Справа № 580/7734/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/7734/21 Суддя першої інстанції: Василь ГАВРИЛЮК
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною і скасування відмови та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Черкаській області) про:

- визнання протиправною та скасування відмови ГУ ПФ в Черкаській області від 07.05.2021 № 2300-0209-8/27093 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку ОСОБА_1 ;

- зобов`язання ГУ ПФ в Черкаській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23.04.2021.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ в Черкаській області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 , яка подана 23.04.2021;

- зобов`язано ГУ ПФ в Черкаській області повторно розглянути подані 23.04.2021 ОСОБА_1 документи для призначення пенсії за віком прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що наявність у Позивача статусу особи, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи свідчить про існування в останнього права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку. Разом з тим, оскільки всупереч вимог законодавства рішення про призначення або про відмову у призначенні пенсії Відповідачем прийнято не було, то необхідним способом захисту прав особи є визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо неприйняття за наслідками розгляду заяви будь-якого рішення із покладенням на нього обов`язку забезпечити повторний розгляд такої заяви.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що висновок про фактичне проживання ОСОБА_1 у м. Княжа Звенигородського району зроблений лише на підставі свідчень сусідів, однак не підтверджується документально, у той час у період з 30.11.1989 по 07.08.1997 Позивач постійно працював у Ватутінському АТП 2361 тресту Агробуд, що розташоване у місті Ватутіне Черкаської області та не віднесено до жодної з зон радіоактивного забруднення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано справу з суду першої інстанції, яка передана судді-доповідачу 10.01.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що, по-перше, документом, що підтверджує право особи на призначення пенсії із зниженням пенсійного віку, є відповідне посвідчення, по-друге, належними і допустимими доказами підтверджується факт проживання Позивача на території зони гарантованого добровільного відселення.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги ГУ ПФ у Черкаській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.10.1993, виданого Черкаською обласною державною адміністрацією (а.с. 8).

Крім того, відповідно до довідки виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області від 18.01.2021 №23/01-3-13 ОСОБА_1 з 1979 по 11.10.1989 був зареєстрований та проживав і з 24.04.1996 по даний час зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , на території 3 зони - гарантованого добровільного відселення у с. Княжа Звенигородського району Черкаської області (а.с. 12).

Матеріали справи свідчать, що 23.04.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (54 повних роки), звернувся до відділу обслуговування громадян № 6 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, листом від 07.05.2021 № 2300-0209-8/27093 відділ обслуговування громадян № 6 (сервісний центр) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повідомив Позивача про відмову в призначенні пенсії за віком (а.с. 11). У листі зазначено, зокрема, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж Позивача складає 22 роки 03 місяці 05 днів (по 30.07.2020 включно), з них в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 01 рік 10 місяців 24 дні. Відповідно до довідки № 193/01-3-15 від 22.04.2021 у період з 11.10.1989 по 24.04.1996 позивач проживав без реєстрації по АДРЕСА_2 , однак документи, які б підтверджували таку інформацію відсутні. Також з 30.11.1989 по 07.08.1997 Позивач працював у Ватутінському АТП 2361 тресту Агробуд, при цьому документи, які підтверджують місце знаходження підприємства та до якої зони відноситься відсутні.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 14, 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон про ЧАЕС) та ст. ст. 26, 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон про ЗДПС), суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог, оскільки наявність посвідчення особи, яка постійно проживає або працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю, вказує на набуття особою права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, однак неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви свідчить про протиправну бездіяльність Відповідача.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Положеннями ч. 3 ст. 15 Закону про ЧАЕС передбачено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Статтею 11 вказаного Закону на час видачі Позивачу посвідчення 18.10.1993 було закріплено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать:

1) евакуйовані із зони відчуження та відселені із зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення;

2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій;

3) особи, які постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років;

4) особи, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років;

5) особи, які тимчасово працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років на території зони безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що їх було направлено в цю зону за розпорядженнями міністерств, відомств, виконавчих комітетів обласних Рад народних депутатів.

Крім осіб, зазначених у частині першій цієї статті, до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать діти, у яких доза опромінення щитовидної залози перевищує рівні, встановлені Міністерством охорони здоров`я України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 55 Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому, згідно примітки до вказаної частини статті 55 Закону щодо 3 років - початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Приписи ч. ч. 1, 3, 4 ст. 65 Закону про ЧАЕС визначають, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Дітям, які не досягли повноліття, посвідчення видаються на загальних підставах та вручаються батькам.

Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 №51 затверджено Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №51), яким визначено, зокрема, правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, коло осіб, яким вони видаються.

Так, відповідно до п. 5 Порядку №51 потерпілим від Чернобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на теріторіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій, а також постійно проживають або постійно працюють у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, і віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія Б.

Судовою колегією враховується, що на підставі аналізу ст. 65 Закону та приписів Порядку №51 Верховний Суд у постановах від 02.11.2018 у справі №398/3389/16-а(2-а/398/186/16), від 11.12.2018 у справі №750/4895/17, від 18.03.2020 у справі № 381/5143/16-а, від 23.03.2020 у справі № 287/79/17-а, від 30.09.2020 у справі № 572/1921/17, від 15.01.2021 у справі № 520/7846/17, зробив висновок, що єдиним документом, що підтверджує статус особи, потерпілої внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Згідно абз. 9 пп. 5 п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок №22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Отже, у розумінні наведених приписів Порядку №22-1 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування є достатніми документи для призначення пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відтак посилання Апелянта на те, що період постійного проживання Позивача у с. Княжа Звенигородського району Черкаської області, оскільки надана ОСОБА_1 довідка виконавчого комітету Звенигородської міської ради Черкаської області з урахуванням наведених вище приписів Порядку №22-1 є належним і достатнім доказом періоду постійного проживання особи на території певної зони.

Указаний висновок в цілому узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 13.09.2021 у справі № 357/1917/17.

У свою чергу, суд першої інстанції вірно підкреслив, що відповідно до ч. 5 ст. 45 Закону про ЗДПС документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 58 указаного Закону пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Водночас, матеріали справи свідчать, що за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 , яка подана 23.04.2021, ГУ ПФ в Черкаській області не прийнято жодного рішення, а лише надіслано Позивачу лист від 07.05.2021 № 2300-0209-8/27093, який має інформаційний характер.

За таких обставин колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФ в Черкаській області щодо неприйняття рішення за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 і зобов`язання Відповідача повторно розглянути заяву Позивача від 23.04.2021 і додані до неї документи для призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.

Про правильність обрання судом першої інстанції такого способу захисту свідчить й позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 20.05.2020 у справі №233/330/17 та від 10.09.2020 у справі № 221/6434/16-а.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області - залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 23 лютого 2022 року.