Справа № 480/4602/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 р. Справа № 480/4602/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: П`янової Я.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 (суддя: В.О. Павлічек, м. Суми) по справі № 480/4602/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі по тексту відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.04.2021 № 18-4587/16-21-СГ про відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач наказом від 22.04.2021 № 18-4587/16-21-СГ з посиланням на ст. ст. 15-1, 93, 122 Земельного кодексу України, статті 55, 56 Закону України «Про землеустрій", Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308 (у редакції наказу Держгеокадастру в 20.02.2020 № 53), протиправно відмовив у наданні дозволу на розроблення технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), з підстав розбіжності конфігурації та площі земельної ділянки, відповідно до Державного акту серії А за № 004509 на право довічного успадковуваного володіння землею та доданими графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Вказує, що зазначені в наказі норми законодавства не містять такої підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), як розбіжність щодо конфігурації та площі земельної ділянки.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі № 480/4602/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу задоволено.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.04.2021 № 18-4587/16-21-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 32,0 га, що перебуває на праві довічного успадкованого володіння землею згідно державного Акту серії А № 004509, із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Яснопільщинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 25, м. Суми, 40021, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 25.02.2021 року про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 32,0 га, що перебуває на праві довічного успадкованого володіння землею згідно державного Акту серії А № 004509, із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Яснопільщинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, з урахуванням висновків суду.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 25, м. Суми, 40021, ) суму судового збору в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі № 480/4602/21 та прийняти рішення, який відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що визначене позивачем місце розташування земельної ділянки, яке розташоване на публічній кадастровій карті України, відповідно до наданих графічних матеріалів не відповідає плану земельної ділянки, доданого до державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею №004509. Зазначена розбіжність не могла бути не врахована при прийнятті наказу про відмову у наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо відновлення встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. Вказує, що Головне управління Держгеокадастру у Сумській області з 27 травня 2021 року (дня набрання чинності абзацами 5-18 підпункту 58 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ) не має права здійснювати розпорядження земельною ділянкою із заявою про розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж якої звертався позивач.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

15.02.2022 до Другого апеляційного адміністративного суду відповідачем подано клопотання про заміну сторони виконавчого провадження, в якій останній просить суд замінити сторону у виконавчому провадженні, а саме боржника Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, на Липоводолинську селищну раду Роменського району Сумської області.

Згідно зі статтею 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Згідно з ч. 1 ст. 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 379 КАС України, положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Отже, заміна сторони у виконавчому провадженні можлива лише за умови існування відкритого виконавчого провадження або наявності виданого зацікавленій особі виконавчого листа у разі необхідності заміни сторони у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження, оскільки виконавчий лист по адміністративній справі № 480/4602/21 не видавався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Липоводолинської районної Ради народних депутатів Липоводолинського району Сумської області від 17 березня 1992 року ОСОБА_1 було надано у довічне успадковуване володіння для ведення селянського (фермерського) господарства 32, 00 га землі в межах згідно з планом землеволодіння, що підтверджується Державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею серії А за № 004509. Вказаний Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння на землю за № 45 (а.с. 10-11).

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою від 25.02.2021, зареєстрованою у Головному управлінні Держгеокадастру у Сумській області 26.02.2021, про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 32,0 га, що перебуває на праві довічного успадкованого володіння землею згідно державного Акту серії А № 004509, із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Яснопільщинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області (а.с. 33).

Наказом від 22.04.2021 № 18-4587/16-21-СГ відповідач відмовив ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 32,0 га, що перебуває на праві довічного успадкованого володіння землею згідно державного Акту серії А № 004509, із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Яснопільщинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області з таких підстав: при розгляді поданих матеріалів встановлена розбіжність щодо конфігурації та площі земельної ділянки, відповідно до Державного акту серії А № 004509 на право довічного успадкованого володіння землею та доданими графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. (а.с. 32).

Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було прийнято оскаржуваний наказ не на підставі вимог чинного законодавства, оскільки жодна норма законодавства, якою відповідач керувався при прийнятті оскаржуваного наказу, взагалі не містить переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, зокрема, у разі встановлення розбіжностей щодо конфігурації та площі земельної ділянки, відповідно до Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею. Разом з тим, суд прийшов до висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2021 про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 32,0 га, що перебуває на праві довічного успадкованого володіння землею згідно державного Акту серії А № 004509, із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Яснопільщинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, з урахуванням висновків суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини у сфері забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель врегульовано Земельним кодексом України (далі по тексту - ЗК України).

Як вбачається з оскаржуваного наказу, відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки з підстав встановлення розбіжностей щодо конфігурації та площі земельної ділянки, відповідно до Державного акту серії А № 004509 на право довічного успадкованого володіння землею та доданими графічними матеріалами, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, відповідач в оскаржуваному наказі посилається на положення статей 15-1, 93, 122 Земельного кодексу України, статей 55, 56 Закону України «Про землеустрій» та Положення про Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від 17.11.2016 № 308 (у редакції наказу Держгеокадастру від 20.02.2020 №53).

Відповідно до ст. 15-1 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить:

а) внесення в установленому порядку пропозицій щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин;

б) участь у розробленні та виконанні державних, галузевих, регіональних та місцевих програм з питань регулювання земельних відносин, раціонального використання земель, їх відтворення та охорони, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, у проведенні моніторингу земель, територіальному плануванні;

в) організація проведення робіт, пов`язаних із реалізацією земельної реформи;

г) проведення відповідно до законодавства моніторингу земель та охорони земель;

ґ) ведення та адміністрування Державного земельного кадастру;

д) участь у державному регулюванні планування територій;

е) проведення державної експертизи землевпорядної документації;

є) здійснення заходів щодо вдосконалення порядку ведення обліку і підготовки звітності з регулювання земельних відносин, використання та охорони земель, формування екомережі;

є-1) розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом;

є-2) участь у формуванні та реалізація державної політики у сфері національної інфраструктури геопросторових даних;

ж) вирішення інших питань, визначених законами України та покладених на нього актами Президента України.

Разом з тим, ст. 122 Земельного кодексу України встановлює повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, відповідно до якої, зокрема, Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Отже ст.ст. 15-1 та 122 Земельного кодексу України визначено лише повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин та відповідно повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування. Положення вказаних статей не містять переліку підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

В свою чергу, ст. 93 Земельного кодексу України регламентує лише право оренди земельної ділянки. Водночас ст. ст. 55 та 56 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) стосуються порядку розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, та також не містять підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки.

Отже, фактично відмова відповідача у наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки жодним чином не вмотивована, жодних підстав прийняття відповідачем вказаного рішення не зазначено.

Варто наголосити, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаним критеріям для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивачів.

Враховуючи викладене, а також те, що жодна норма законодавства, якими відповідач керувався при прийнятті оскаржуваного наказу, не містить підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, зокрема, у разі встановлення розбіжностей щодо конфігурації та площі земельної ділянки, відповідно до Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було прийнято оскаржуваний наказ не на підставі вимог чинного законодавства, а відтак, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 22.04.2021 р. № 18-4587/16-21-СГ про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 32,0 га, що перебуває на праві довічного успадкованого володіння землею згідно державного Акту серії А № 004509, із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Яснопільщинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту права позивача, зокрема шляхом зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.02.2021 про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 32,0 га, що перебуває на праві довічного успадкованого володіння землею згідно державного Акту серії А № 004509, із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Яснопільщинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, з урахуванням висновків суду, колегія суддів зазначає наступне.

Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17, оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву), зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Колегія суддів зазначає, що ефективний захист прав є метою адміністративного судочинства. З огляду на це, вирішуючи кожен спір, адміністративні суди, з урахуванням вимог позовної заяви та позиції сторін, повинні застосовувати такі способи захисту, які будуть ефективними на практиці.

Така мета узгоджується з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Щодо доводів відповідача відносно відсутності у Головного управління Держгеокадастру у Харківській області відповідних повноважень з 27 травня 2021 року (дня набрання чинності абзацами 5-18 підпункту 58 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» від 28.04.2021 № 1423-ІХ) на розпорядження земельною ділянкою із заявою про розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж якої звертався позивач, колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що 27.05.2021 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28 квітня 2021 року № 1423-IX (далі - Закон № 1423-IX), яким розділ Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, яким визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель:

а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук);

б) оборони;

в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення;

г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

ґ) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності;

д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності;

е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Перехід земельних ділянок із державної власності у комунальну власність згідно з вимогами цього пункту не є підставою для припинення права оренди та інших речових прав, похідних від права власності, на такі земельні ділянки. Внесення змін до договору оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту із зазначенням нового органу, що здійснює розпорядження такою земельною ділянкою, не вимагається і здійснюється лише за згодою сторін договору.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до цього пункту переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади про викуп для суспільних потреб земельних ділянок приватної власності, прийняті до дня набрання чинності цим пунктом, є чинними, а заходи щодо відчуження таких земельних ділянок здійснюються органами, визначеними статтями 8 і 9 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності".

Особи, які отримали дозволи на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зазначені у підпункті "е" цього пункту, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. До 1 січня 2023 року зазначені землі та земельні ділянки не можуть бути передані у власність та користування будь-яким іншим особам, крім тих, яким надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою (крім передачі їх для розміщення об`єктів, передбачених статтею 15 Закону України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності"). У разі якщо до 1 січня 2023 року такі земельні ділянки не передані у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, такі земельні ділянки переходять у комунальну власність територіальної громади села, селища, міста, на території якої вони розташовані.

До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду".

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що, починаючи з 27.05.2021 (дня набрання чинності вказаним пунктом 24 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України), землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, в тому числі і землі не сформовані у земельні ділянки, крім земель, які зазначені у п. 24 розділу Х Земельного Кодексу України, та саме з 27.05.2021 органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними, зокрема, надавати дозволи на розробку проектів землеустрою (оскільки кінцевою метою отримання особою такого дозволу є отримання у власність відповідної земельної ділянки), що в свою чергу свідчить про те, що такі повноваження з вказаної дати перейшли до відповідних органів місцевого самоврядування, як власників вказаних земельних ділянок.

Як встановлено судом апеляційної інстанції з офіційного сайту Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області (https://ldol-gromada.gov.ua) Липоводолинська територіальна громада була утворена у березні 2019 року внаслідок об`єднання 12-ти сільських і однієї селищної ради, а саме: Липоводолинської селищної ради, Байрацького, Беївського, Берестівського, Калінінського, Кімличанського, Лучанського, Московського, Панасівського, Русанівського, Семенівського, Яганівського та Яснопільщинського старостинських округів.

Таким чином, формально орган місцевого самоврядування є правонаступником прав і обов`язків ГУ Держгеокадастру у Сумській області в частині прав та обов`язків щодо розпорядження землями комунальної власності.

Колегія суддів зазначає, що суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом з цим, слід зазначити, що застосування такого способу захисту у цій справі до первісного відповідача (Головного управління Держгеокадстру у Сумській області) не призведе до поновлення порушеного права позивача, оскільки з 27.05.2021 року цей суб`єкт владних повноважень на законодавчому рівні позбавлений повноважень приймати рішення щодо надання дозволу на розробку технічної документації або відмовляти в наданні такого дозволу.

В свою чергу, Липоводолинська селищна рада Роменського району Сумської області, як орган місцевого самоврядування, до повноважень якого наразі відноситься вирішення спірного питання, не отримувала заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення технічної документації бажаної земельної ділянки та, відповідно не розглядала таку заяву та додані до неї документи, зокрема, на предмет відповідності їх вимогам чинного земельного законодавства тощо.

Підсумовуючи наведене в його сукупності, колегія суддів зазначає, що, в силу положень ч. 1 ст. 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників. З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що саме в процесі виконання цього судового рішення орган місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади, як правонаступник прав та обов`язків ГУ Держгеокадастру у Сумській області щодо надання дозволу на розроблення технічної документації, має встановлені чинним законодавством повноваження щодо розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення технічної документації та прийняття в межах власної компетенції рішення по суті зазначених ОСОБА_1 у такій заяві вимог.

Разом з тим, як зазначено вище, у спірних відносинах відповідач (Липоводолинська селищна рада) не реалізував своїх повноважень, оскільки взагалі не розглядав заяви ОСОБА_1 (в силу об`єктивних причин) та відповідно не встановлював у наданих нею документах наявності або відсутності обставин, які є підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення технічної документації.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку належним та достатнім способом захисту позивача у спірних відносинах є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 25, м. Суми, 40021, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 25.02.2021 року про надання дозволу на розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 32,0 га, що перебуває на праві довічного успадкованого володіння землею згідно державного Акту серії А № 004509, із цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Яснопільщинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, з урахуванням висновків суду.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.10.2019 по справі № 814/1959/17.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що колегія суддів не змінює судове рішення та не ухвалює нове, з огляду на приписи ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 по справі № 480/4602/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Я.В. П`янова О.А. Спаскін