Справа № 640/2222/22
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

15 лютого 2022 року м. Київ № 640/2222/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Катющенко В.П., ознайомившись з позовною заявою і доданими до неї матеріали ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про відмову позивачу в перерахунку пенсії з 01.11.2021 згідно з рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.03.2011 по справі № 22-3353 та ухвалою ВАСУ від 12.09.2012 по справі № К/9091/23869/11, ст. 54 п. 4, ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві перерахувати позивачу основну пенсію з 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову 75% за віком з 01.11.2021;

- "Зобов`язати ГУ ПФУ надати до суду та мені розмір пенсії з 01.10.2011 року, яку я отримав по теперішній час. Окремо основний розмір пенсії і окремо додаткова пенсія інваліда 2 групи ЧАЕС";

- "Згідно зі ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" виплатити мені пенсію з 01.11.2011 року без обмеження будь-яким терміном згідно з рішенням суду";

- "Згідно зі ст. 625 ЦКУ проіндексувати недополучену мною суму пенсії та нарахувати 3% річних від простроченої суми".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено останньому строк для усунення недоліків шляхом подання до суду уточненої позовної заяви відповідно до кількості учасників справи, оформленої згідно вимог статей 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.

07.02.2022 до суду від позивача надійшла уточнена позовна заява, у якій останній просить суд:

"- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про відмову мені в перерахунку пенсії з 01.11.2011 згідно з рішенням Апеляційного суду Донецької області від 28.03.2011 по справі № 22-3353 та ухвалою ВАСУ від 12.09.2012 по справі № К/9091/23869/11, ст. 54 п. 4, ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" неправомірними ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві перерахувати мені основну пенсію з 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову 75% за віком з 01.11.2011;

- зобов`язати ГУ ПФУ надати до суду та мені розмір пенсії з 01.10.2011 року, яку я отримав по теперішній час. Окремо основний розмір пенсії і окремо додаткова пенсія інваліда 2 групи ЧАЕС;

- згідно зі ст. 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення" виплатити мені пенсію з 01.11.2011 року без обмеження будь-яким терміном згідно з рішенням суду;

- згідно зі ст. 625 ЦКУ проіндексувати недополучену мною суму пенсії та нарахувати 3% річних від простроченої суми".

Вивчивши уточнену позовну заяву, суд зазначає наступне.

Так, частинами першою, другою статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, постановою Апеляційного суду Донецької області від 28.03.2011 у справі № 22-3353 частково задоволено апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Калінінському районі м. Донецька та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Калінінському районі м. Донецька здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії по інвалідності (основної та додаткової) відповідно до ст. 50, 54 п. 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.01.2010 з розрахунку 8 мінімальних пенсій за віком та 75 % мінімальної пенсії за віком. В іншій частині рішення Калінінського районного суду м. Донецька від 30.09.2010 залишено без змін.

Дане рішення суду було залишено без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 12.09.2012.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач, ознайомившись з постановою Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17, звернувся до Головного управління Пенсійного фонду м. Києві з заявою про перерахунок його пенсії на підставі постанови Апеляційного суду Донецької області від 28.03.2011 у справі № 22-3353, на яку отримав відповідь від 12.12.2021, у якій зазначено, зокрема, що перерахунок пенсії позивачу проведено на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.03.2020 № 640/14791/19.

Таким чином, фактично спір у даній справі полягає у з`ясуванні обставин щодо виконання/невиконання постанови Апеляційного суду Донецької області від 28.03.2011 у справі № 22-3353, що підтверджується і уточненою позовною заявою ОСОБА_1 , поданою на виконання ухвали суду від 19.01.2022 про залишення позовної заяви без руху.

Проте, такий спір не може бути окремим позовом, скерованим до суду.

Відповідно до частин другої та третьої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Виконання судового рішення може бути зупинене у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною восьмою вказаної статті Кодексу адміністративного судочинства України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

З аналізу наведених положень вбачається, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає такі види судового контролю за виконанням судового рішення: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (стаття 382), визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383), оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, вчинених при примусовому виконанні рішення суду (стаття 287).

Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 зазначив, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України (статті 382, 383) мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, установленому Кодекс адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення або стягнення заборгованості за іншим судовим рішенням.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Таким чином, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в іншому (новому) судовому провадженні не розглядаються.

ОСОБА_1 не погоджується з порядком виконання постанови Апеляційного суду Донецької області від 28.03.2011 у справі № 22-3353 та стверджує, що остання виконувалась до 01.11.2011, що вбачається з відповіді Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м. Києва від 08.12.2015.

Зазначені обставини свідчать про існування спору щодо повного виконання постанови Апеляційного суду Донецької області від 28.03.2011 у справі № 22-3353, а тому суд вважає, що у даному випадку наявні обставини, з якими стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.

Зазначений висновок суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15, від 03.04.2019 у справі № 820/4261/18, від 21.11.2019 у справі № 802/1933/18-а, від 24.09.2020 у справі № 640/15623/19.

У постанові від 29.07.2020 у справа №580/1264/19 Верховний Суд зазначив, що у разі порушення зазначеного порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду - провадження у справі належить закривати з посиланням на те, що спір вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Враховуючи, що метою даного позову є зобов`язання відповідача вчинити дії щодо повного виконання постанови Апеляційного суду Донецької області від 28.03.2011 у справі № 22-3353, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не можуть становити самостійний предмет адміністративного позову, оскільки Кодексом адміністративного судочинства України встановлена інша процедура судового контролю за виконанням рішення суду.

При цьому, посилання позивача на постанову Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17 є помилковим, оскільки у тій справі правовідносини виникли саме у зв`язку з відмовою пенсійного органу у перерахунку пенсії особі через ненадходження до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України паперової справи особи.

Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, у 2015 році ОСОБА_1 звертався до Голосіївського районного суду м. Києва у порядку статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України з заявою про зміну порядку і способу виконання рішення Апеляційного суду Донецької області від 28.03.2011.

Ухвалою Голосіївського районного суду від 25.12.2015 вказану заяву повернуто позивачу.

Вказана ухвала залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2019 (№ 752/21020/15-а) та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016.

При цьому, наведеними судами встановлено, що ОСОБА_1 із заявою про зміну порядку і способу виконання рішення суду у справі за його позовом до управління Пенсійного фонду України в Калінінськом районі м. Донецька про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, рішення по якій ухвалено Калінінським районним судом м. Донецька 30.09.2010 року та змінене постановою апеляційного суду Донецької області від 28.03.2011 року, слід звертатися до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови ОСОБА_1 у відкритті провадження в адміністративній справі.

Згідно з частиною п`ятою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Відповідно до вимог частини шостої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суд роз`яснює позивачу, що дані позовні вимоги підлягають не підлягають окремому розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 170, 240, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) у відкритті провадження в адміністративній справі.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена.

Згідно частини першої статті 295 та частини першої статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.П. Катющенко