідує з матеріалів справи, позивач мотивуючи позовні вимоги, серед іншого вказує на незаконність призначення документальної невиїзної перевірки.

Надаючи оцінку доводам ТОВ «Інтерпроінвест» в цій частині суд вважає за доцільне вказати про наступне.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що наказом Київської митниці Держмитслужби від 23.11.2020 №484 «Про проведення документальної невиїзної перевірки дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» () вимог законодавства України з питань митної справи» на підставі пункту 1 частини 2 статті 351 Митного кодексу України та на виконання рішення про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 наказано провести документальну невиїзну перевірку дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» () вимог законодавства України з питань митної справи у частині правильності класифікації товару «Продукція оборонного призначення …. Тактичний ліхтарик Inforce…» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД, а також в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за митними деклараціями від 10.08.2018 №UA125100/2018/322302, від 24.08.2018 №UA125100/2018/330664, від 18.12.2018 №UA125100/2018/337425, від 10.04.2019 №UA125100/2019/310750, від 21.06.2019 №UA125100/2019/366390, від 15.07.2019 №UA125100/2019/367357, від 29.10.2019 №UA125100/2019/335218, від 03.03.2020 №UA125100/2020/307208, від 03.03.2020 №UA125100/2020/307212 тривалістю 3 робочі дні з 26.11.2020 по 30.11.2020.

У той же час, судом встановлено, що рішення про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 було прийнято Державною митною службою України в результаті розгляду скарги позивача на податкові повідомлення-рішення, прийняті митним органом, за наслідком проведення перевірки на підставі наказу Київської міської митниці Держмитслужби від 10.07.2020 №243.

На аркуші 5 рішення про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 зазначено про безпідставність проведення Київською митницею Держмитслужби перевірки з питань правильності класифікації товару «тактичний ліхтарик 800 люменів» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД та не реалізацію наказу Київської митниці Держмитслужби від 10.07.2020 №243 про проведення перевірки дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за МД, що були предметом цієї перевірки.

У наведеному рішенні Державною митною службою України вказано про те, що правові підстави для винесення Київською митницею Держмислужби податкових повідомлень-рішень за МД, що були предметом перевірки, на підставі акту перевірки від 30.07.2020 №49/20/7.8-19-02/31520157.

У зв`язку із наведеним скаргу позивача задоволено та скасовано відповідні податкові повідомлення-рішення.

Одночасно у рішенні про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 Державна митна служба України керуючись положеннями статті 55 глави 4 Податкового кодексу України, у зв`язку з встановленням робочою групою порушення правильності класифікації товару в ході перевірки, проведеної з порушенням вимог частини четвертої статті 345, частини третьої та пункту 1 частини 8 статті 351 МК України, які регламентують процедуру проведення перевірки, і без належних підстав Держмитслужба задовольнила скаргу ТОВ «Інтерпроінвест» від 07.09.2020 №01-28/286/09 (дата отримання скарги 09.09.2020, вх. Держмитслужби № 23453/13) та скасувала ППР Київської митниці Держмитслужби від 19.08.2020 №№ 0000060/7.8-19-02, 0000061/7.8-19- 02.

Одночасно з цим, Державна митна служба України беручи до уваги факти невірної класифікації товару «тактичний ліхтарик 800 люменів» за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита 5%) та не вжиття робочою групою заходів з перевірки дотримання ТОВ «Інтерпроінвест» вимог законодавства України з питань митної справи у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування за МД від 10.08.2018 №UА125100/2018/322302, від 24.10.2018 №UА 125100/2018/330664, від 18.12.2018 №UА125100/2018/337425, від 10.04.2019 №UА 125100/2019/310750, від 21.06.2019 № UА125100/2019/366390, від 15.07.2019 №UА125100/2019/367357, від 29.10.2019 №UА125100/201.9/335218, від 03.03.2020 №UА 100290/2020/307208, від 03.03.2020 № UА100290/2020/307212 доручила Київській митниці Держмитслужби вжити заходів щодо проведення у відповідності до вимог статей 345-354 МК України контрольно-перевірочних заходів в частині правильності класифікації за кодом 9305 91 00 90 згідно з УКТ ЗЕД товару «тактичний ліхтарик 800 люменів», оформленого ТОВ «Інтерпроінвест» за вказаними вище МД, а також в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за цими МД.

Наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 №916, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 23.12.2015 за №1617/28062 затверджено Порядок оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, який розроблено на підставі статті 19-1 розділу I та статей 55, 56 глави 4 розділу II Податкового кодексу України, статті 24 глави 4 розділу I Митного кодексу України, з урахуванням вимог статті 8 Закону України "Про звернення громадян" (далі Порядок №916).

У відповідності до пункту 2 розділу I Порядку №916 визначено процедуру оскарження платниками податків податкових повідомлень-рішень або інших рішень контролюючих органів (далі - рішення) під час адміністративного оскарження.

Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

За правилами пунктів 1-3 розділу VIII Порядку №916 за результатами проведення процедури адміністративного оскарження контролюючим органом приймається рішення. Рішення оформляються на бланку контролюючого органу, який розглянув скаргу.

Під час процедури адміністративного оскарження обов`язок доведення того, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом, або інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладається на контролюючий орган.

Контролюючий орган, який прийняв оскаржуване рішення, зобов`язаний надіслати до контролюючого органу вищого рівня, який розглядає скаргу, в електронній та/або письмовій формі всі документи, передбачені статтями 83 та 86 глави 8 розділу II Податкового кодексу України, які підтверджують правомірність прийнятого рішення, протягом 5 робочих днів з дня отримання повідомлення від платника податків про оскарження такого рішення та/або від контролюючого органу, який розглядає скаргу.

Під час розгляду матеріалів скарги платника податків в ході адміністративного оскарження враховуються податкові консультації, а також узагальнюючі податкові консультації, надані такому платнику податків контролюючим органом, з урахуванням положень статті 53 глави 3 розділу II Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 1 розділу IX Порядку №916 контролюючий орган у разі розгляду скарги перевіряє правомірність та обґрунтованість рішення, що оскаржується, та приймає рішення про результати розгляду скарги.

Згідно із частиною 2 розділу IX Порядку №916 за результатами розгляду скарги контролюючий орган приймає одне з таких рішень:

1) повністю задовольняє скаргу платника податків та скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;

2) частково задовольняє скаргу платника податків та в окремій частині скасовує рішення контролюючого органу, яке оскаржується;

3) залишає скаргу без задоволення, а рішення контролюючого органу, яке оскаржується, без змін;

4) зменшує (збільшує) суму грошового зобов`язання.

Під час прийняття цих рішень контролюючий орган має право зменшити (збільшити) суму грошового зобов`язання або податкового боргу, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків та у відповідній частині суми штрафних (фінансових) санкцій.

У відповідності до пункту 3 розділу IX Порядку №916 рішення про результати розгляду скарги складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин:

1) у вступній частині рішення зазначаються: найменування платника податків - юридичної особи або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податків; дата отримання скарги (дата і номер визначаються за даними реєстраційної картки або журналу реєстрації вхідної кореспонденції);

2) описова частина рішення має містити: дату і номер рішення контролюючого органу, яке було оскаржено платником податків; вимоги, зазначені у скарзі платника податків, та стислий зміст його позиції; стислий виклад обставин, встановлених перевіркою, та докази, на яких ґрунтуються висновки контролюючого органу;

3) у мотивувальній частині рішення вказуються: результати дослідження матеріалів скарги та обставини, з урахуванням яких приймається рішення; пропозиції (у разі наявності) представника центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, представника центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну регуляторну політику, представника Ради бізнес-омбудсмена; мотиви, з яких відхиляються вимоги чи заперечення платника податків, пропозиції центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, представника центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну регуляторну політику, представника Ради бізнес-омбудсмена, за умови, що такі пропозиції були надані контролюючому органу за 5 робочих днів до граничної дати прийняття рішення за скаргою платника податків; або мотиви, з яких висновки контролюючого органу, викладені в оскаржуваному рішенні, скасовуються повністю чи частково; посилання на норми Податкового кодексу України та інші нормативно-правові акти, якими обґрунтовано рішення про результати розгляду скарги;

4) у резолютивній частині рішення зазначається висновок про повне чи часткове задоволення скарги або про залишення скарги без задоволення.

У рішенні про результати розгляду скарги також зазначається про право особи, яка подала скаргу, у разі її незгоди з прийнятим рішенням оскаржити таке рішення до контролюючого органу вищого рівня у строки, визначені законодавством, або в судовому порядку.

Аналізуючи вказані обставини суд зазначає, що за результатами проведення процедури адміністративного оскарження контролюючим органом приймається рішення, зокрема про повне задоволення скарги платника податків та скасування рішення контролюючого органу, яке оскаржується.

Як вже було неодноразово вказано судом вище, Державною митною службою України скасовано податкові повідомлення, прийняті Київською митницею Держмитслужби на підставі акту перевірки від 30.07.2020 №49/20/7.8-19-02/31520157.

Одночасно, відповідним рішенням Державна митна служба України зобов`язала митний орган вжити заходів щодо проведення у відповідності до вимог статей 345-354 МК України контрольно-перевірочних заходів.

У той же час, аналізуючи положення пункту 1 частини 2 статті 354 МК України підставою для проведення документальної невиїзної перевірки є виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

В межах спірних правовідносини відповідачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження наявності обставин передбачених пунктом 1 частини 2 статті 354 МК України.

Суд наголошує, що рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 не є та не може бути підставою для проведення документальної невиїзної перевірки платника податків, з огляду на наступне.

Наказом Міністерства фінансів України від 17.08.2020 №509, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 08.09.2020 за №861/35144 затверджено Порядок планування митними органами документальних виїзних перевірок (далі Порядок №509), який розроблено з метою забезпечення єдиного підходу до формування Держмитслужбою квартальних планів-графіків проведення документальних планових виїзних перевірок підприємств щодо дотримання ними вимог законодавства України з питань митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Згідно із пунктом 1 розділу II Порядку №509 квартальний план-графік документальних планових виїзних перевірок Держмитслужби (далі - план-графік документальних перевірок Держмитслужби) формується з пропозицій територіальних органів та структурних підрозділів Держмитслужби, який затверджує Голова Держмитслужби, або особа, яка виконує його обов`язки.

План-графік документальних перевірок Держмитслужби доводить до митниць уповноважений структурний підрозділ Держмитслужби, до функціональних повноважень якого належать організація та проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань митної справи (далі - уповноважений підрозділ Держмитслужби).

У відповідності до пункту 4 розділу II Порядку №509 підставами для включення до плану-графіка документальних перевірок Держмитслужби за результатами аналізу зовнішньоекономічних операцій підприємств із застосуванням системи управління ризиками є:

оформлення митних декларацій із звільненням від сплати митних платежів та використанням пільг;

оформлення митних декларацій із розстроченням сплати митних платежів;

митне оформлення товарів із ризиком неправильної класифікації згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД), що впливає на надходження митних платежів до бюджету;

митне оформлення товарів із ризиком недекларування або недостовірного декларування складових митної вартості товарів;

митне оформлення товарів з ризиком декларування їх митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів;

митне оформлення товарів за кодами згідно з УКТ ЗЕД, що передбачають їх цільове використання;

наявність інформації про виплачені доходи (прибутки) на користь нерезидентів;

наявність прийнятих митним органом рішень про коригування митної вартості товарів, рішень про визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, карток відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення підприємства;

наявність висновку щодо дослідження проб (зразків) імпортованих товарів;

неподання у визначений законодавством термін додаткових декларацій до оформлених попередніх, тимчасових, спрощених або періодичних митних декларацій;

наявність протоколів про порушення митних правил, встановлених статтями 469, 470, 472, 474, 478, 480-485 Митного кодексу України, які свідчать про порушення митних правил посадовими особами платника податків, декларантами;

наявність інформації, отриманої у передбаченому законодавством порядку, що може свідчити про можливе порушення законодавства з питань митної справи України та/або про можливе застосування схем мінімізації сплати митних платежів;

наявність порушень законодавства з питань митної справи України, встановлених за результатами попередніх документальних перевірок, пост-митного контролю;

наявність анульованих, відкликаних митних декларацій.

Аналізуючи наведені положення у взаємозв`язку із аналізом обставин даної адміністративної справи суд акцентує увагу на тому, що рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 може слугувати підставою для включення підприємства до квартального плану-графіку документальних планових виїзних перевірок Держмитслужби. Однак, вказане рішення, в розумінні положень пункту 1 частини 3 статті 351 МК України не є ані виявленням ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, ані інформацією, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів.

Отже, на переконання суду, рішення Державної митної служби України про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729 не може бути підставою для проведення документальної невиїзної перевірки підприємства.

Тобто, в межах даної адміністративної справи судом встановлено порушення порядку призначення документальної невиїзної перевірки та проведення її за відсутності правових підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 351 МК України для призначення останньої.

В межах спірних правовідносин суд враховує, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.02.2020 у справі №826/17123/18 вказав, що одним із спірних питань у цій справі є можливість оскарження прийнятого за наслідками проведеної документальної виїзної позапланової перевірки податкового повідомлення-рішення з підстав допущених контролюючим органом процедурних порушень при призначенні та проведенні такої перевірки, зокрема у разі якщо допуск до перевірки відбувся.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 16 грудня 2019 року справу передав на розгляд судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі статей 346, 347 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах від 13 березня 2018 року (справа № 804/1113/16), від 24 травня 2019 року (справа № 826/16221/15), від 3 жовтня 2019 року (справа №820/850/16), від 16 жовтня 2019 року (справа № 820/11291/15), від 22 листопада 2019 року (справа № 815/4392/15).

У наведеній постанові Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Разом з цим, при вирішенні спору по суті суд враховує також постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17 та зазначає про наступне.

Так, у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на час касаційного перегляду справи вона не може оминути наявності правового висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 22 лютого 2020 року, одним зі спірних у якій було питання щодо можливості скасування наказу про призначення перевірки після її проведення (справа № 826/17123/18) й ухвалення рішення, яке йому суперечитиме.

У цьому рішенні судова палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду фактично відступила від попередньої практики Верховного Суду про те, що саме на етапі допуску до перевірки суб`єкт господарської діяльності може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної виїзної або фактичної перевірки.

Разом з тим, у вказаному рішенні констатовано, що в разі якщо контролюючим органом була проведена перевірка на підставі наказу про її проведення і за наслідками такої перевірки прийнято податкові повідомлення-рішення чи інші рішення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження після допуску платником податків посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки не є належним способом захисту права платника податків, оскільки подальше скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. За висновком судової колегії, належним способом захисту порушеного права платника податків у такому випадку є саме оскарження рішення, прийнятого за результатами перевірки.

Колегія суддів дійшла висновку, що така ситуація й має ознаки виключної правової проблеми й потребує вирішення на рівні Великої Палати Верховного Суду.

Також, у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що в абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що «… за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію».

У пункті 5 Рішення Конституційного Суду України від 22 квітня 2008 року № 9-рп/2008 в справі № 1-10/2008 вказано, що при визначенні природи «правового акта індивідуальної дії» правова позиція Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що «правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії)» стосуються окремих осіб, «розраховані на персональне (індивідуальне) застосування» і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Аналізуючи наведене суд приходить до висновку, що як в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.02.2020 у справі №826/17123/18, так і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17 містяться висновки про те, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки можуть бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

Як вже було вказано судом вище під час розгляду справи встановлено порушення відповідачем порядку призначення документальної невиїзної перевірки та проведення її за відсутності правових підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 351 МК України для призначення останньої.

Дане порушення за висновком суду є суттєвим та таким, що об`єктивно могло вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки, оскільки документальна невиїзна перевірка та документальна виїзна перевірка мають суттєві відмінності в частині реалізації прав посадових осіб підприємства, що перевіряється, під час проведення документальних перевірок, у тому числі щодо надання посадовим особам митного органу, які проводять перевірку, письмові заяви, зауваження, пояснення з питань, що стосуються перевірки; вимагання від посадових осіб митного органу перевірки відомостей та фактів, що можуть свідчити на користь підприємства.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що при здійсненні документальної невиїзної перевірки позивача митним органом, за наслідком якої прийнято спірні рішення використано інформацію, яка була ним зафіксована під час проведення попередньої перевірки, проведення якої, за висновком Державної митної служби України, який викладено у рішенні про результати розгляду скарги від 06.11.2020 №08-1/10-06/13/14729, було здійснено відповідачем за відсутності на те правових підстав та із іншими численними порушеннями.

Також судом встановлено, що акт перевірки не підписаний всіма посадовими особами митного органу, а саме головним державним інспектором відділу кодування та класифікації товарів (у м. Київ та Київської області) управління адміністрування митних платежів, митної вартості та митно-тарифного регулювання Київської митниці Держмитслужби Блінковим В.Ю.

Частина 2 статті 354 МК України регламентує, що акт (довідка) про результати перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами митного органу, які проводили перевірку, та реєструється в митному органі протягом 10 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення встановленого для проведення перевірки строку. Такий акт (довідка) після реєстрації в митному органі протягом трьох робочих днів вручається для підписання керівнику підприємства або уповноваженій ним особі чи надсилається підприємству в порядку, встановленому Податковим кодексом України для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень.

Звідси слідує, що акт (довідка) про результати перевірки складається у двох примірниках та має бути підписаний посадовими особами митного органу, які проводили перевірку.

Суд вказує, що акт перевірки є фактично службовим документом, в якому зафіксовані виявлені при проведенні тієї або іншої перевірки порушення, він є носієм доказової інформації про виявлені порушення, а його зміст може бути оспорено шляхом подання підприємством заперечень у відповідності до частини 8 статті 354 МК України.

Наведене у сукупності свідчить, що доводи, судження, інформація акта перевірки, складеного особами, що її проводили, вивчається та оцінюється, керівником митного органу або його заступником, і в разі наявності податкових порушень саме вони приймають податкове повідомлення-рішення, яке і визначає грошові зобов`язання платникові податків.

Сам по собі акт перевірки та дії посадових осіб контролюючого органу зі складання цього акта не створюють правових наслідків у вигляді виникнення обов`язків, зміни чи припинення будь-яких прав платника податків, крім виникнення права на подання зауважень до акта.

Таким чином, акт перевірки не є правовим документом, який встановлює відповідальність суб`єкта господарювання, й не є обов`язковим рішенням суб`єкта владних повноважень. Не підписання акта перевірки не можна ототожнювати, зокрема з не підписанням судового рішення, наслідки чого прямо встановлені в законі, чи не підписанням окремих рішень суб`єктом владних повноважень, коли негативні наслідки такого дефекту також можуть бути встановлені законом.

Обов`язкові рішення суб`єкта владних повноважень мають відповідати вимогам частини 2 статті 2 КАС України, які не можуть поширюватися на акт перевірки.

Чинне законодавство не встановлює такий наслідок відсутності в акті перевірки підпису одного з перевіряючих контролюючого органу як його нечинність, недійсність. Зазначена вада акта не робить автоматично протиправними рішення контролюючого органу, що прийняті на підставі такого акта.

Акт перевірки - це документ, в якому зафіксовано факти та оціночні судження осіб, що її проводили, тому до акта можуть пред`являтися лише ті вимоги, що стосуються, доказів. Оцінка акта перевірки, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.

Водночас саме по собі порушення порядку оформлення акта перевірки (у частині обов`язку підписання особами, які здійснювали перевірку) не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, винесеного на підставі не підписаного одним із перевіряючих акта перевірки, але в сукупності з іншими порушеннями може слугувати обставиною для висновку щодо протиправності рішень контролюючого органу. Це стосується випадків, коли обставини, викладені в акті, не знайдуть підтвердження в суді.

В постанові від 19.06.2020 у справі №140/388/19 Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зазначеної, зокрема у постанові від 3 грудня 2019 року №1440/1965/18 та сформулювала наступний правовий висновок:

«Відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки.».

Аналіз наведеного дає суду підстави дійти до висновку, що даний висновок може бути застосований у разі оскарження податкових повідомлень-рішень виключно на підставі відсутності в акті перевірки підпису відповідної посадової особи. В той же час, у разі якщо в межах перевірки були наявні порушення контролюючим органом правил проведення такої перевірки, оцінка обставинам відсутності підпису в акті перевірки посадової особи контролюючого органу має надаватися судом у взаємозв`язку із обставинами порушення правил проведення перевірки та/або її призначення.

Як вже було вказано судом вище в ході розгляду справи судом встановлено порушення порядку призначення документальної невиїзної перевірки та проведення її за відсутності правових підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 351 МК України для призначення останньої.

У відповідності до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 73 КАС України регламентовано наступне.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

За сталою судовою практикою, у тому числі й Верховного Суду, умовами допустимості доказів є: 1) одержання фактичних даних із належного процесуального джерела; 2) одержання фактичних даних належним суб`єктом; 3) одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; 4) належне процесуальне оформлення одержаних фактичних даних (для прикладу, постанова ККС ВС від 07 серпня 2019 року у справі № 607/14707/17).

Суд акцентує увагу на тому, що у відповідача були відсутні визначені МК України підстави для проведення документальної невиїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпроінвест», що в свою чергу вказує на отримання ним акту перевірки як доказу, що фіксує виявленні порушення з порушенням порядку, встановленого законом. Отже, на переконання суду, акт перевірки від 14.12.2020 №113/20/7.8-19-02/31520157 не може бути допустимим доказом порушення позивачем вимог Митного кодексу України.

Враховуючи наведене, спірні рішення підлягають скасуванню як такі, що прийняті за результатами перевірки, яка призначена за відсутністю правових підстав, тобто з порушенням встановленого законом порядку. В свою чергу, протиправні дії не можуть зумовлювати настання правомірних наслідків такої перевірки.

Наведений висновок суду відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалі», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не було б отримано, якби не було отримано перших.

Встановлення протиправності дій митного органу щодо проведення перевірки без законних підстав є достатньою та самостійною підставою для визнання наслідків такої перевірки недійсними без аналізу протиправності висновків контролюючого органу по суті виявлених перевіркою порушень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі №1340/4669/18.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної митної служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про не відповідність спірних рішень критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, а відтак наявні підстави для задоволення адміністративного позову в повному обсязі.

Водночас, суд вказує, що всі інші доводи та заперечення сторін не спростовують вище встановленого судом, а встановлені обставини порушення порядку призначення документальної невиїзної перевірки та проведення її за відсутності правових підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 351 МК України для призначення останньої вказують на відсутність правих підстав для надання оцінки наявності/відсутності порушення як такого.

Згідно із частиною 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Положеннями частини 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що адміністративний позов підлягає до задоволення, то судові витрати понесені позивачем по сплаті судового збору підлягають стягненню на користь останнього із відповідача.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242, ч. 3 ст. 243, 244-245, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпроінвест» (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, б. 17, офіс 263, ) до Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, вул. Гавела Вацлава, б. 8-А, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Київської митниці Держмитслужби від 30.03.2021 №0000007/7.8-19-02.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Київської митниці Держмитслужби від 30.03.2021 №0000008/7.8-19-02.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Київської митниці Держмитслужби (03124, м. Київ, вул. Гавела Вацлава, б. 8-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпроінвест» (02068, м. Київ, вул. Драгоманова, б. 17, офіс 263, ) сплачений ним судовий збір у розмірі 4 540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева