Справа № 640/4177/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року м. Київ № 640/4177/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства Оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м.Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства Оборони України, в якому просить:

-визнати протиправним та скасувати п.7 параграфу 2 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу державних службовців) №13 ДС від 04.02.2020 року щодо припинення державної служби та звільнення з займаної посади з 04.02.2020 року у зв`язку із проведенням організаційних заходів пов`язаних із скороченням чисельності штату працівників головного спеціаліста інформаційно-аналітичної групи штабу логістики ОСОБА_1 відповідно до п.4 ч.1 ст.83, п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста інформаційно-аналітичної групи штабу логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з 05.02.2020 року;

- стягнути з Командування Сухопутних військ Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 , збитки у вигляді витрат на юридичні послуги у розмірі 6300 (шість тисяч триста) гривень;

- допустити негайне виконання рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста інформаційно-аналітичної групи штабу логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України з 05.02.2020 року відповідно до статті 235 КЗпП України.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що його було незаконно та протиправно звільнено з посади головного спеціаліста інформаційно-аналітичної групи штабу логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України у зв`язку зі проведенням організаційних заходів пов`язаних із скороченням чисельності штату працівників державних службовців Командування Сухопутних військ Збройних Сил України відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83, п.1 ч. 1 ст.87 Закону України «Про державну службу» та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Як вказує позивач, відповідачем не виконано обов`язок по наданню пропозицій про всі наявні вакансії, а також не враховано переважне право на залишення на роботі, як працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, який має тривалий та безперервний стаж роботи, є Ветераном військової служби та інвалідом війни ІІІ групи.

Позивач акцентує увагу на тому, що відповідачем порушено свій обов`язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2020 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до вимог ст. 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Отримання відповідачем та позивачем копії ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідач скористався своїм правом та подав до суду відзив, вих. №116/12/3293 від 19.03.2020 року на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову з підстав викладених в ньому, оскільки останній діяв у порядку та спосіб визначений законодавством України та зазначив, що позивача було звільнено зі державної служби згідно норм чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з наявних у справі матеріалів.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, з урахуванням доводів позовної заяви та відзиву на позовну заяву, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

Обставини встановлені судом:
Наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 04.02.2020 № 13 ДС п. 7 параграф 2 відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 28.12.2019 року №Д-322/1/12 дск, наказу Командувача Сухопутних військ Збройних сил України (по стройовій частині) від 04.02.2020 року №23, припинено державну службу та звільнено з займаної посади з 04.02.2020 року у зв`язку із проведенням організаційних заходів пов`язаних із скороченням чисельності штату працівників державних службовців Командування Сухопутних військ Збройних Сил України ОСОБА_1 , головного спеціаліста інформаційно-аналітичної групи штабу логістики.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ознайомився 14.11.2019 року з попередженням про своє майбутнє звільнення, що ним не заперечується та підтверджується його власноручним підписом на попередженні.

14.11.2019 року, за підписом тимчасово виконуючого обов`язки начальника управління персоналу-заступика начальника штабу Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, у зв`язку з проведенням організаційних заходів в Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_1 ), надано до Шевченківської районної філії Київського міського центру зайнятості населення, звітність інформація про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Крім того, 20.12.2019 року Командувачем Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-лейтенантом О. Сирським затверджено пропозиції щодо переміщення службовців логістики КСВ ЗС України, у зв`язку з проведенням організаційних заходів на виконання вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 05.11.2019 №Д-322/9дск, де зазначено, що ОСОБА_1 пропонується посада провідного спеціаліста відділу експлуатації наземних систем озброєння Командування логістики.

