Справа № 640/34545/21
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

11 лютого 2022 року справа №640/34545/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доПечерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту - відповідач, Печерський РВ ДВС у м. Києві)
третя особаДепартамент патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Київській області (далі по тексту - третя особа, ДПП ГУ НП у Київській області)
про1) скасування постанови від 24 травня 2021 року про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору; 2) визнання протиправними дії державного виконавця Левицького Т.К. щодо постановлення постанов від 24 травня 2021 року у виконавчому провадженні ВП №65523248; 3) стягнення на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 571,24 грн.; 4) стягнення на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 3 302,52 грн.; 5) стягнення на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.,
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, зазначаючи про протиправність оскаржуваних постанов, а також дій державного виконавця, вчинених під час їх прийняття, оскільки рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 лютого 2021 року у справі №361/7646/20 скасовано постанову ДПП ГУ НП у Київській області від 23 жовтня 2020 року №ГАА 660780, яка слугувала підставою для відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою від 13 грудня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/34545/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання; залучив до участі у справі ДПП ГУ НП у Київській області, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що оскаржувані постанови направлялись на адресу позивача 26 травня 2021 року; позивач не повідомив Печерський РВ ДВС у м. Києві про скасування постанови ДПП ГУ НП у Київській області від 23 жовтня 2020 року №ГАА 660780; 02 вересня 2021 року позивач здійснив перерахування коштів на депозитний рахунок відділу, у зв`язку з чим державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з повним виконанням рішення.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив такі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи.

Як вбачається зі змісту матеріалів виконавчого провадження №65523248, 21 травня 2021 року до Печерського РВ ДВС у м. Києві надійшла заява Броварського відділу поліції ГУ НП у Київській області від 13 листопада 2020 року №17874/109/1003/04-20 про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови ДПП ГУ НП у Київській області від 23 жовтня 2020 року №ГАА 660780 про стягнення з позивача штрафу у розмірі 238,00 грн.

24 травня 2021 року старший державний виконавець Печерського РВ ДВС у м. Києві Левіцький Т.К. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №65523248, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 301,00 грн. та про стягнення виконавчого збору у розмірі 23,80 грн.

27 жовтня 2021 року старший державний виконавець Печерського РВ ДВС у м. Києві Левіцький Т.К. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження сплачені боржником у повному обсязі.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Суд встановив, що виконавче провадження №65523248 відкрито на підставі постанови №ГАА 660780, виданої 23 жовтня 2020 року ДПП ГУ НП у Київській області.

Частиною першою статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною третьою статті 299 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

За приписами статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 3001, 3002 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Частиною першою статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Як вбачається з копії постанови №ГАА 660780, виданої 23 жовтня 2020 року ДПП ГУ НП у Київській області, примірник постанови позивач отримав 23 жовтня 2020 року.

Таким чином, останнім днем сплати штрафу є 09 листопада 2020 року (з урахуванням того, що 07 листопада 2020 року є вихідним днем), а тому постанова набрала законної сили 10 листопада 2020 року, а не 03 листопада 2020 року, як зазначено у відмітці на постанові.

Враховуючи викладене, постанова від 23 жовтня 2020 року №ГАА 660780, як виконавчий документ, могла бути пред`явлена до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання вказаною постановою законної сили, тобто до 09 лютого 2021 року.

Постанову подано відповідачу для примусового виконання 21 травня 2021 року, про що свідчить відтиск штампу вхідної кореспонденції на заяві про відкриття виконавчого провадження, тобто з пропуском строку, протягом якого вказана постанова підлягала виконанню.

За приписами пункту 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З огляду на наведені положення Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець, отримавши 21 травня 2021 року постанову №ГАА 660780, видану 23 жовтня 2020 року ДПП ГУ НП у Київській області, повинен був перевірити її на відповідність вимогам частини першої статті 4 цього Закону та, встановивши, що таку подано з пропуском встановленого статтею 12 цього Закону строку пред`явлення до виконання, повернути її стягувачу без прийняття до виконання.

Натомість, державний виконавець, всупереч нормам Закону України «Про виконавче провадження» не вчинив вказаних дій, у зв`язку із чим прийняв виконавчий документ до виконання та виніс оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження №65523248, та, як наслідок, інші оскаржувані постанови, зокрема, про розмір мінімальних витрат та стягнення виконавчого збору.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням від 03 лютого 2021 року у справі №361/7646/20 Броварський міськрайонний суд Київської області скасував постанову №ГАА 660780, видану 23 жовтня 2020 року ДПП ГУ НП у Київській області, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскільки виконавчий документ скасований у судовому порядку до моменту відкриття виконавчого провадження, постанова, прийнята 24 травня 2021 року старшим державним виконавцем Печерського РВ ДВС у м. Києві Левіцьким Т.К. про відкриття виконавчого провадження №65523248, підлягає визнанню протиправною та скасуванню.

У свою чергу, постанови старшого державного виконавця від 24 травня 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 301,00 грн. та про стягнення виконавчого збору у розмірі 23,80 грн. також підлягають визнанню протиправними та скасуванню, оскільки прийняті на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №65523248.

Натомість, задоволення вимоги позивача про визнання протиправними дій старшого державного виконавця Печерського РВ ДВС у м. Києві Левіцького Т.К. щодо постановлення постанов від 24 травня 2021 року у виконавчому провадженні №65523248 не призведе до належного відновлення його прав, оскільки у даному випадку права позивача відновлено шляхом скасування протиправних рішень державного виконавця, що відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, суд відхиляє вимогу позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 571,24 грн., оскільки позивач не надав доказів здійснення переказу вказаної суми коштів на рахунок відповідача (із зазначенням призначення платежу), а також, з приводу повернення платежів до відповідача, позивач не звертався і будь-яких рішень не приймав, а суд здійснює захист порушеного права, а не права, яке може бути порушено в майбутньому.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 3 302,52 грн. та моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Так, свою вимогу про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 3 302,52 грн. позивач обґрунтовує тим, що внаслідок неправомірних дій відповідача у нього почались проблеми зі здоров`ям, що потягнуло за собою понесення ним витрат на купівлю ліків, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи фіскальний чек від 29 травня 2021 року на суму 3 302,52 грн.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження того, що позивач мав проблеми зі здоров`ям, які потребували купівлю зазначених у фіскальному чеці ліків (виписка з медичної карти, заключення лікаря, тощо) та те, що вказані ліки призначались саме позивачу, останній до матеріалів справи не долучив, а тому не підтвердив належними та допустимими доказами свої вимоги.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди.

Згідно з положеннями статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як зазначено в пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В пункті 9 зазначеної постанови Верховний Суд України зазначив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн., позивач вказав на порушення державним службовцем, ОСОБА_2 , його конституційних прав, як громадянина України.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження та розчарування, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, а також ймовірність того, що такі порушення привели до вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Суд вважає, що встановлення судом протиправності оскаржуваних постанов, вже є достатнім доказом того, що позивачу завдано моральної шкоди.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Частиною третьою статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача за заподіяну моральну шкоду суму в розмірі 1 000,00 грн., тому позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій та прийнятих постанов у рамках виконавчого провадження №65523248, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати (судовий збір) розподілу між сторонами не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови від 24 травня 2021 року, прийняті старшим державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Левіцьким Тимофієм Костянтиновичем у рамках виконавчого провадження №65523248: про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат та про стягнення виконавчого збору.

3. Стягнути з Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень нуль копійок).

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01011, м. Київ, вул. Різницька, 11Б; ідентифікаційний код 34979022).

Департамент патрульної поліції Головного управління Національної поліції у Київській області (07400, Київська область, м. Бровари, вул. Ярослава Мудрого, 24)

Суддя В.А. Кузьменко