Справа № 990/33/22
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 лютого 2022 року

Київ

справа №990/33/22

адміністративне провадження № П/990/33/22

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Жука А.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2022 року до Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Верховної Ради України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Представництво Організації Об`єднаних Націй в Україні, Спеціальна моніторингова місія ОБСЄ в Україні, в якому позивач просила:

1) зобов`язати Верховну Раду України усунути бездіяльність і вжити дії щодо усунення антиконституційних дій влади проти громади Руської Православної церкви закордоном (далі - РПЦЗ), перетворення України в гулаг Московської церкви.

2) зобов`язати Верховну Раду України усунути бездіяльність і створити парламентську слідчу комісію щодо:

- дій Міністерства внутрішніх справ України по фактах приховування злочинів проти членів громади Руської Православної церкви закордоном;

- катування працівниками Міністерства внутрішніх справ України священника і парафіян громади РПЦЗ у м. Малин;

- викрадення екс-слідчим МВС - державним реєстратором будівлі церкви у РПЦЗ і нерозкриття МВС із 2013 року злочинів проти парафіян РПЦЗ;

- долучити до справи експертів ООН і докази з сайту sinod.ruschurchabroad.org;

3) на час війни з РФ встановити зарплати суддів у розмірі не більше рівня зарплати Президента України (членів РНБО) та ввести щорічну ротацію суддів Верховного Суду з іншими судами, заборонити роботу агентів РФ у владі,

4) винести окрему ухвалу, якою зобов`язати Верховну Раду України звернутися до ООН з приводу надання політичного притулку у Сполучених Штатах Америки позивачу та членам РПЦЗ у м. Малин,

5) винести окрему ухвалу, якою накласти дев`ятирічний мораторій депутатам Верховної Ради України минулих скликань (з 1990 по 2019 роки) на зайняття керівних посад в державних органах влади.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №990/33/22 визначено склад колегії: головуючий суддя - Жук А.В. (суддя-доповідач), судді: Губська О.А., Єресько Л.О., Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі за цим позовом, Суд керується таким.

Положеннями статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в КАС України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим, реальним і стосувалося індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їхнє порушення.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 4 КАС України визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті, які виникають в результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, які вимагають інших юрисдикційних форм захисту від зазначених порушень прав чи інтересів особи.

Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні, зокрема, справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України.

Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВРУ встановлені статтею 266 КАС України. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої цієї статті її правила поширюються, зокрема, на розгляд адміністративних справ щодо законності (крім конституційності) постанов ВРУ, указів і розпоряджень Президента України; законності дій чи бездіяльності ВРУ, Президента України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що положення частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 4, статей 5, 19 та частини першої статті 266 КАС України слід розуміти так, що у порядку адміністративного судочинства до Верховного Суду як суду першої інстанції можуть оскаржуватися тільки ті правові акти, дії чи бездіяльність, зокрема Верховної Ради України, які прийнято / вчинено / допущено у правовідносинах, у яких парламент реалізує свої владні (управлінські) функції.

Предметом цього позову є бездіяльність Верховної Ради України, яка, на думку позивача, полягала у невжитті заходів щодо неусунення антиконституційних дій влади проти громади РПЦЗ та у нездійсненні парламентського контролю щодо дискримінації прав релігійної громади РПЦЗ.

Як на підставу позову позивач посилається на те, що протягом 2013 року до Верховної Ради України, органів МВС України та ОБСЄ звернулися 115 парафіян РПЦЗ із заявами про вчинення злочину проти священника РПЦЗ у м. Малин, внаслідок чого, на думку позивача, відбулися події, які вказують на переслідування парафіян РПЦЗ, в тому числі позивача. За твердженнями позивача, вказане свідчить про те, що влада створила в Україні антисоціально-правову державу, а відповідач не здійснює парламентський контроль за дотриманням прав людини.

Разом з тим, Верховний Суд зазначає, що аргументи позивача ґрунтуються на оціночних судженнях суб`єктивного характеру щодо порушення її прав як члена РПЦЗ, не пояснюють суті правовідносин з Верховною Радою України. Позивач у позовній заяві не вказує, в чому саме полягає протиправність дій чи бездіяльності відповідача саме стосовно ОСОБА_1 . Іншими словами, не зрозуміло з якими юридичними фактами чи подіями пов`язано/обумовлено звернення з позовом саме до парламенту і правовідносини якого характеру пов`язують цей орган безпосередньо з позивачем.

Наведене свідчить про те, що між позивачем та відповідачем немає публічно-правового спору, який належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Конституційний Суд України в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що відносини, які виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

В окресленій позивачем ситуації видається очевидним, що публічно-правового спору безпосередньо між нею і Верховною Радою України (як суб`єктом владних повноважень) не виникало, а отже і права на захист теж (зокрема й у той спосіб, який просить позивач).

Щодо позовних вимог про встановлення зарплат суддів у розмірі не більше рівня зарплати Президента України (членів РНБО) та введення щорічної ротації суддів Верховного Суду з іншими судами, а також накладення дев`ятирічного мораторію депутатам Верховної Ради України минулих скликань на зайняття керівних посад в державних органах влади, Верховний Суд зазначає, що вказане є виключними повноваженнями Верховної Ради України, які вона здійснює в межах законодавчого процесу, і Суд позбавлений повноважень спонукати Верховну Раду України до вчинення відповідних дій.

Так, Конституційний Суд України у Рішенні від 17.10.2002 №17-рп/2002 зазначив, що Верховна Рада України визначена в статті 75 Конституції України парламентом - єдиним органом законодавчої влади в Україні. Повноваження Верховної Ради України реалізуються спільною діяльністю народних депутатів України на засіданнях Верховної Ради України під час її сесій. Визначення Верховної Ради України єдиним органом законодавчої влади означає, що жоден інший орган державної влади не уповноважений приймати закони. Верховна Рада України здійснює законодавчу владу самостійно, без участі інших органів.

До того ж, при розгляді та ухваленні законів Верховна Рада України не виконує публічно-владних управлінських функцій у розумінні положень КАС України, тому спори щодо реалізації права законодавчої ініціативи, дотримання встановленої процедури розгляду, прийняття законів та набрання ними чинності не можуть бути предметом розгляду в адміністративному суді.

Наведена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.04.2018 у справі №800/385/17 та від 20.08.2019 у справі №800/617/16.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Верховної Ради України звернутися до ООН з приводу надання політичного притулку позивачу та членам РПЦЗ у м. Малин, суд зазначає, що повноваження Верховної Ради України визначені у ст. 85 Конституції України. Так, вказаною статтею до повноважень ВРУ не належить питання звернення до міжнародних органів та установ з приводу надання політичного притулку громадянам України.

За вказаних обставин, і в цій частині позовних вимог слід відмовити у відкритті провадження.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka And Sheremetyev v. Ukraine).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.

Керуючись 170, 248, 256, 266, 295 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити дії.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили в порядку ст. 256 КАС України.

...........................

А.В. Жук,

Суддя Верховного Суду