Справа № 640/27421/21
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року м. Київ № 640/27421/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «ВІЕЙБІ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (місто Київ),
про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Віейбі Банк» особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту Шевченківський РВ ДВС у м. Києві або Відділ, позивач), з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Шевченківського РВ ДВС у м. Києві щодо невчинення дій, передбачених статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження»;

- зобов`язати Шевченківський РВ ДВС у м. Києві невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження №64085788, на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та вжити всіх заходів, передбачених частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на протиправність бездіяльності відповідача щодо невчинення дій по закінченню виконавчого провадження №64085788, оскільки відповідно до положень пункту 4 частини першої статі 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у зв`язку з прийняттям Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника (ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК»).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.10.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу строк для усунення виявлених судом недоліків.

24.11.2021 на виконання вимог ухвали суду представник позивача через канцелярію суду надіслав додаткові документи по справі.

Ухвалою суду від 17.12.2021 відкрито провадження у справі і призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін). Одночасно вказаною ухвалою відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву та витребувано матеріали виконавчого провадження.

Своїм правом надати відзив на позовну заяву або письмові пояснення відповідач не скористався, однак направив витребувані судом матеріали ВП №64085788.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд справи в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами позивача, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

На виконанні у Шевченківському РВ ДВС у м. Києві перебуває виконавче провадження №64085788 про примусове стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ВІЕЙБІ БАНК) штрафу у розмірі 5100,00 грн на користь Шевченківського РВ ДВС у м. Києві на підставі постанови №62403104, виданої 18.08.2020.

05.03.2021 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» з ринку подано до Шевченківського РВ ДВС у м. Києві заяву про закінчення виконавчого провадження №64085788 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Національним банком України прийнято постанову №188 від 19.03.2015 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК». Також у вказаній заяві позивач просив відповідача внести до автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про закінчення виконавчого провадження №64085788 із виключенням запису про триваюче виконавче провадження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань боржника юридичної особи стосовно ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК».

Аналогічного змісту заяви подавались позивачем до Відділу 20.04.2021 і 19.09.2021.

У відповідь на заяви позивача Шевченківський РВ ДВС у м. Києві своїм листом від 20.09.2021 за №158312 повідомив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повідомив про відсутність підстав для закриття виконавчого провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки боржником у виконавчому документі є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» з кодом , а не ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк».

Вважаючи таку бездіяльність у відповідь на його заяви протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.

З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, судом при вирішенні спору по суті враховується таке.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Спірні відносини сторін регулюються Законом України «Про виконавче провадження», норми якого у цій справі застосовуються судом в редакції станом на момент виникнення спірних відносин та інших встановлених фактичних обставин в справі.

Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 18 цього Закону на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Таким чином, виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом України «Про виконавче провадження» заходи щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як свідчать матеріали справи, боржником у виконавчому провадженні №64085788 є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», тобто посадова особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (фізична особа), яка уповноважена здійснювати процедуру управління з ліквідації юридичної особи ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» (ВІЕЙБІ БАНК), а не юридична особа ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк».

Доводи позивача щодо того, що боржником за виконавчим документом є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з кодом за СДРПОУ 19017842, а у АСВП код зазначено 21708016, що належить Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, спростовуються як матеріалами виконавчого провадження №64085788, так і даними Єдиного державного реєстру судових рішень. Згідно цих даних, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 у справі № 300/1806/19 виправлено помилку, допущену у виконавчому листі Івано-Франківського окружного адміністративного суду № 300/1806/19, виданому 20.05.2020, зазначивши вірні відомості про боржника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» «» замість невірного «».

Саме за вказаним виконавчим листом у справі № 300/1806/19 від 20.05.2020 було відкрито виконавче провадження № 62403104, в рамках якого, в свою чергу, була видана постанова про накладення штрафу від 18.08.2020, виконання якої здійснюється у виконавчому провадженні № 64085788.

За приписами пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Крім того, згідно пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Таким чином, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника, виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду щодо саме боржника, яким є банк, не може здійснюватися, а відкрите виконавче провадження підлягає закінченню з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Разом з тим, відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», під банком розуміється юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду є працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Виходячи з положень спеціального законодавства, суд зазначає, що уповноважена особа в певних випадках діє по суті від імені держави (Фонду), в інших випадках, що стосується діяльності банку під час ліквідації, як посадова особа банку, його представник.

Отже, суд дійшов висновку, що «банк» та «уповноважена особа Фонду» є різними суб`єктами правовідносин в системі гарантування вкладів фізичних осіб, з огляду на що ототожнення вказаних понять не допускається, а вказані особи не можуть ототожнюватись в межах виконавчого провадження як одна особа.

Таким чином, враховуючи те, що в межах виконавчого провадження №64085788 боржником є саме уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», а не банк, тому положення пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» не розповсюджуються на особу, яка здійснює функції з управління ліквідації банку, натомість вказані норми підлягають застосуванню виключно у тому випадку, коли боржником за виконавчими провадженнями є саме банк, тобто юридична особа, у якого рішенням Національного банку України відкликано банківську ліцензію.

З огляду на викладене, вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності Шевченківського РВ ДВС у м. Києві щодо невчинення дій, передбачених статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» та похідна від неї про зобов`язання відповідача невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження №63186829, на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язання Шевченківського РВ ДВС у м. Києві вжити всіх заходів, передбачених частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», задоволенню не підлягають.

Друга позовна вимога є похідною від першої у задоволенні якої відмовлено, відтак така теж залишається судом без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи позивач не надав доказів на підтвердження обставин, які б вказували на протиправність дій (бездіяльності) відповідача, а фактів, що б вказували на невідповідність таких дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства, судом не встановлена.

Враховуючи наведене в сукупності та виходячи із встановлених судом обставин, оцінивши надані позивачем та відповідачем докази в контексті наведених вище вимог законодавства, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем протиправності бездіяльності відповідача, що полягає у відмові винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 64085788 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». З огляду на зазначене, позовні вимоги визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2, 5-11, 72-77, 90, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «ВІЕЙБІ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено у визначені частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України строки до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному ст.ст.293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська