Справа № 640/38996/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

10 лютого 2022 року м. Київ № 640/38996/21

Cуддя Окружного адміністративного суду міста Києва Бояринцева М.А., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по особовому складу) №23-РС від 18.06.2021 в частині зобов`язання солдата ОСОБА_1 відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка в сумі 82 204 (вісімдесят дві тисячі двісті чотири) гривень 58 копійки.

Ухвалою суду від 17.01.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду. В ухвалі вказано, що позивача звільнено з військової служби у запас та зобов"язано відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка в сумі 82 204,58 грн наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по особовому складу) №23-РС від 18.06.2021. Проте, до суду позивач звернувся у грудні 2021 року, тобто з пропуском місячного строку звернення.

Від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду, яка обгрунтована тим, що копію наказу №23-РС від 18.06.2021 при звільненні позивачу надано не було. У заяві зазначено, що 24.12.2021 він випадково з Єдиного державного реєстру судових рішень дізнався про відкриття Донецьким окружним адміністративним судом провадження у справі № 320/9091/21 за позовом Міністерства оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов"язаних з утриманням у закладі вищої освіти. 24.12.2021 засобами телефонного зв"язку позивач звернувся до представників Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка з проханням надати оригінал наказу №23-РС від 18.06.2021, який отримав 28.12.2021.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку звернення до суду, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно з частиною п"ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

При цьому, суд зазначає про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав, а тому сама по собі необізнаність позивача з фактом порушення її прав не є підставою для автоматичного і безумовного поновлення строку звернення до суду.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї матеріалів, позивача звільнено з військової служби у запас та зобов"язано відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка в сумі 82 204,58 грн наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по особовому складу) №23-РС від 18.06.2021.

Наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка (по строковій частині) від 18.06.2021 № 121 помічнику начальника інституту з фінансово-економічної роботи - начальнику фінансово-економічної служби суму нестачі у розмірі 82 204,58 грн доручено внести до книги грошових стягнень і нарахувань Військового інституту Київського національного інституту імені Тараса Шевченка та вжити заходів щодо відшкодування непогашеної солдатом ОСОБА_1 заборгованості Військовому інституту в сумі 82 204,58 грн.

Як вбачається з копії книги грошових стягнень і нарахувань, солдат ОСОБА_1 ознайомився з інформацією, що на підставі наказу начальника Військового інституту від 18.06.2021 підлягає стягненню з нього за утримання у Військовому інституті у сумі 82 204,58 грн та вказав, що він з наявною сумою не згоден.

Також до позову позивачем додано копію розписки від 18.06.2021 ОСОБА_1 , в якій вказано, що із сумою відшкодування за навчання у Військовому інституті не згоден, ознайомлений.

Наведене свідчить, що позивач станом на 18.06.2021 знав про наявність наказу, згідно з яким підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані з утриманням у Військовому інституті в сумі 82 204,58 грн, проте до суду з даним позовом звернувся 29.12.2021.

При цьому, обставини щодо незазначення в книзі грошових стягнень і нарахувань номеру наказу не позбавляло позивача права та можливості звернутися до Військового інституту з метою з"ясування даної інформації та отримання копії спірного наказу.

Наведене свідчить, що позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання копії спірного наказу, проте такі дії були вчинені позивачем після звернення Міністерства оборони України з метою стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем належних доказів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, позивачем суду не наведено.

Таким чином, позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

За змістом частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина друга статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З урахуванням наведеного та враховуючи, що позивачем не доведено поважність причин пропуску місячного строку звернення до суду, суд приходить до висновку про повернення позовної заяви.

Враховуючи повернення позовної заяви, клопотання позивача про об"єднання справ в одне провадження судом не підлягає розгляду.

Керуючись п. 9 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву повернути.

Відповідно до частини сьомої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Згідно зі статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Суддя М.А. Бояринцева