Справа № 640/23528/21
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року м. Київ № 640/23528/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доОфісу Генерального прокурора
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора (відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, що полягає у затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року у справі № 640/1504/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 20 лютого 2021 року по 18 травня 2021 року у сумі 484 845 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень 20 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням рішення з боку відповідача про поновлення позивача на посаді.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що Офісом Генерального прокурора рішення суду щодо ОСОБА_1 виконане повністю з додержанням вимог чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, наказом № 2126ц від 21 грудня 2019 року на підставі рішення кадрової комісії № 2 ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року визнано протиправним і скасовано рішення кадрової комісії № 2 «Про неуспішне проходження прокурором атестації» № 24 від 12.12.2019 року. Визнано протиправним і скасовано наказ Генерального прокурора №2126ц від 21.12.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріат) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України та органів прокуратури. Поновлено ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній посаді начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної Прокуратури України з 25.12.2019 року. Стягнуто з Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.12.2019 року по 19.02.2021 року в сумі 2 334 093,35 грн. (два мільйона триста тридцять чотири тисячі дев`яносто три гривні 35 копійок).

Суд допустив негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 в Офісі Генерального прокурора на посаді рівнозначній посаді начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України з 25.12.2019 та стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в сумі 166 123,85 грн.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року змінено, викладено абзац четвертий його резолютивної частини в такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року».

На виконання рішення суду 02 березня 2021 року суд видав виконавчий лист про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Наказом № 617ц від 19 травня 2021 року на підставі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2021, постанови Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП № 65281494 від 27.04.2021 у справі № 640/1504/20 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління організаційного забезпечення діяльності (Секретаріату) Кваліфікаційно- дисциплінарної комісії прокурорів Департаменту кадрової роботи та державної служби Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року (копія додається).

08 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою про проведення нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Листом за вих. № 07-393-20 від 20.07.2021 Офіс Генерального прокурора повідомив, що виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду здійснюється на підставі ухвали про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника (копія додається).

Вказані обставини зумовили звернення позивача з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, (далі - КЗпП), у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В частині шостій статті 235 КЗпП України зазначено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України, невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом

За статтею статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що негайно виконуються рішення суду, зокрема, про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до статті 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

З урахуванням цих норм, зокрема, абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Суд звертає увагу, що невиконання або несвоєчасне виконання судового рішення є відповідною підставою для звернення позивача до суду. При цьому, позивач наділений правом самостійно обирати спосіб захисту його порушених прав, як то шляхом звернення до суду з відповідним позовом, так і шляхом встановлення контролю за виконанням судового рішення про поновлення його на посаді.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/808/16.

Затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

З матеріалів справи вбачається, рішення суду від 19 лютого 2021 року було виконано Офісом Генерального прокурора лише 19 травня 2021 року, тобто затримка виконання рішення суду становить 58 робочих днів (у лютому 2021 року - 5 робочих днів; у березні 2021 року - 22 робочі дні; у квітні 2021 року - 22 робочі дні; у травні 2021 року - 9 робочих днів).

При цьому, при поновленні ОСОБА_1 на посаді йому не було виплачено середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді.

Суд акцентує увагу, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідача про можливість поновлення особи на посаді виключно на підставі письмової заяви такої особи або в межах здійснення примусового виконання рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року в справі № 760/9521/15-ц і суд не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції у справі, що розглядається.

Отже, матеріалами справи підтверджується, рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2021 у справі №640/1504/20, яке підлягало негайному виконанню в частині поновлення позивача на посаді, не виконувалось відповідачем до 19.05.2021, коли наказом від 19.05.2021 №617ц позивача поновлено на посаді.

Щодо посилань відповідача на перебування ОСОБА_1 на посаді старшого наукового співробітника в Науково-дослідному інституті вивчення проблем злочинності імені В. В. Сташиса Національної академії правових наук України (м. Харків), суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що перебування на посаді прокурора несумісне з обійманням посади в будь-якому органі державної влади, іншому державному органі, органі місцевого самоврядування та з представницьким мандатом на державних виборних посадах.

Згідно пункту першого частини першої статті 25 Закону України «Про запобігання корупції» посадовим та службовим особам органів прокуратури забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

За змістом вказаних норм на прокурора поширюються обмеження щодо сумісництва та особа, яка перебуває на посаді прокурора, не може займатися іншою оплачуваною роботою, крім, в тому числі, наукової діяльності.

Відтак, перебування позивача на посаді старшого наукового співробітника з Науково-дослідному інституті вивчення проблем злочинності імені В. В. Сташиса Національної академії правових наук України не порушує встановлених антикорупційним законодавством обмежень щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, оскільки є науковою діяльністю.

При цьому, питання несумісності посад може бути вирішено після поновлення позивача на посаді та, у випадку недодачі ним заяви про звільнення із посади, яку він обіймав на той час.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24.09.2021 р. у справі № 640/755/19, що ухвалена у аналогічних правовідносинах за участю Офісу Генерального прокурора.

Щодо розрахунку суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення, суд враховує наступне.

Згідно правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 в справі № 140/3020/19 до вимушеного прогулу прирівнюється затримка виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі.

У відзиві на позовну заяву відповідач визнає, що затримка виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2021 р. становить 58 робочих днів (у лютому 2021 року - 5 робочих днів; у березні 2021 року - 22 робочі дні; у квітні 2021 року - 22 робочі дні; у травні 2021 року - 9 робочих днів).

Проте, відповідач заперечує застосування коефіцієнту підвищення посадового окладу за посадою при розрахунку середнього заробітку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Вимогами частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2021 року, залишеним в цій частині без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2021 року, у справі № 640/1504/20 встановлено, що за період з часу звільнення з посади з органів прокуратури, розміри посадового окладу за посадою позивача складали: до 15.01.2020 р. включно - 9 340,00 грн.; з 16.01.2020 р. по теперішній час - 37 748,00 грн., тож коефіцієнт підвищення з 16.01.2020 становить 4,04.

Відтак, середньоденна заробітна плата Позивача для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить з 25.12.2019 р. по 15.01.2020 р. - 2 069,15 грн., аз 16.01.2020р. - 8 359,4 грн.

Заперечення відповідача щодо розміру середньоденної заробітної плати Позивача (8 359,4 грн.) фактично зводяться до мотивів незгоди відповідача з прийнятим рішенням суду у справі №640/1504/20, що набрало законної сили.

Отже, розмір середньоденної заробітної плати позивача з 16 січня 2020 року у сумі 8 359,4 грн, встановлений рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.02.2021 р. та залишений без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 р. у справі № 640/1504/20, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню в межах даної справи.

Період вимушеного прогулу за час затримки виконання судового рішення починаючи з 20 лютого 2021 року до 18 травня 2021 року (до дня поновлення на публічній службі), 58 робочих днів, коли середньоденний розмір заробітної плати становив 8359,40 грн., отже середній заробіток позивача за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на посаді становить 484 845,2 грн. (8359,4 грн. * 58 робочих днів).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні від 16.09.2015 року у справі №21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що з метою належного, повного та всебічного захисту прав позивача позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом визнання протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, що полягає у затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року у справі № 640/1504/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 20 лютого 2021 року по 18 травня 2021 року у сумі 484 845 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень 20 коп.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 72 - 77, 241 - 246, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, що полягає у затримці виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2021 року у справі № 640/1504/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

3. Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді за період з 20 лютого 2021 року по 18 травня 2021 року у сумі 484 845 (чотириста вісімдесят чотири тисячі вісімсот сорок п`ять) гривень 20 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя С.К. Каракашьян