Справа № 640/28749/21
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Київ № 640/28749/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Арсірія Р.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу, за заявою про скасування заходів реагування вжитих

за позовомгромадянки Республіки Індія ОСОБА_1 , громадянки Індії ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2
до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області
провизнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

Прийняв до уваги наступне.

Представник громадянки Республіки Індія ОСОБА_1 , громадянки Республіки Індія ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки громадянки Республіки Індія ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (; місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а) № 210 від 09.09.2021 про скасування дозволу на імміграцію, виданого громадянці Республіки Індії ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_4 від 18.10.2009 р.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (; місцезнаходження: 02152, м. Київ. вул. Березняківська, 4-а) про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_3 від 30.07.2021р. №9401.

3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (; місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а) здійснити обмін посвідки на постійне проживання ОСОБА_3 .

4. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (; місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а) направити інформацію до Адміністрації державної прикордонної служби про протиправність і скасування Рішення № 210 від 09.09.2021р. про скасування дозволу на імміграцію.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві безпідставно скасовано дозвіл на імміграцію в Україну посилаючись на відсутність документів, які б підтверджували у позивача підстави, визначені законодавством, для отримання дозволу на імміграцію в Україну згідно пункту 6 частини 2 статті 4 та пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію», а тому, відповідач прийняв рішення від 09.09.2021 року № 210 про скасування дозволу на імміграцію позивачу та її неповнолітнім дітям: громадянці Республіки Індія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та громадянину Республіки Індія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На переконання позивача, оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернулась до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.08.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачу правомірно скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, оскільки при прийнятті рішення про надання вказаного дозволу громадянці Індії ОСОБА_3 та її неповнолітнім дітям ОСОБА_5 , ОСОБА_4 були грубо порушені вимоги статей 4 та 9 Закону України «Про імміграцію», що призвело до прийняття рішення без наявних на те підстав та документів, які ці підстави повинні підтверджувати.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

25.07.2009 громадянка Індії ОСОБА_6 звернулась до ВГІРФО Голосіївського РУ ГУМВС України у м. Києві із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну разом з неповнолітніми дітьми громадянами Індії ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач при отриманні дозволу на імміграцію подала всі необхідні документи, передбачені статтею 9 Закону України «Про імміграцію».

На підставі заяви громадянки Індії ОСОБА_6 , 18.10.2009 Управлінням ГІРФО ГУМВС України в м. Києві надано дозвіл на імміграцію в Україну позивачу та її неповнолітнім дітям громадянці Індії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянину Індії ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до пункту 6 частини 2 статті 4 та пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України «Про імміграцію».

24.11.2009 на підставі наданого дозволу позивача документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , в подальшому, у порядку обміну серії НОМЕР_2 від 17.03.2014.

24.11.2009 на підставі наданого дозволу ОСОБА_9 документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 та в подальшому серії № НОМЕР_4 від 30.07.2013р.

17.06.2011 по засвідченій заяві було документовано ОСОБА_10 посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_5 та в подальшому посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_6 від 12.06.2013р.

12.07.2021 громадянка Індії ОСОБА_6 разом із своєю дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області із заявами про обмін посвідок на постійне проживання у зв`язку з непридатністю для їх подальшого використання.

У зв`язку із зверненням, згідно пункту 37 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 25.04.2018 № 321 (далі - Порядок 321), відповідачем здійснено перевірку матеріалів справи щодо надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання.

За результатами розгляду матеріалів справи відповідачем складено Висновок від 09.09.2021, на підставі якого Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 210 про скасування дозволу на імміграцію позивачу та її неповнолітнім дітям.

30.07.2021 Управлінням з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області прийнято рішення №9401 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_3 та рішення №9400 про відмову в оформлені (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_2 на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку 321.

Позивачі вважають, що оскаржувані рішення є протиправними та необґрунтованими, а тому звернулися з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституція України встановлює, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України (стаття 26). Така ж норма передбачена частиною 1 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Відповідно до Закону України від 22.09.2011 № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон № 3773-VI) іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Статтею 3 Закон № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначає Закон України «Про імміграцію» від 07.06.2011 №2491-III (далі - Закон №2491-III).

Згідно статті 1 Закону №2491-III імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання, іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання, а дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до статті 2 Закону №2491-III питання імміграції регулюються Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити.

Згідно із частиною 1 статті 4 Закону №2491-III дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 4 Закону №2491-ІІІ, квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти. Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням (пункт 3 частини 3 статті 4 Закону №2491-ІІІ).

Статтею 6 Закону № 2491-ІІІ визначено повноваження спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції і підпорядкованих йому органів.

Особи, яким надано дозвіл на імміграцію, зобов`язані протягом періоду дії дозволу звернутися до територіального органу або підрозділу за місцем проживання із заявою про видачу посвідки на постійне проживання, якщо вони перебувають на законних підставах в Україні.

З викладеного слідує, що прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції відповідних державних органів, які на підставі заяви іммігранта, аналізу отриманої інформації, матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу. Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Стаття 9 Закону №2491-ІІІ встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію. Так, заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Термін розгляду заяви про надання дозволу на імміграцію не може перевищувати одного року з дня її подання.

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж не надання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається та, як наслідок, дозвіл на імміграцію та посвідка на проживання в Україні не видаються.

Компетентний орган державної влади при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україні та оформленні посвідки на постійне проживання в Україні проводив необхідну перевірку поданих документів та з`ясовував у межах своєї компетенції питання щодо наявності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію.

Суд зазначає, що відповідач при видачі посвідкок на постійне проживанняв Україні позивачу та її неповнолітнім дітям керувався зазначеними положеннями Закону України «Про імміграцію», проводив перевірку законності залишення їх на постійне проживання на території України, будь-яких підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив, заперечень не висловлював та визнав позивача таким, що має дозвіл на імміграцію, що мало наслідком оформлення посвідки на постійне проживання в Україні.

У свою чергу, підстави для скасування дозволу на імміграцію визначені статтею 12 Закону України «Про імміграцію», а саме, якщо: 1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Порушення встановленого законодавством України порядку надання дозволів на імміграцію в Україну, в розумінні статті 12 Закону України «Про імміграцію», є підставою для скасування таких дозволів, якщо з`ясується, що їх надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність. (п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію»).

Водночас, з боку позивача не було допущено порушень при подачі документів для отримання посвідки на постійне проживання в Україні, не було подано свідомо неправдивих відомостей, документи не містили недостовірних даних та не були підробленими.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі- Порядок № 1983).

Пункт 21 Порядку № 1983 визначає, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Виходячи з аналізу вищевикладених норм чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про імміграцію» та положень Порядку № 1983, суд приходить до висновку, що дозвіл на імміграцію іноземця може бути скасований за наявності однієї з підстав, перелічених у статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Водночас, відповідачем не доведено та до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що за час перебування позивача на території України з`явилися обставини, які б слугували підставою для скасування дозволу на імміграцію, передбачені ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

До того ж, як підтверджується матеріалами справи, висновок про скасування дозволу на імміграцію не містить обставин щодо сімейного стану позивача, дотримання ним вимог законодавства за період проживання в Україні, не відображено, що позивач працює та має власне нерухоме майно. Тобто, при винесенні вказаного висновку посадовими особами відповідача не враховано, що позивач має стійкий правовий та соціальний зв`язок з Україною.

Оскільки відсутні підстави для скасування дозволу на імміграцію відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію», у відповідача не було підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Доводи відповідача про те, що надання позивачем під час отримання дозволу не повного пакету документів, зокрема документу, що іммігрант не заперечує проти імміграції батьків та гарантує їм фінансове забезпечення, відсутність у неповнолітнього сина дозволу на імміграцію, яких і не могло бути через вік дитини, суд вважає необґрунтованими, оскільки УГІРФО ГУМВС України в м. Києві під час надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою позивача жодних заперечень щодо комплектності поданих документів не повідомляв, адже відповідно до вимог статті 9 Закону №2491-ІІІ неподання особою всіх визначених законом документів є підставою для неприйняття заяви про надання дозволу на імміграцію.

Додатково суд зауважує, якщо дозвіл на імміграцію позивачу та її неповнолітнім дітям було надано через помилку посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладення тягаря наслідків такої помилки на позивача у справі є порушенням її законних прав та інтересів.

Вказане відповідає принципу «належного урядування» відповідно до якого, допущені державними органами помилки не можуть виправлятися за рахунок інших осіб та тягнути для них негативні наслідки, а тому навіть за умови неправомірного документування позивача посвідкою на постійне проживання в Україні ці обставини не можуть бути виправлені за рахунок позивача та мати для неї та її дітей негативні наслідки у вигляді скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання.

На підставі викладених обставин, суд доходить висновку, що рішення відповідача порушують права позивача на постійне проживання в Україні та його права і законні інтереси як іноземця та породжують негативні наслідки для нього.

Такими наслідками відповідно до ст.13 Закону України «Про імміграцію» є обов`язок особи, стосовно якої прийняте рішення про скасування дозволу на імміграцію, виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії рішення про скасування дозволу на імміграцію. Особа яка не виїхала протягом місяця підлягає видворенню в порядку передбаченому законодавством. Крім того, згідно зі ст.14 цього Закону, особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію не раніше ніж через рік з дня прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що рішення від 09.09.2021 № 210 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Індії ОСОБА_3 та її неповнолітнім дітям прийнято відповідачем без урахування принципу пропорційності, тобто, при прийнятті рішення мала місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване спірне рішення, та інтересами позивача, адже при видачі дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання в Україні компетентний орган підтвердив правильність надання позивачу необхідних документів та наявність підстав для надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.

З урахуванням наведеного суд вважає, що рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання від 30.07.2021 № НОМЕР_7 та про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 09.09.2021 року № 210 є протиправними та підлягають скасуванню.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання позивачам, суд зазначає наступне.

Позивачі звернулися із заявою про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із непридатністю їх для подальшого використання.

Проте, суд звертає увагу на те, що замість обміну посвідки відповідачем було прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання та про скасування дозволу на імміграцію, які під час розгляду даної справи скасовано.

При цьому, обираючи спосіб відновлення порушених прав позивачів, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи N R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

При цьому, дискреційними є повноваження відповідача - суб`єкта владних повноважень, обирати у конкретній ситуації між альтернативними, кожна з яких є правомірною.

За приписами ч. 3 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі скасування індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналізуючи дані положення кодексу, можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду у випадку встановлення порушення прав позивача зобов`язувати суб`єкта владних повноважень приймати рішення або вчиняти певні дії.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права.

У даному випадку задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити обмін посвідки на постійне проживання громадянці Індії ОСОБА_3 є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Стосовно позовної вимоги щодо зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області направити інформацію до Адміністрації державної прикордонної служби про протиправність і скасування Рішення № 211 від 09.09.2021р. про скасування дозволу на імміграцію, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 24 Порядку № 1983 рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

При цьому відповідно до п. п. 5, 7, 8, 15 Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1», затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, від 30.09.2008 № 810, для участі в боротьбі з організованою злочинністю та протидії незаконній міграції з метою своєчасного та достовірного інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності підрозділів та органів Державної прикордонної служби України для здійснення ними заходів із запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну, створюється і використовується Система «Гарт-1». Користувачами системи «Гарт-1» є посадові та службові особи підрозділів і органів Державної прикордонної служби України, яким в установленому законодавством порядку надано право доступу до обробки інформації в цій системі. Центральна підсистема системи «Гарт-1» - це сукупність програмних і технічних засобів, призначених для обробки інформації, які забезпечують: обробку (приймання, передавання, зберігання та знищення) інформації про виявлення під час прикордонного контролю та пропуску через державний кордон у пунктах пропуску осіб та паспортних документів за базами даних про осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань, недійсних, викрадених і втрачених документів на право виїзду за кордон та іншими базами даних, що створюються та використовуються відповідно до законодавства.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту та остаточного відновлення порушеного права позивачів ( ОСОБА_1 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 ) та недопущення перешкод під час перетину позивачами Державного кордону України суд приходить до висновку про необхідність зобов`язати відповідача повідомити про скасування оскаржуваного рішення Адміністрацію державної прикордонної служби України для внесення такої інформації до відповідних інформаційно-аналітичних систем та баз даних стосовно позивачів.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (, місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а) № 210 від 09.09.2021 про скасування дозволу на імміграцію, виданого громадянці Республіки Індії ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , від 18.10.2009 р.

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (; місцезнаходження: 02152, м. Київ. вул. Березняківська, 4-а) про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_3 від 30.07.2021р. №9401.

4. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (; місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а) здійснити обмін посвідки на постійне проживання ОСОБА_3 .

5. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (; місцезнаходження: 02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а) направити інформацію до Адміністрації державної прикордонної служби про протиправність і скасування Рішення № 210 від 09.09.2021р. про скасування дозволу на імміграцію.

6. Стягнути з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області () на користь громадянки Республіки Індія ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 3 632,00 грн.

7. Стягнути з Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області () на користь громадянки Республіки Індія ОСОБА_1 , яка діє в інтересах своєї неповнолітньої доньки громадянки Республіки Індія ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 1 816,00 грн.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.О. Арсірій