Справа № 826/17605/14
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року м. Київ № 826/17605/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Чудак О.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

установив:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Генеральної прокуратури України, в якому, з урахуванням уточнень, просив:

- скасувати наказ Генерального прокурора України №2530-ц від 23.10.2014 про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів про боротьбу з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом управління нагляду за додержанням законів органами податкової міліції Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів про боротьбу з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом управління нагляду за додержанням законів органами податкової міліції Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України;

- стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.10.2014 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі;

- зобов`язати Генеральну прокурору України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2019 у справі №826/17605/14 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю:

- визнано протиправним і скасовано наказ Генерального прокурора України №2530-ц від 23.10.2014, яким ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів про боротьбу з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом управління нагляду за додержанням законів органами податкової міліції Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів про боротьбу з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом управління нагляду за додержанням законів органами податкової міліції Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України з 24.10.2014;

- стягнуто з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі: 805289,96 грн;

- зобов`язано Генеральну прокуратури України проінформувати Міністерство юстиції України про відкликання відомостей про застосування до ОСОБА_1 заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України "Про очищення влади".

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів про боротьбу з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом управління нагляду за додержанням законів органами податкової міліції Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України і стягнення з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 частково задоволено апеляційну скаргу Генеральної прокуратури України, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2019 - змінено, виклавши його 4 абзац у наступній редакції:

«Стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 734 632, 67 грн (сімсот тридцять чотири тисячі шістсот тридцять дві гривні 67 коп.)».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2019 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 04.03.2021 рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2019 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу №826/17605/14 в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції - Окружного адміністративного суду міста Києва.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2019 і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 залишено без змін.

Верховний Суд у постанові дійшов висновку, що під час розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу судами попередніх інстанцій не досліджено істотних для правильного вирішення цієї справи обставини (не встановлено, чи включає сума заробітної плати позивача за останні два місяці перед звільненням виплати, які не включаються до розрахунку середньої заробітної плати, не встановлено кількість відпрацьованих позивачем днів за серпень-вересень 2014 року).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2021 адміністративну справу №826/17605/14 прийнято до провадження суддею Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, запропоновано позивачу надати до суду пояснення, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 04.03.2021, а також витребувано у відповідача:

- довідку про заробітну плату ОСОБА_1 , складену відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (Порядок №100) із зазначенням у ній включених складових заробітної плати позивача;

- пояснення щодо кількості відпрацьованих позивачем днів за серпень-вересень 2014 року.

На виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2021 позивач не подав відповідних пояснень, а відповідач подав письмові пояснення та довідку Офісу Генерального прокурора від 07.05.2021 №21-371зн за змістом яких ОСОБА_1 виплачено у серпні 2014 року 4535,98 грн, а у вересні 2014 року - 11336,79 грн, які враховуються при визначенні його середнього заробітку згідно вимог Порядку №100, у серпні та вересні 2014 року ОСОБА_1 відпрацював 27 днів, сума середньоденної заробітної плати складає 587,88 грн.

В судовому засіданні представники сторін надали свої пояснення та щодо розгляду справи у письмовому провадженні не заперечували

Отже, суд дослідив матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надав їм юридичну оцінку в межах, окреслених постановою Верховного Суду від 04.03.2021 у даній справі, та встановив наступне.

Судами першої й апеляційної інстанцій встановлено, що 16.10.2014 набрав чинності Закон України «Про очищення влади».

17.10.2014 відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади», з урахуванням регламенту Генеральної прокуратури України, посадовими особами відповідача вивчено особову справу ОСОБА_1 №926, за результатами вивчення якої складено відповідну довідку.

Так, зі змісту довідки, вбачається, що ОСОБА_1 у період з 25.02.2010 до 22.02.2014 обіймав сукупно не менше одного року (1 рік 5 місяців) посаду, яку віднесено до категорії «керівника, заступника керівника територіального (регіонального) органу прокуратури України», а саме посаду заступника прокурора Івано-Франківської області у період з 27.04.2012 до 06.10.2013.

На підставі вказаної довідки, керуючись статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» і пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про очищення влади», наказом Генерального прокурора України від 23.10.2014 №2530-ц старшого радника юстиції ОСОБА_1 звільнено з посади старшого прокурора відділу нагляду за додержанням законів про боротьбу з відмиванням доходів, одержаних злочинним шляхом, управління нагляду за додержанням законів органами податкової міліції Головного управління нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України.

Не погоджуючись із вказаним наказом і вважаючи своє звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з позовом, у якому, зокрема просив стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 24.10.2014 і до моменту фактичного поновлення на публічній службі.

Відповідно до статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.09.2019, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 та постановою Верховного Суду від 04.03.2021 підтверджено незаконність звільнення ОСОБА_1 , а отже, й наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 11.09.2019.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 у справі №21-395а13 зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку №100.

Згідно пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно абзацу третього пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 4 Порядку №100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Абзацом першим пункту 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що минули, починаючи з дня незаконного звільнення до дня прийняття судом рішення про поновлення на роботі.

Суд враховує, що відповідно до пункту 10 Порядку №100 (у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

У разі зміни тарифної ставки (посадового окладу) працівникові у зв`язку з присвоєнням вищого розряду, переведенням на іншу вищеоплачувану роботу (посаду) тощо таке коригування середньої заробітної плати не провадиться.

Працівникам бюджетних установ і організацій, яким відповідно до законів України щомісячно перераховуються посадові оклади (ставки) до рівня не нижчого середньої (подвійної) заробітної плати в промисловості (народному господарстві), розрахунки виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати, можуть провадитися, якщо не передбачено у колективному договорі, виходячи з посадового окладу (ставки) того місяця, в якому відбулася подія, пов`язана з відповідними виплатами, з урахуванням постійних доплат і надбавок.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213, яка набрала чинності 12.12.2020, процитований пункт 10 виключений з Порядку №100.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Принцип незворотності дії в часі поширюється також на Конституцію, яка є Основним Законом держави (Преамбула Конституції України).

Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).

За змістом рішення Конституційного Суду України від 26.01.2011 №1-рп/2011, що вказані положення Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме: принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У рішенні від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України зазначає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Конституційний Суд України у рішенні від 18.06.2020 №5-р(II)/2020 зауважив, що імператив надання дієвості принципові верховенства права (правовладдя) вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул. Принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): „закон пізніший має перевагу над давнішим (lex posterior derogat priori) „закон спеціальний має перевагу над загальним (lex specialis derogat generali) „закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

Суд враховує вказані висновки Конституційного Суду України щодо застосування статті 58 Конституції України та зазначає, що:

- Порядок №100 не встановлює певних прав та обов`язків, а лише визначає порядок розрахунку середньої заробітної плати;

- зазначений пункт 10 Порядку №100 не містить норм, які пом`якшують чи скасовують юридичну відповідальність;

- підстави для застосування положень Порядку №100 виникли під час ухвалення даного судового рішення та необхідності визначення у зв`язку із цим розміру належної до стягнення на користь позивача суми середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

Таким чином, під час ухвалення даного рішення відсутні підстави для врахування вже не чинного пункту 10 Порядку №100.

Суд зазначає, що на виконання ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2021 відповідач подав довідку Офісу генерального прокурора від 07.05.2021 №21-371зн та розрахункові листи позивача за серпень та вересень 2014 року згідно яких встановлено, що ОСОБА_1 у серпні та вересні 2014 року виплачено заробітну плату у загальному розмірі 27 519,92 грн, з яких 11 647,15 грн не включаються до розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу в силу вимог пункту 4 Порядку №100, а саме: виплата за час щорічної відпустки у вересні 2014 року - 2574,15 грн; допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю 3411,5 грн за серпень 2014 року та 3411,5 грн за вересень 2014 року; одноразова грошова премія до Дня Незалежності України - 2250 грн.

Таким чином, для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача необхідно врахувати заробіток ОСОБА_1 за серпень та вересень 2014 року у розмірі 15 872,77 грн (27 519,92 грн - 11 647,15 грн).

Згідно довідки Офісу генерального прокурора від 07.05.2021 №21-371зн у серпні та вересні 2014 року ОСОБА_1 відпрацював 27 днів.

Отже, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 за серпень та вересень 2014 року складає 587,88 грн (15 872,77 грн / 27), що також відповідає даним довідки Офісу генерального прокурора від 07.05.2021 №21-371зн.

Згідно із листами Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 №9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2014 рік, від 09.09.2014 № 10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік», від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік», від 05.08.2016 №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2017 рік», від 19.10.2017 №224/0/103-17/214 «Про надання роз`яснення», від 08.08.2018 №78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік», кількість робочих днів у період з 24.10.2014 по 11.09.2019, а отже й період вимушеного прогулу позивача, становить 1221 робочий день.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що у зв`язку із визнанням незаконним звільнення ОСОБА_1 , на користь позивача необхідно стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.10.2014 по 11.09.2019 у розмірі 717 801,48 грн (587,88 грн х 1221), із відповідним відрахуванням загальнообов`язкових платежів.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

В силу положень пунктів 2, 3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, наявні підстави для допущення до негайного виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, а саме 12 345,48 грн (587,88 грн х 21) із відповідним відрахуванням загальнообов`язкових платежів.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, а відповідачем не понесено витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 717 801,48 грн (сімсот сімнадцять тисяч вісімсот одна гривня сорок вісім копійок) з відповідними відрахуваннями загальнообов`язкових платежів.

Рішення суду допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць, а саме, 12 345,48 грн (дванадцять тисяч триста сорок п`ять гривень сорок вісім копійок) з відповідними відрахуваннями загальнообов`язкових платежів.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Офіс Генерального прокурора (місцезнаходження юридичної особи: 01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 00034051).

Суддя О.М. Чудак