Справа № 640/9251/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

17 лютого 2022 року м. Київ № 640/9251/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні заяву відповідача про встановлення порядку та способу виконання судового рішення, прийнято в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 )

до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка

Богомольця, 10)

про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (надалі по тексту відповідач) про зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю; визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які полягають у відмові скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 грудня 2019 року з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 19 листопада 2019 року, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ та з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року №988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії (посадовий оклад - 2500,00 грн.; оклад за спеціальним званням майор міліції - 2000,00 грн.; надбавка за вислугу років 40%; надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10%; надбавка за виконання особливо важливих завдань 50%; надбавка за оперативно-розшукову діяльність 25%; премія 75%; індексація; надбавка за специфічні умови проходження служби 100 %; доплата за службу в нічний час; матеріальна допомога для оздоровлення) для проведення з 01 грудня 2019 (першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії) перерахунку основного розміру пенсії ОСОБА_1 ; стягнуто судові витрати.

На виконання рішення суду Окружним адміністративним судом міста Києва 16 грудня 2021 року видано виконавчі листи.

Через канцелярію суду представником Міністерства внутрішніх справ України подано заяву про встановлення способу та порядку виконання судового рішення, в якій Міністерство внутрішніх справ України просить суд встановити спосіб та порядок виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.11.2020 у справі № 640/9251/20 в частині зобов`язання МВС України скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 19.11.2019 із зазначенням доплати за службу в нічний час та матеріальної допомоги для оздоровлення, а саме зазначення в довідки про розмір грошового забезпечення доплати за службу в нічний час та матеріальної допомоги на оздоровлення - 0,00, оскільки відсутня інформація в грошовому атестаті про отримання позивачем вищезазначених доплат.

Вказана заява мотивована тим, що виконання судового рішення у спосіб, визначений у рішенні суду від 03.11.2020 є неможливим через відсутність у грошовому атестаті №12 від 13.08.2014, що міститься в пенсійній справі ОСОБА_1 окремих видів грошового забезпечення.

Ознайомившись зі заявою відповідача про встановлення порядку виконання судового рішення у даній справі, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно із частиною 2 статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

В свою чергу, суд зазначає, що повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову, крім іншого, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини 1 статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно з частинами 1, 3 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України чітко встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, установлених законом), - установити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для встановлення чи зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Статтею 7 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05 червня 2012 року № 4901-VI передбачає, що виконання рішень суду про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за якими є державний орган, державне підприємство, юридична особа, здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду, зазначені в частині першій цієї статті, не виконано протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, державний виконавець зобов`язаний звернутися до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення.

Таким чином, під порядком виконання рішення слід розуміти визначену законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем, а також прав і обов`язків суб`єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Підставою для зміни способу і порядку виконання є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі (ускладнюють його виконання або роблять неможливим). Для зміни способу чи порядку виконання судового рішення такою обставиною може бути неможливість виконання рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин.

Тобто зміна способу і порядку виконання рішення це прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, встановленими раніше. Отже, суд за наявності обґрунтованих підстав та належних доказів може змінити спосіб та порядок виконання рішення суду, не змінюючи при цьому його змісту, або ж відмовити в задоволенні такої заяви.

Як було зазначено вище, стаття 245 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає повноваження суду у разі задоволення позову прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Аналіз наведених вище норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше за даних обставин було б порушено принцип розподілу влади.

В свою чергу, судом встановлено, що до суду із заявою про встановлення способу та порядку виконання рішення суду звернувся представник Міністерства внутрішніх справ України, яке в свою чергу у відповідності до виконавчого листа від 16.12.2021 справі № 640/9251/20 є боржником.

Водночас, суд зауважує, що приписами частини 1 статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України чітко зазначено, що із заявою про встановлення способу виконання судового рішення може звернутися стягувач чи виконавець (у випадках, установлених законом).

Водночас, як вже було встановлено вище судом, заяву, що знаходиться на розгляді у суді було подано представником Міністерства внутрішніх справ України, яке не є ані стягувачем, ані виконавцем, тому, відповідно до вказаних вище приписів статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України, не може бути суб`єктом подання вказаної заяви.

Відповідно до частини 2 статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Враховуючи вище викладене та з урахуванням приписів Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для розгляду заяви представника боржника, оскільки згідно приписів статті 378 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що боржник не наділений повноваженнями на звернення із таким видом заяв, а тому заява представника Міністерства внутрішніх справ України підлягає поверненню заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 241, 248, 256, 378 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву представника Міністерства внутрішніх справ України про встановлення способу та порядку виконання рішення суду від 03.11.2020 у адміністративній справі № 640/9251/20 повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук