Справа № 640/24632/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2022 року м. Київ № 640/24632/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до1) Київського міського військового комісаріату 2) Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі також відповідач 1, КМВК) та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту відповідач 2, ГУ ПФУ в м. Києві), у якій просить:

1) визнати протиправними дії КМВК щодо не врахування премії у розмірі 33,3% при розрахунку та призначенні 19 грудня 2002 року пенсії за вислугу років у зв`язку із звільненням із Збройних Сил України, що стало причиною заниження загальної суми грошового забезпечення для обчислення пенсії ОСОБА_1 , в результаті чого розмір нарахованої щомісячної пенсії з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2002 року був зменшений з 1 042,53 грн. до 781,93 грн., а з 01 січня 2003 року по 31 грудня 2007 року розмір нарахованої щомісячної пенсії був зменшений з 1 103,86 грн. до 827,93 грн.;

2) зобов`язати КМВК здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дня її призначення, а саме з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року з урахуванням премії у розмірі 33,3%, виходячи з розміру грошового забезпечення за останньою штатною посадою з урахуванням усіх додаткових видів грошового забезпечення перед звільненням із Збройних Сил України та підготувати і подати до ГУ ПФУ в м. Києві довідку про розмір грошового забезпечення позивача станом на 19 грудня 2002 року у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в якій вказати розміри окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, які враховуються при призначенні та перерахунку пенсії за посадою, яку займав ОСОБА_1 на дату звільнення із Збройних Сил України і надати до ГУ ПФУ в м. Києві;

3) визнати протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії з урахуванням додаткового виду грошового забезпечення - премії у розмірі 33,3% на підставі приєднаних до справи додаткових документів, які підтверджують про щомісячний додатковий вид грошового забезпечення, а саме - премія у розмірі 33,3%, яка нараховувалася та отримувалася позивачем під час проходження військової служби та на день звільнення із Збройних Сил України, які дають право на перерахунок пенсії у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

4) зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві на підставі наявних документів, що знаходяться у пенсійній справі позивача (№ ФА-134375), а також на підставі додатково приєднаних до справи документів, які підтверджують про щомісячний додатковий вид грошового забезпечення, а саме - премія у розмірі 33,3%, яка нараховувалася та отримувалася позивачем під час проходження військової служби та на день звільнення із Збройних Сил України, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року, врахувавши при цьому премію у розмірі 33,3%, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням усіх додаткових видів грошового забезпечення за останньою штатною посадою на день звільнення та здійснити виплату недоотриманих пенсійних коштів з урахуванням різниці між місячним розміром перерахованої пенсії та місячним розміром пенсії, отриманої ОСОБА_1 , починаючи з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року;

5) зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві нарахувати і виплатити ОСОБА_2 компенсацію втрати частини доходу з причини заниження основного розміру пенсії при її призначенні та виплатах з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року, розрахувавши її розмір за методикою відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-ІІІ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 19 грудня 2002 року він отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Разом з тим, під час призначення пенсії КМВК не включив до довідки про розмір грошового забезпечення премію у розмірі 33,3%, яка нараховувалась та виплачувалась позивачу під час проходження військової служби.

У подальшому, після перерахунку пенсії з 01 січня 2008 року премія була нарахована у розмірі 10% у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовслужбовців, осіб рядового і начальницького складу».

Таким чином, у період з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року у зв`язку з не включенням КМВК до довідки про розмір грошового забезпечення премії у розмірі 33,3%, позивач щомісячно недоотримував пенсію.

Також, з приводу даного питання позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві та просив здійснити перерахунок його пенсії за період з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року з урахуванням премії у розмірі 33,3%. Проте, ГУ ПФУ в м. Києві листом від 16 вересня 2020 року відмовило у здійсненні перерахунку його пенсії, посилаючись на відсутність встановлених законодавством підстав для вчинення таких дій.

З огляду на наведене, позивач вважає дії відповідачів неправомірними, такими, що суперечать нормам чинного законодавства, а також порушують його конституційні права.

Ухвалою від 19 жовтня 2020 року суд провадження у справі та вирішив здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Вказаною ухвалою відповідачу запропоновано надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про відкриття провадження у справі, своїм правом не скористались, відзиву або заяви про продовження строку для подання відзиву суду не надали.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Міністра оброни України від 02 грудня 2002 року №721 ОСОБА_1 звільнено з військової служби за пунктом 67, підпункт «Б» (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу.

Наказом начальника Головного контрольно-ревізійного управління Міністерства оборони України від 19 грудня 2002 року №243 полковника ОСОБА_1 начальника управління (контролю за фінансово-господарською діяльністю управлінь ЦАМО і ГШ ЗС України) заступника начальника Головного управління, з 19 грудня 2002 року виключено зі списків особового складу і направлено для зарахування на військовий облік до Голосіївського РВК м. Києва.

З 19 грудня 2002 року ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

З розрахунку пенсії позивача за вислугу років, виданої 19 грудня 2002 року КМВК по пенсійній справі №ФА134375 вбачається, що пенсія позивачу призначена у розмірі 85% грошового утримання та до неї включено такі складові грошового забезпечення:

- посадовий оклад 246,00 грн.,

- оклад за військовим званням 135,00 грн.,

- процентна надбавка за вислугу років (40%) 152,40 грн.,

- доступ до державної таємниці (20%) + надбавка керівнику складу за особливі умови служби (50%) + ЗСУ (40%) + особливі умови служби (20%) 386,52 грн.

Також, до пенсію нараховано надбавку, як учаснику бойових дій, у розмірі 24,93 грн. Загальний розмір пенсії склав 806,86 грн.

У той же час, з довідки про додаткові види грошового забезпечення для нарахування пенсії, виданої фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України 12 лютого 2004 року №156/218, вбачається, що за останні 24 місяці перед звільненням позивачу нараховувалась та виплачувалась пенсія у розмірі 33,3%.

Водночас, зазначений розмір премії не був включений КМВК до складових грошового утримання для обчислення пенсії позивача.

З 01 січня 2018 року, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовслужбовців, осіб рядового і начальницького складу» ГУ ПФУ в м. Києві здійснило перерахунок пенсії позивача та включило до складу грошового забезпечення премію у розмірі 10%.

Таким чином, у період з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року до складу грошового утримання позивача для розрахунку пенсії взагалі не було включено премію.

03 серпня 2020 року позивач звернувся до КМВК із заявою щодо неврахування премії у розмірі 33,3% при нарахуванні та призначенні пенсії у грудні 2002 року при звільненні з військової служби, у якій просив надіслати йому оновлену довідку про грошове забезпечення з урахуванням всіх його видів станом на 19 грудня 2002 року.

КМВК листом від 06 серпня 2020 року №ВСЗ/4048 повідомив позивача про те, що підстави для видачі оновленої довідки для перерахунку пенсії станом на 05 березня 2018 року відсутні.

Оскільки вказана відповідь КМВК не стосувалась порушених позивачем у заяві від 03 серпня 2020 року питань, останній звернувся до КМВК зі скаргою про ненадання відповіді на його заяву щодо неврахування премії у розмірі 33,3% при нарахуванні та призначенні пенсії у грудні 2002 року при звільненні з військової служби.

КМВК листом від 29 вересня 2020 року №ВСЗ/5012 повідомив позивача про відсутність підстав для врахування до складу грошового забезпечення премії у розмірі 33,3%, яка була складовою грошового забезпечення та враховувалась при обчисленні пенсії до 31 грудня 2007 року колишнім військовослужбовцям, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» розмір премії та порядок її обчислення скасовано, а з 01 січня 2008 року премія становила 10% посадового окладу.

Також, 03 серпня 2020 року позивач звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою про проведення перерахунку його пенсії з урахуванням премії у розмірі 33,3% та здійснення виплати недоотриманої пенсії за минулий час, починаючи з 19 грудня 2002 року.

ГУ ПФУ в м. Києві листом від 04 вересня 2020 року №20049-20513/Ю-02/8-2600/20 повідомило позивача про у управління відсутні повноваження для здійснення перерахунку пенсії позивача з 19 грудня 2002 року, оскільки органи Пенсійного фонду України виконують функції із призначення і виплати пенсій з 01 січня 2007 року, до цього призначення і виплату пенсії здійснював КМВК.

Позивач, вважаючи протиправними дії КМВК щодо не включення у період з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року до складових грошового утримання для обчислення пенсії позивача премії у розмірі 33,3%, а також незгода позивача з діями ГУ ПФУ в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії за вказаний період з урахуванням премії у розмірі 33,3%, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, був Закон України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (на даний час Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб») (далі по тексту - Закон №2262-ХІІ, у редакції чинній станом на час призначення пенсії позивачу).

Відповідно до статті 13 Закону №2262-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

Згідно з частиною третьою статті 43 Закону №2262-ХІІ пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей обчислюються з грошового забезпечення цих військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу. При цьому для обчислення їм пенсій враховуються відповідні оклади за посадою, військовим чи спеціальним званням, процентна надбавка за вислугу років, надбавки за вчене звання і вчену ступінь, кваліфікацію і умови служби у порядку і розмірах, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей» (далі по тексту Постанова №393), пенсії обчислюються з таких видів грошового забезпечення:

окладу за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням;

окладу за військове або спеціальне звання;

процентної надбавки за вислугу років;

додаткових видів грошового забезпечення, що надаються щомісяця (надбавки за вчене звання і науковий ступінь, кваліфікацію та умови служби).

Розмір додаткових видів грошового забезпечення визначається (за вибором тих, хто звернувся за пенсією) за 24 останні календарні місяці служби підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців служби підряд протягом усієї служби перед зверненням за пенсією незалежно від наявних перерв у службі. Середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення за 24 календарні місяці і за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми додаткових видів грошового забезпечення за 24 календарні місяці служби підряд (перед зверненням за пенсією) чи за 60 календарних місяців служби підряд (протягом всієї служби) відповідно на 24 і 60.

При цьому, пунктом 6 Постанови №393 установлено, що пенсії, які призначаються особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, обчислюються із суми грошового забезпечення, що виплачується цим військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ на день звільнення зі служби, а звільненим зі служби до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ» - із суми грошового забезпечення, встановленого для відповідних категорій військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ на день введення в дію цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року №452 «Про упорядкування додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців» затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Прикордонних військ, Національної гвардії, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Міністерства з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а саме: щомісячні та одноразові.

Так, до щомісячних видів грошового забезпечення військовослужбовців відносяться:

- підвищення посадового окладу за кваліфікацію;

- надбавка за кваліфікацію;

- надбавка за кваліфікаційну категорію військовослужбовцям медичного і фармацевтичного складу;

- доплата за науковий ступінь і вчене звання;

- надбавка за знання та використання іноземної мови;

- надбавка за роботу з особовим складом;

- курсантська посадова надбавка;

- надбавка за охорону таємниць у пресі;

- підвищення посадового окладу за результатами чергової екзаменаційної сесії;

- винагорода за бойове чергування (бойову службу);

- винагорода за польоти з палуби і посадку на палубу корабля (судна);

- морське грошове забезпечення;

- надбавка за проведення ревізій і перевірок фінансової та господарської діяльності;

- надбавка за операторське обслуговування і збереження засобів ЗАЗ;

- надбавка за особливі умови служби;

- підвищення посадового окладу за шкідливі умови служби;

- надбавка за службу у високогірних місцевостях;

- винагорода за стрибки з парашутом;

- винагорода за водолазні роботи;

- надбавка за безперервний стаж на шифрувальній роботі;

- надбавка за спортивні звання;

- надбавка за службу, пов`язану із забезпеченням готовності сил і засобів Цивільної оборони та використанням аварійно-рятувальних робіт.

Також, наказом Міністра оборони України від 05 березня 2001 року №75 затверджено Положення про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (далі по тексту Положення №75).

У відповідності до пункту 1.1 Положення №75 грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов військової служби. Воно складається з окладів грошового утримання та додаткових видів грошового забезпечення.

До окладів грошового утримання належать оклади за військовим званням та посадові оклади.

Додаткові види грошового забезпечення включають підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, одноразові й щомісячні винагороди, морське грошове забезпечення, матеріальні та грошові допомоги і премію.

За приписами пункту 34.5 Положення №75 виплата премій здійснюється щомісячно, за минулий місяць під час виплати грошового забезпечення за поточний місяць, в межах фонду преміювання за розрахунковий період (за місяць - 33,3 відсотка місячного фонду грошового забезпечення, за квартал - 100 відсотків). Розмір премій визначається наказом командира військової частини (командирам військових частин - наказами вищих командирів (начальників).

З огляду на наведені положення законодавства, чинного станом на час призначення позивачу пенсії за вислугу років, премія мала статус щомісячного додаткового виду грошового забезпечення.

