Справа № 640/30483/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про забезпечення адміністративного позову
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в адміністративній справі
за позовомАкціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз»
до про Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якій просить суд:
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затвердити обсяг різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг в розмірі 778161,00 тис. грн.;
- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг включити Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» в Реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу у відповідності до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу".
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.11.2021 позовну заяву залишено без руху. Позивач у встановлені судом строки усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2021 в задоволенні клопотання представника позивача про залучення третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору відмовлено.
На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва за допомогою системи "Електронний суд" 11.02.2022 від Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (надалі - позивач) надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник (позивач) просить суд:
- заборонити органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії із стягнення заборгованості АТ «Дніпрогаз» перед АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України», що підлягає врегулюванню в порядку визначеному нормами Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а саме, заборонити вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості АТ «Дніпрогаз»:
перед НАК «Нафтогаз України» у сумі 104 708 654,02 грн, яка виникла до 31.12.2020 за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб №13-118-ВТВ від 04.01.2013 та стягнута на підставі постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 року у справі №904/1224/18;
- зупинити стягнення на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2019 у справі №904/2732/18, виданого на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2019 - до набрання рішенням по даній справі законної сили;
- зупинити стягнення на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 та дубліката наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2019 по справі №904/1224/18, виданих на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 - до набрання рішенням по даній справі законної сили.
Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може звести нанівець ефективність захисту його порушених прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, виходячи з того, що наразі Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» не має об`єктивної можливості виконати рішення зі сплати заборгованості, яка утворилась і це підтверджено Законом №1639, у зв`язку з неналежною тарифною політикою Держави в особі її органів.
На переконання позивача, ухилення відповідача від виконання обов`язків передбачених Законом шляхом витребування у АТ "Дніпрогаз" додаткових документів, не передбачених статтею 3 Закону №1639, свідчить про умисне затягування ним процесу створення Реєстру та початку реалізації процедур погашення заборгованості, передбачених Законом, що свідчить про наявність в діях НКРЕКП ознак протиправної бездіяльності та порушення принципу належного урядування, який неодноразово висвітлювався у рішеннях ЄСПЛ та постановах Верховного Суду.
Поряд з цим, позивачем деталізовано перелік невиправданих витрат, які в подальшому неможливо буде компенсувати жодним шляхом, а саме:
- накладаються арешти на банківські рахунки та щоденно списуються кошти;
- затримуються та вилучаються належні боржнику транспортні засоби, які задіяні у господарській діяльності, у тому числі у діяльності з виконання функцій по забезпеченню безперебійного та безаварійного функціонування газорозподільної системи міста Дніпро та Дніпропетровського району (крім сіл Любимівка, Перше травня, Балівка, Зоря, Маївка, Степове, Партизанське, Чумаки, радгоспу "Дзержинець") Дніпропетровської області, зокрема, оперативного виконання аварійних заявок, вчасного технічного обслуговування та усунення несправностей на об`єктах системи газопостачання, і таке втручання завдає неправдивих збитків боржнику;
- накладено арешт на все майно боржника (рухоме/нерухоме), що у випадку недостатьної кількості коштів на банківських рахунках, може бути примусово реалізоване.
Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд виходить з наступного.
Верховний Суд у постанові від 25 червня 2020 року у справі № 520/1545/19 наголосив на тому, що підстави забезпечення позову є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована, а саме із зазначенням висновків про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі, а також із зазначенням висновку про те, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
У постанові від 25 березня 2020 року у справі №240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 640/110/20, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з наслідками, які настануть внаслідок, зокрема, зупинення дії оскаржуваного адміністративного акта. Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас, для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до вимог статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено шляхом, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, Наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2019 №904/2732/18 стягнуто з АТ "Дніпрогаз" на користь АТ "Укртрансгаз" 186 582 865,00 грн., з яких: сума заборгованості за послуги балансування - 150 352 665,60 грн., 3% річних у сумі 2814044,63 грн.
Наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 №904/1224/18 стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дніпрогаз» на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 100931333грн. 53коп. заборгованості; 3437195грн. 64коп. пені; 340124грн. 85коп. 3% річних; 616700грн. судового збору за подання позову до Господарського суду Дніпропетровської області; 925050грн. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.11.2018 у справі №904/1224/18.
Як зазначено позивачем та встановлено судом, заборгованість, що стягнута за рішеннями судів (№904/2732/18 та №904/1224/18) та яка підлягає врегулюванню у відповідності до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", стягується у примусовому порядку у межах виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у приватних виконавців ОСОБА_1 (ВП №67460056) та ОСОБА_2 (ВП №62704083), що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру боржників.
Так, 26.08.2021 набув чинності Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" від 14.07.2021 №1639-IX (далі - Закон №1639-IX).
Положення вказаного Закону підлягають застосуванню у випадках, передбачених положеннями статті 1 Закону №1639-IX, якщо:
- заборгованість постачальників природного газу, в тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами купівлі-продажу (постачання) природного газу для постачання побутовим споживачам (у тому числі суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ або за прострочення її сплати), не сплачена станом на розрахункову дату;
- заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату;
- заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату;
- заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами з транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, не сплачена станом на розрахункову дату;
- заборгованість операторів газорозподільних систем, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, та/або реструктуризована, за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - НАК "Нафтогаз України"), не сплачена станом на розрахункову дату;
- заборгованість постачальників природного газу, у тому числі підтверджена судовими рішеннями, які набрали законної сили, за договорами про надання послуг з транспортування природного газу перед особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, не сплачена станом на розрахункову дату;
- заборгованість особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року включно, перед НАК "Нафтогаз України", не сплачена станом на розрахункову дату;
- заборгованість особи, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, перед НАК "Нафтогаз України", не сплачена станом на розрахункову дату;
Статтею 2 вказаного Закону визначено, що його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру.
Таким чином, порядок врегулювання погашення зазначеної заборгованості підпадає під дію Закону №1639-IX.
Однак, за посиланням позивача, регулятор ухиляється від прямих обов`язків, передбачених нормами чинного законодавства щодо затвердження розрахунку різниці між фактичною обгрунтованою варістю послуг з розпозділу природного газу, що надаються АТ "Дніпрогаз" та затвердженими НКРЕКП тарифами на розподіл природного газу, чим унеможливлює реалізацію положень Закону щодо участі позивача в процедурах врегулювання заборгованості.
Відповідно до статті 4 Закону №1639 взаєморозрахунки в цілях погашення заборгованості, визначеної статтею 1 цього Закону, здійснюються за рахунок видатків державного бюджету для врегулювання різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних систем, та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на розрахункову дату - в цілях погашення заборгованості операторів газорозподільних систем, у тому числі підтвердженої судовими рішеннями та/або реструктуризованої, не сплаченої станом на розрахункову дату: за договорами транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року, особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 1 січня 2020 року, а також за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з НАК "Нафтогаз України".
Тобто, положення Закону №1639 імперативно вказують та містять спеціальний порядок виконання судових рішень про стягнення заборгованості врегульованої цим Законом, який відмінний від Закону України «Про виконавче провадження».
При цьому, судові рішення про стягнення заборгованості що підлягають врегулюванню із застосуванням процедур, передбачених Законом №1639-ІХ, не підлягають примусовому виконанню за правилами Закону України «Про виконавче провадження».
Таким чином, вирішуючи питання щодо вжиття заходів забезпечення позову суд враховує позицію позивача щодо існування реальної загрози неможливості виконання рішення суду у даній адміністративній справі, оскільки на даний час вживаються заходи по фактичному стягненню з позивача боргів та штрафних санкцій, для яких нормами Закону №1639-IX встановлено особливий порядок їх врегулювання та виконання (реалізація) яких знаходиться в безпосередній залежності від дій відповідача.
Крім того, варто відмітити, що у разі повноцінного проведення виконавчих дій та закінчення виконавчих проваджень №67460056 та №62704083 в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", застосування приписів Закону №1639, відповідно до якого, на думку позивача, варто здійснити затвердження розрахунку різниці між фактичною обгрунтованою варістю послуг з розпозділу природного газу, буде неможливо.
Поряд з цим, суд враховує доводи позивача про те, що до моменту набрання рішенням законної сили у цій справі він зазнає невиправданих витрат, які в подальшому неможливо буде компенсувати.
Як свідчать додані до заяви про забезпечення позову матеріали, постановами від 03.08.2020 ВП №62704083 на кошти та на майно боржника (АТ "Дніпрогаз") накладено арешт.
Відповідно до платіжних доручень від 10.11.2021 №1299_6, №1299_4, №1299_2 та банківських виписок з рахунків Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» стягуються кошти в межах вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №67460056 та №62704083, а постановою від 03.08.2020 ВП№62704083 про накладення арешту на майно підтверджується позиція позивача про вилучення належним йому транспортних засобів, які задіяні у господарській діяльності, у тому числі у діяльності з виконання функцій по забезпеченню безперебійного та безаварійного функціонування газорозподільної системи міста Дніпро та прилеглих до нього населених пунктів.
Суд зазначає, що співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони вчиняти певні дії.
За загальним правилом інститут забезпечення позову покликаний забезпечити реальне виконання судового рішення у разі якщо існує реальна та доведена загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.
Крім того, при вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, суд бере до уваги доводи позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі, адже у разі задоволення позову та зобов`язання відповідача включити позивача до Реєстру підприємств, які беруть участь у розрахунках згідно Закону №1639, ніякі розрахунки вже неможливо буде провести з огляду на заходи примусового стягнення таких боргів відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Суд вважає, що під час розгляду цієї справи існує об`єктивний ризик того, що до вирішення справи по суті органи та особи, які вчиняють виконавчі дії із стягнення заборгованості АТ «Дніпрогаз» перед АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України» проведуть всі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" в межах виконавчих проваджень №67460056 та №62704083, які призведуть до неможливості відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з цим позовом.
Суд звертає увагу, що згідно Рекомендації №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.
З урахуванням вищенаведених вимог, суд приходить до висновку, що достатнім заходом для забезпечення позову буде заборона органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії із стягнення заборгованості АТ «Дніпрогаз» перед АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України», що підлягає врегулюванню в порядку визначеному нормами Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а саме, заборонити вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості АТ «Дніпрогаз»:
- перед НАК «Нафтогаз України» у сумі 104 708 654,02 грн, яка виникла до 31.12.2020 за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб №13-118-ВТВ від 04.01.2013 та стягнута на підставі постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 року у справі №904/1224/18.
На думку суду, вказаний спосіб забезпечення позову дозволить не допустити безпідставного списання/стягнення коштів на підставі наказів Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2019 у справі №904/2732/18 від 19.02.2019 у справі №904/1224/18, у зв`язку з чим заява позивача про забезпечення позову в частині зупинення стягнення на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.08.2019 у справі №904/2732/18, виданого на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 01.08.2019 - до набрання рішенням по даній справі законної сили та зупинення стягнення на підставі наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2019 та дубліката наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2019 по справі №904/1224/18, виданих на виконання постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 - до набрання рішенням по даній справі законної сили не підлягає задоволенню з огляду на вищенаведене.
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що, в даному випадку, заявником доведено існування реальної загрози завдання шкоди його правам, свободам та інтересам внаслідок невжиття заходів забезпечення адміністративного позову до ухвалення рішення у даній справі, та того, що захист прав, свобод та інтересів заявника стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Доводи заявника узгоджуються з вимогами законодавства, якими регулюються дані правовідносини, відповідають нормам процесуального права. При цьому вжиття вказаних заходів є співмірним із заявленими вимогами та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано на збереження існуючого становища до винесення остаточного рішення у справі.
Отже, суд вважає, що невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи містяться докази, які свідчать про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до моменту звернення заявника з позовом до суду та ухвалення рішення в адміністративній справі, дані про неможливість захисту його прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів, суд дійшов до висновку, що заява Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про забезпечення позову є обґрунтованою у зв`язку з чим, підлягає задоволенню частково.
Керуючись статтями 150-154, 157, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
1. Заяву Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» про забезпечення позову задовольнити частково.
2. Заборонити органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії із стягнення заборгованості АТ «Дніпрогаз» перед АТ «Укртрансгаз» та АТ «НАК «Нафтогаз України», що підлягає врегулюванню в порядку визначеному нормами Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а саме, заборонити вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості АТ «Дніпрогаз»:
- перед НАК «Нафтогаз України» у сумі 104 708 654,02 грн, яка виникла до 31.12.2020 за договором купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб №13-118-ВТВ від 04.01.2013 та стягнута на підставі постанови Центрального апеляційного господарського суду від 13.02.2019 року у справі №904/1224/18.
3. В задоволенні решти вимог відмовити.
4. Дана ухвала підлягає негайному виконанню згідно з частиною першою статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.
5. Дана ухвала може бути пред`явлена до виконання у порядку та спосіб, встановлені Законом України Про виконавче провадження, у строк до 17 лютого 2025 року.
Стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали, є:
Боржником у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали, є:

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя Іщук І.О.