Справа № 548/2332/21
Суддя: Миркушіна Н. С.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 548/2332/21
Провадження №2-а/548/9/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2022 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Миркушіної Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Калініченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Мотивує позов тим, що постановою № 51/2/1-24 від 05.10.2021 року на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 136, 00 грн. за те, що він перебуваючи на посаді начальника нафтобази Хорольська- міжрегіональний менеджер АЗС з АГЗП №40 ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна», допустив здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, а саме: 3 паливороздавальними пістолетами для заправки бензином в атмосферне повітіря за адресою: 38700, Полтавська обл., с. Глибока Долина, вул. Глибокодолинська, 1, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст.78 КУпАП.

Вважає, що оскаржувана постанова винесена без належного з`ясування обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення та не підтвердженна відповідними доказами, оскільки у чинному дозволі на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами враховані усі стаціонарні джерела утворення викидів в атмосферне повітря.

Також, позивач вказує, що за його посадовою інструкцією на нього не покладався обов`язок організації отримання дозвільних документів та здійснення контролю за відповідністю їх чинному законодавству, а тому не вважає себе суб`єктом відповідальності.

Тому позивач просить визнати постановупротиправною та скасувати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 Бодак М.В.позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити.

Представник відповідача Державної екологічної інспекції Центрального округу Бодак О.М. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Відповідач надав відзив на позов, у якому посилався на те, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у повній відповідності до вимог закону за вчинене адміністративне правопорушення.

При цьому посилався, що згідно з нормами Інструкції з оформлення органами Державної екологічної інспекції України та її територіальними органами матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05.07.2004 № 264, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.07.2004 за № 934/9533 (далі - Інструкція № 934/9533), при виявленні порушень вимог природоохоронного законодавства, які вчинені посадовими особами підприємств, установ та організацій, їх структурних або відокремлених підрозділів, незалежно від форм власності та видів господарської діяльності, протокол про адміністративне правопорушення складається відносно особи, яка вчинила порушення природоохоронного законодавства, а якщо таку особу встановити неможливо, - то відносно посадової особи, яка відповідає за стан охорони навколишнього природного середовища на даному підприємстві, а у разі, якщо така особа не призначена - стосовно керівника підприємства, установи чи організації.

Через відсутність в Інспекції повноважень для проведення досудового розслідування та оперативно-розшукових заходів, Інспекція не може встановити осіб, які безпосередньо вчинили виявлені правопорушення, тому протокол про адміністративне правопорушення правомірно складений відносно позивача і позивача правомірно притягнено до адміністративної відповідальності.

До обсягу повноважень позивача входять обов`язки (повноваження) з управління сферою діяльності підприємства (позивач здійснює адміністративні функції), а тому, позивач є посадовою особою.

Посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків (ст. 14 КУпАП)

Тому, позивач є суб`єктом правопорушення, передбаченого нормами ст. 78 КУпАП.

Щодо обставин правопорушення посадовою особою відповідача було встановлено, що з 10 паливороздавальних пістолетів, які є складовими частинами двох паливороздавальних комплексів, в чинному дозволі на викиди забруднюючих речовин в і атмосферне повітря враховані 7 паливороздавальних пістолети, 3 паливороздавальних пістолети не враховані, чим порушено порядок здійснення викиду забруднюючих речовин в атмосферу і порушено порядок впливу на атмосферу фізичних та хімічних факторів.

Тому, зазначаючи, що позивач притягнутий до адміністративної відповідальності у повній відповідності до вимог закону за вчинене правопорушення, відповідач просив суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, з`ясувавши дійсні обставини справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Конституцією України закріплено норму щодо обов`язку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.19).

З копії оскаржуваної постанови№ 51/2/1-24 від 05.10.2021 року вбачається, що позивач перебуваючи на посаді начальника нафтобази Хорольська- міжрегіональний менеджер АЗС з АГЗП №40 ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна», допустив здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади, а саме: 3 паливороздавальними пістолетами для заправки бензином в атмосферне повітіря за адресою: 38700, Полтавська обл., с. Глибока Долина, вул. Глибокодолинська, 1, за що передбачена відповідальність згідно ч.1 ст.78 КУпАП та на підставі даної норми на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 136, 00 грн.

З Акту Державної екологічної інспекції центрального округу від 13.08.2021р. вбачається, що при перевірці ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» було встановлено, що АЗС з АГЗП № 40 здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами 3 паливнороздавальними пістолетами за адресою: 38700, Полтавська обл., с. Глибока Долина, вул. Глибокодолинська, 1, за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря (а.с.10,11).

Частиною 1 ст.78 КУпАП передбачена відповідальність за викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади або недодержання вимог, передбачених наданим дозволом, інші порушення порядку здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря або перевищення технологічних нормативів допустимого викиду забруднюючих речовин та нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел під час експлуатації технологічного устаткування, споруд і об`єктів.

Позивачем заперечується факт вчинення нею правопорушення, за яке її притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки вона не є суб`єктом вчиненого правопорушення та за відсутності доказів.

Згіднозі ст.9 КпАП України адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що у наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Здійснюючи розлогий аналіз ч.4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівноправності сторін у судочинстві - обов`язок доведення законності застосування адміністративного стягнення, лежить на органі (посадовій особі), який виніс оскаржуване рішення.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто суть частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зводиться до того, що безпосередньо в судовому засіданні відповідач, суб`єкт владних повноважень, повинен довести правомірність своїх дій.

Разом з тим, у матеріалах справи, як довід щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення наявна лише оскаржена постанова.

Однак, така постанова розкриває лише суть вчинених дій та заходи реагування щодо них, проте аж ніяк не слугує доказом в адміністративній справі, оскільки приймається на підставі узагальнення та оцінки суб`єктом владних повноважень усіх доказів в адміністративній справі, що свідчать про наявність чи відсутність у діях особи ознак адміністративного правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень. В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, яка складена з порушенням норм статті 283 КУпАП, не може вважатися такою, що відповідає чинному законодавству у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 30.05.2018р. по справі №337/3389/16-а, яка в силу ч. 5,6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, а висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопорушення" від 24 червня 1988 року № 6, розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу вчинення саме позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 78 КУпАП, зокрема, документів, які підтверджують відсутність дозволу на викиди забруднюючих речовин як і того факту, що саме позивач є суб`єктом відповідальності за вказане порушення, зокрема, що саме до кола його обов`язків входить недопущення здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.

Отже, даючи оцінку доказам у справі, суд вважає, що оскільки оскаржувана постанова не містить доказів порушення позивачем вимог ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та ст. 33 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» про які йдеться в постанові, як і того факту, що він є суб`єктом відповідальності за вказане порушення, а відтак суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 78 КУпАП.

Дотримання усіх вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо розгляду адміністративних справ належними доказами не підтверджено. Відтак, факт виконання суб`єктом владних повноважень вимог процесуального законодавства, а отже і правомірності прийнятого рішення відповідачем не наведено, з огляду на відсутність доказів у матеріалах справи та не представлення їх суду для вивчення та оцінки в ході розгляду справи.

Оскільки законодавство України чітко не гарантує презумпцію невинуватості у справах про адміністративні правопорушення, Конституційний суд України (Справа № 1-34/2010) визнав, що презумпція невинуватості поширюється на справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, вина позивача у скоєнні адміністративних правопорушень, передбаченихч.ч.1 ст.78 КУпАП не доведена, а тому в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

Отже, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена відповідачем передчасно, без дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передувала б ухваленню постанови, тобто не у відповідності до вимог ст. ст. 279, 283 КУпАП .

Враховуючи наведене в сукупності, суд вважає достовірними обставини, повідомлені позивачем і жодним чином не спростовані відповідачем. За таких обставин, оцінивши всі зібрані по справі докази, враховуючи обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити суду правомірність прийнятого ним рішення, вчинених дії чи бездіяльності, суд приходить до висновку про протиправність постанови про адміністративне правопорушення і з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, вони ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 245, 251, 257, 258, 268, 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 2, 6,9, 20, 77, 78, 90, 209, 242, 243, 244, 246, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Центрального округу про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову №51/2/1-24 від 05.10.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрфу, винесену державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції Центрального округу Костюченко Ю.С.

Закрити провадження по адміністративній справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.78 КУпАП.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, передбаченому ст. 286 КАС України та розділом ІІІ глави 1 КАС України протягом 10 днів до Другого апеляційного адміністративного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 10 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , іпн НОМЕР_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ),

Представник позивача Бодак Маргарита Володимирівна (місце проживання: АДРЕСА_2 ),

Відповідач Державна екологічна інспекція Центрального округу, (місцезнаходження: м.Полтава, вул. Коцюбинського, 6),

Представник відповідача Бодак Олександр Михайлович (місцезнаходження: м.Полтава, вул. Коцюбинського, 6)

Повний текст судового рішення складено 25.02.2022 року.

Суддя: Н.С.Миркушіна