Вказана обставина також підтверджується довідкою Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 12 лютого 2004 року №156/218 про додаткові види грошового забезпечення для нарахування пенсії, з якої вбачається, що за період з грудня 2000 року по листопад 2002 року (тобто за останні 24 місяці перед звільненням) позивачу щомісячно нараховувалась та виплачувалась премія у розмірі 33,3%.

Водночас, КМВК, призначаючи позивачу пенсію не включило до складових грошового утримання позивача премію у розмірі 33,3%, внаслідок чого у період з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року позивач отримував пенсію у розмірі, меншому ніж передбачалось нормами чинного на той час законодавства.

У відповідності до положень Порядку проведення перерахунку пенсій, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» (далі по тексту - Порядок №45), перерахунок пенсій військовослужбовцям проводиться на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, виготовлених державним органом, з якого особи були звільнені із служби.

Згідно з абзацами другим, четвертим та п`ятим пункту 2.6 Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 грудня 2014 року №937, на обласні військові комісаріати покладаються: оформлення та подання до органів, що призначають пенсії, документів для призначення за Законом пенсій особам, звільненим з військової служби, та членам сімей померлих військовослужбовців і осіб, звільнених з військової служби; визначення розміру грошового забезпечення для обчислення і перерахунку пенсій органами, що призначають пенсії, відповідно до Закону №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей» (зі змінами) та Порядку №45 і Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (зі змінами), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 (далі - Порядок №3-1). У разі якщо розмір грошового забезпечення на день призначення пенсій особам, звільненим з військової служби, та членам їх сімей змінився, обласний військовий комісаріат складає довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсій згідно з нормами, що діють на день призначення пенсії за відповідною посадою.

Тобто, на КМВК покладено функції по складанню довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для призначення та перерахунку пенсій.

Поряд із цим, суд зазначає, що з прийняттям Закону України від 17 січня 2002 року №2981III «Про внесення змін до деяких законів України» та постанови Кабінету Міністрів України від 02 листопада 2006 року №1522 «Про передачу органам Пенсійного фонду України функцій з призначення і виплати пенсій деяким категоріям громадян», з 01 січня 2007 року на Пенсійний фонд України покладено функції з призначення/перерахунку та виплати пенсій відповідно до законів України «Про пенсійне забезпечення», «Про прокуратуру», «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ».

Таким чином, на даний час саме Пенсійний фонд України здійснює розрахунок та виплату пенсій, призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, в якому зазначено, що якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, пункт 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, пункт 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, пункт 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, пункт 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, пункт 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, пункт 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії відповідача щодо відмови позивачу у підготовці та поданні до ГУ ПФУ в м. Києві оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення станом на 19 грудня 2002 року є неправомірними, а тому відповідача належить зобов`язати скласти та подати до ГУ ПФУ в м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 19 грудня 2002 року, у відповідності до вимог статті 43 Закону №2262-ХІІ та з врахуванням положень Постанов №393, 452 та Положення №75, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, включаючи премію у розмірі 33,3%, для проведення перерахунку його пенсії за період з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року включно.

Поряд із цим, вимоги позивача до ГУ ПФУ в м. Києві є передчасними, оскільки призначення та перерахунок пенсії здійснюється на підставі довідок про розмір грошового забезпечення, виданих уповноваженим органом, після їх надходження до ГУ ПФУ в м. Києві, а тому підстави для задоволення вимог в цій частині відсутні.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 24 листопада 2020 року у справі №815/460/18 зазначив, що з огляду на позицію Конституційного Суду, висловлену у рішеннях від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 та від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013, а також на підставі аналізу положення статті 51 закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» колегія суддів дійшла до висновку, що в разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, КМВК, діяло поза межами повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, упереджено, недобросовісно, не розсудливо, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно з положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи те, що позивача звільнено від сплати судового збору, судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Київського міського військового комісаріату щодо відмови у підготовці та надані до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 19 грудня 2002 року, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, включаючи премію у розмірі 33,3%, для здійснення обчислення та перерахунку з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року включно основного розміру пенсії.

3. Зобов`язати Київський міський військовий комісаріат підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві нову довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , станом на 19 грудня 2002 року, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення, включаючи премію у розмірі 33,3%, для здійснення обчислення та перерахунку з 19 грудня 2002 року по 31 грудня 2007 року включно основного розміру пенсії.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко