Справа № 200/7893/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року справа №200/7893/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 р. у справі № 200/7893/21 (головуючий І інстанції суддя Арестова Л.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24 червня 2021 позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо несплати на його користь інфляційних втрат та 3% річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року у справі № 0540/9237/18-а;

- стягнути з відповідача на його користь грошову суму 2185,15 грн., яка є інфляційними втратами нарахованими на суму заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року у справі № 0540/9237/18-а за період з 15.03.2019 року по 17.03.2021 року;

- стягнути з відповідача на його користь грошову суму 1103,27 грн. у вигляді 3% річних, нарахованих на суму заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року у справі № 0540/9237/18-а за період з 15.03.2019 року по 17.03.2021 року (а.с. 1-9).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 року у справі № 200/7893/21 в задоволені позову відмовлено (а.с.42-50).

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що судом помилково не прийнято до уваги його посилання на частину 2 статті 625 ЦК України, оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апелянт зазначає, що 17 березня 2021 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27.12.2018 року виплачені кошти у сумі 18362,63 грн. Але відповідач фактично виконав рішення суду, яке набрало законної сили 15.03.2019, тільки 17 березня 2021 року, а весь час умисно не виконував рішення суду. Послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц та постанову Верховного Суду від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13 (а.с. 54-56).

Згідно п. 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, враховує наступне.

Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджено паспортом № НОМЕР_1 (а.с. 10).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі № 0540/9237/18-а, яке набрало законної сили на підставі ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2019 року, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у здійсненні перерахунку призначеної з 04.01.2017 пенсії за вислугу років на підставі довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення від 09.08.2018 № 459, складену Головним управління Національної поліції в Донецькій області на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 травня 2018 року у справі № 805/2026/18-а, зміненого постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17 липня 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок призначеної ОСОБА_1 пенсії на підставі довідки Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 09.08.2018 № 459 та здійснити виплату грошової суми, яка є різницею між фактично виплаченим розміром пенсійного забезпечення та розміром пенсійного забезпечення після його перерахунку (а.с. 12-14, 15).

Позивачем вживались заходи щодо виконання рішення суду, а саме: направлялись запити до Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області, на які надано відповіді:

- від 06.05.2019 року № Веб-05001-Ф-С-19-016364, де вказано, що доплату за період з 04.01.2017 по 14.03.2019 у загальній сумі 18 362,63 грн. буде виплачена згідно Постанови № 649 (а.с. 11);

- від 29.10.2020 року № 7845-7624/І-09/8-0500/20, за якою виплата доплати пенсії за рішенням суду за період з 04.01.2017 по 14.03.2019 у загальній сумі 18 362,63 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду за рахунок коштів Державного бюджету України (а.с.16-17);

- від 22.03.2021 року № 2556-2040/І-03/8-0500/21, з якої вбачається, що зараховано доплату на картковий рахунок позивача в березні 2021 року за період з 04.01.2017 по 14.03.2019 у сумі 18 362,63 грн. (а.с. 18);

- від 25.03.2021 року № 0500-0302-8/6740, відповідно до якої 17.03.2021 року доплату за рішенням за період з 01.04.2017 по 14.03.2019 у загальній сумі 18 362,63 грн. зараховано на картковий рахунок позивача відкритий в АТ Ощадбанк (а.с.19-20).

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 червня 2021 року у справі № 243/4152/21 закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних внаслідок невиконання грошового зобов`язання у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено позивачу його право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства (а.с. 21-24).

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

У преамбулі Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань зазначено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності.

Кредитор (лат., позикодавець) (за визначенням енциклопедичного словника): громадянин або юридична особа, що надала в позичку гроші або продала в борг, товари і має право вимагати від боржника (дебітора) сплати боргу.

Статтею 509 Цивільного Кодексу України занотовано:

1. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

З матеріалів справи не вбачається, що між позивачем та управлінням Пенсійного фонду існували господарські правовідносини як між суб`єктами господарювання.

Позивач як на правову підставу для позовних вимог послався на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

За унормуванням частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У вікіпедії поняття Інфлямція (від лат. inflatio) це тривале зростання загального рівня цін, що відображує зниження купівельної спроможності грошової одиниці.

В частині 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Трактування апелянтом невиплати різниці у пенсії як невиконаного органом Пенсійного фонду грошового зобов`язання, за яке сплачується інфляційні нарахування та три проценти річних, є помилковим та не ґрунтується на нормах пенсійного законодавства.

В правовому регулюванні пенсійного законодавства існує поняття компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам, яка здійснюється за правилами ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV.

З урахуванням викладеного позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що вірно зазначено судом першої інстанції.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (частина 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 вересня 2021 р. у справі № 200/7893/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2022 року.

Колегія суддів: Г.М. Міронова

І.В. Геращенко

І.Д. Компанієць