Також, заступником командувача з логістики начальником логістики Командування Сухопутних військ Збройних сил України направлено лист (вх. №3461 від 03.02.2020 року) на адресу Командувача Сухопутних військ Збройних сил України, з пропозицією призначення на відповідні посади до командування логістики Сухопутних військ Збройних сил України, в тому числі на посаду провідного спеціаліста відділу експлуатації наземних систем озброєння Командування логістики службовця ОСОБА_1 , із посиланням на те, що відповідно до ст. 42 Кодексу законів про працю України позивач має переважне право щодо залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації і праці, як інвалід війни ІІІ групи, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 від 09.12.2015 року.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України була проведена робота щодо розміщення державних службовців на посадах, так відповідно до аркушу бесіди від 28.01.2020 року позивачу запропоновано посаду у військових комісаріатах міста Києва, від яких ОСОБА_1 відмовився та побажав залишитися на посаді в Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України.

Не погодившись із такими діями, вважає звільнення незаконним, позивач звернулась до суду із вказаним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку матеріалам справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Трудові відносини всіх працівників регулює Кодекс законів про працю України (далі також - КЗпП України).

Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (частина друга статті 1 КЗпП України).

Статтею 5-1 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, визначено Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до статті 87 цього Закону.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

За змістом частини 3 названої статті Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі п. 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як зазначено в абзаці першому пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Частиною 2 названої статті КЗпП України установлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

В силу приписів ч. 2, 3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Встановлено, що відповідно до нового штатного розпису у Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України штатну чисельність державних службовців було зменшено на 28 посад та займана посада головного спеціаліста інформаційно-аналітичної групи штабу логістики Командування Сухопутних військ Збройних Сил України позивачем підлягала скороченню. Отже, відбулось скорочення посад (штату) державних службовців, в тому числі зі штатного розпису скорочено посаду, яку займав позивач.

Водночас, стаття 87 Закону України «Про державну службу» пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише із скороченням чисельності або штату державних службовців, а й із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.

При цьому, вжите у ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.

До того ж, як встановлено судом, що позивачу було запропоновано посаду у військових комісаріатах міста Києва, від яких ОСОБА_1 відмовився, про що свідчить аркуш бесіди від 28.01.2020 року.

Оскільки, у спірному випадку позивачу були запропоновані посади від яких позивач відмовився, відповідно Командуванням Сухопутних військ Збройних Сил України прийнято наказ про припинення державної служби та звільнення з роботи позивача.

Крім того, відповідач зазначив, що можливості розмістити усіх державних службовців на посадах у Командуванні Сухопутних військ Збройних Сил України не було.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було запропоновано іншу роботу, проте позивач відмовився від запропонованих посад, отже суд не вбачає порушення відповідачем норм ст. 49-2 при прийнятті оскарженого наказу.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наразі врегульована положеннями Закону України «Про державну службу».

У даному випадку суд враховує, що згідно п. 3 ч. 3 ст. 13 Закону України «Про державну службу» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби видає у випадках, встановлених законом, нормативно-правові акти з питань державної служби, надає роз`яснення з питань застосування цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері державної служби.

За змістом роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби № 86р/з від 20.02.2020 при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

Скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, як підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», не містить будь-яких додаткових умов припинення державної служби та є самостійною і достатньою підставою для її припинення.

Суд також враховує те, що власник або уповноважений ним орган при вивільнені працівників у випадках змін в організації виробництва і праці повинен дотримуватися вимог ст. 42 КЗпП України, якою встановлено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1)сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2)особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3)працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6)авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

При цьому при проведенні вивільнення орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Однією з істотних ознак більш високої продуктивності праці є дисциплінованість працівника. Тому при застосуванні положень статті 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі слід враховувати в тому числі і наявність дисциплінарного стягнення.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. За відсутності різниці у кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен здійснити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом підготовки довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен з`ясовувати сам суб`єкт владних повноважень, приймаючи відповідне рішення.

Отже, при вирішенні даного спору по суті суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що він відноситься до працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованими і задоволенню не підлягає.

Беручи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позову, понесені позивачем витрати, пов`язані з розглядом справи, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статями 2-5, 9, 19, 72-77, 90, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ Збройних Сил України Міністерства Оборони України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.І. Келеберда