Справа № 640/3116/19
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року м. Київ № 640/3116/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у якому просить суд визнати протиправними та скасувати:

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.11.2018 №;

- рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 13.11.2018 №.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що рішення від 13.11.2018 № є похідним від рішення від 13.11.2018 №. Рішення від 13.11.2018 № прийняте на підставі необґрунтованого висновку акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 про заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 538 093,96 грн, шляхом безпідставного включення до складу витрат, які не підтверджені розрахунковими документами, а саме витрат, які позивач поніс у зв`язку із виконанням зобов`язань за договорами: з ТОВ «КОНСАЛТ СЕРВИС» про надання послуг від 01.08.2016 №1 та від 18.08.2016 №1; з ТОВ «РЕНАСІМЕНТО» про надання послуг від 12.09.2016 №01092016, поставки від 12.09.2016 №04-09-2016; з ФОП ОСОБА_2 оренди приміщень від 10.08.2016 №2.

Позивач зазначає, що під час перевірки контролюючим органом не досліджено первинні документи щодо виконання умов зазначених договорів та не висловлено доводів щодо нереальності відповідних господарських відносин, що свідчить про необґрунтованість висновків акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 про заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 538 093,96 грн та, як наслідок, про протиправність спірних рішень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.05.2019 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву у якому заперечив проти задоволення позову з огляду на необґрунтованість позовних вимог. Зазначив, що оскаржувані рішення є правомірними, адже прийняті на підставі обґрунтованих висновків акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 про заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 538 093,96 грн (рішення від 13.11.2018 №) та про подання ФОП ОСОБА_1 звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік не за встановленою формою (рішення від 13.11.2018 №).

Керуючись нормою частини п`ятої статті 262 КАС України, суд здійснював розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку та встановив наступне.

20.09.2018 посадовими особами ГУ ДФС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 по 31.12.2016.

За результатами перевірки складено акт від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 .

В ході перевірки встановлено та зафіксовано в акті перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 порушення позивачем вимог, зокрема:

- пункту 8 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (Закон №2464-VI), ненараховано та несплачено суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, у розмірі 14 322 грн;

- підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону №2464-VI, звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік поданий вчасно, але не за встановленою формою.

13.11.2018 на підставі вказаних висновків акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 , відповідачем прийняті рішення:

- № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, згідно якого у зв`язку із донарахуванням за наслідками перевірки ФОП ОСОБА_1 єдиного внеску у сумі 14 322 грн до позивача на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI застосовано штрафні санкції у розмірі 2864 грн;

- № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф у сумі 170 грн на підставі пункту 7 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI за порушення підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону №2464-VI.

Позивач оскаржив вказані рішення в адміністративному порядку шляхом подання скарг до ДФС України, однак рішенням ДФС України від 11.01.2019 №1412/6/99-99-11-05-02-25 скарги позивача залишені без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін.

Позивач не погоджується із результатом адміністративного оскарження рішень від 13.11.2018 № та №, вважає такі рішення протиправними, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Суд, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, при вирішенні заявлених вимог виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом №2464-VI.

Згідно пункту 1 частини першої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У відповідності до пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 8 статті 9 Закону №2464-VІ платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

За змістом частини третьої статті 9 та частини одинадцятої статті 25 Закону №2464-VІ у разі донарахування контролюючим органом за результатом перевірки своєчасно не нарахованого платником єдиного внеску застосовуються відповідні штрафні санкції.

Так, пункт 3 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI передбачає, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Встановлено, що підставою для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій у розмірі 2864 грн згідно рішення від 13.11.2018 № слугувало донарахування контролюючим органом єдиного внеску у розмірі 14 322 грн на підставі висновку акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 про заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 538 093,96 грн шляхом безпідставного формування витрат на вказану суму.

Надаючи правову оцінку вказаного висновку відповідача, суд виходить з наступного.

Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VІ базою нарахування єдиного внеску є сума доходу, отримана від діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюються статтею 177 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (ПК України).

Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Пунктом 177.4 статті 177 ПК України визначено перелік витрат на які зменшується загальний оподатковуваний доход для визначення об`єкту оподаткування, а саме:

- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- 177.4.3. суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

При цьому, згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК України не включаються до складу витрат підприємця:

- витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;

- витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;

- витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;

- документально не підтверджені витрати.

Встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у 2016 році задекларовано витрати на загальну суму 538 093,96 грн, понесені у зв`язку із виконання зобов`язань за наступними договорами:

- з ТОВ «КОНСАЛТ СЕРВИС» про надання послуг від 01.08.2016 №1;

- з ТОВ «РЕНАСІМЕНТО» про надання послуг від 12.09.2016 №01092016, поставки від 12.09.2016 №04-09-2016;

- з ФОП ОСОБА_2 оренди приміщень від 10.08.2016 №2.

В акті перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 зафіксовано надання ФОП ОСОБА_1 до перевірки у відповідь на запит контролюючому органу документів щодо здійснення господарської діяльності за 01.01.2016 по 31.12.2016. Проаналізувавши такі документи, відповідач дійшов висновку про безпідставне включення ФОП ОСОБА_1 до складу витрат у 2016 році зобов`язань за вказаними договорами з огляду на відсутність розрахункових документів, які підтверджують понесення таких витрат позивачем, а також у зв`язку із недекларуванням доходів у 2016 році вказаними контрагентами ФОП ОСОБА_1 .

Стверджуючи про правомірність включення до складу витрат у 2016 році зобов`язань за вказаними договорами на суму 538 093,96 грн позивач зазначає, що у факт реальності вказаних господарських відносин відповідач не ставить під сумнів, в акті перевірки відсутні посилання на первинні документи та не надана оцінка таким документам.

За приписами пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено принципи, на яких ґрунтуються бухгалтерський облік та фінансова звітність. Згідно з принципом нарахування та відповідності доходів і витрат для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначено Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 (П(С)БО 16).

Згідно пункту 6 П(С)БО 16 витратами звітного періоду визнаються або зменшення

активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Відповідно до пункту 7 П(С)БО 16 витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Отже, витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів. У податковому обліку витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Нарахування платником податку (покупцем) у звітному періоді витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування, в момент їх виникнення, та несплата цим платником коштів постачальнику товару до кінця звітного періоду - року не є підставою для висновку про протиправність формування таких витрат, а також підставою для їх зменшення шляхом виключення з податкового обліку.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 21.07.2020 у справі №815/5842/15, та згідно якої у разі підтвердження первинними документами реально вчинених господарських операцій нараховані у звітному періоді, в якому вони були здійснені, незалежно від дати сплати грошових коштів, витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування цього звітного періоду, є правомірними.

З урахуванням наведеного та з огляду на відсутність зауважень відповідача до первинних документів, які позивач надала до перевірки для підтвердження реальності вчинення господарських операцій за вказаними договорами, суд вважає, що позивачем обґрунтовано віднесено до складу витрат у 2016 році зобов`язання за вказаними договорами на загальну суму 538 093,96 грн щодо яких позивач не провів розрахунків з контрагентами.

При цьому, з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника податків, суд відхиляє доводи відповідача щодо недекларування вказаними контрагентами ФОП ОСОБА_1 відповідних доходів у 2016 році, адже такі дій свідчить виключно про недотримання податкового законодавства контрагентами позивача та безпосередньо не можуть створювати негативних наслідків для позивача.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість висновку акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 про заниження ФОП ОСОБА_1 оподатковуваного доходу за 2016 рік на загальну суму 538 093,96 грн шляхом безпідставного формування витрат на вказану суму, наявності підстав для донарахування контролюючим органом позивачу єдиного внеску у розмірі 14 322 грн, а отже й застосування штрафних санкцій за таке донарахування.

Таким чином, суд дійшов висновку про протиправність та необхідність скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.11.2018 №.

Встановлено, що підставою для застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу в розмірі 170 грн згідно рішення від 13.11.2018 № слугував висновок акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону №2464-VI, а саме звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік поданий вчасно, але не за встановленою формою.

Разом з цим, у пункті 2.4.1 акту перевірки від 20.09.2018 №3722/26-15-42-05/ НОМЕР_1 вказано про виявлення порушення позивачем вимог підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону №2464-VI, а саме звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік поданий не за встановленою формою та з порушенням визначених строків (термін подання 09.02.2017, фактично подано 13.02.2017).

Згідно підпункту 4 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю

Пункт 7 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI передбачає, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Таким чином, згідно рішення від 13.11.2018 № до ФОП ОСОБА_1 на підставі пункту 7 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI застосовано штраф у сумі 170 грн за порушення пункту 4 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI, яке полягало у поданні звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік не за встановленою формою.

Разом з цим, ні в акті перевірки, ні у відзиві на позовну заяву, відсутній аналіз поданого позивачем звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік, а також не зазначено яким чином та у якій частині такий не відповідає встановленій формі.

Суд зауважує, що констатація фактів порушень законодавства, що ґрунтується лише на сумнівах та припущеннях, є неприпустимою при складанні офіційного документу органу державної податкової служби (акту перевірки).

Зазначене є порушенням пункту 5 розділу ІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1300/27745 (Порядок №727), згідно якого факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

З урахуванням наведеного суд вважає, що висновок відповідача про невідповідність встановленій формі поданого позивачем звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік не обґрунтований, що виключає можливість застосування штрафних санкції на підставі такого висновку, а отже свідчить про протиправність та необхідність скасування рішення від 13.11.2018 № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

У пункті 110 рішення від 23.07.2002 у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Європейський Суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

З урахуванням наведеного у сукупності суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не виконано, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування спірних рішень від 13.11.2018 № та №.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно наявної у матеріалах справи квитанції від 19.03.2019 за подання адміністративного позову позивач сплатила судовий збір у сумі 768,4 грн. Оскільки, за результатом судового розгляду даної справи суд дійшов висновку про задоволення позову, вказану сума судового збору підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13.11.2018 №.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 13.11.2018 №.

Стягнути з Головного управління ДПС у місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,4 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Відповідач - Головне управління ДПС у місті Києві (місцезнаходження відокремленого підрозділу юридичної особи: 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: ВП 44116011).

Суддя О.М. Чудак