Справа № 520/22805/21
Суддя: Біленський О.О.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

23 лютого 2022 р. справа № 520/22805/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Біленський О.О., розглянувши матеріали адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (61057, Харківська обл., місто Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, ) та Державної податкової служби України (, 04053, м. Київ, Львівська пл., 8) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області та Державної податкової служби України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 03.06.2021 №0, №0;

- скасувати рішення Державної податкової служби про результати розгляду справи №22124/6/99-00-06-03-01-06 від 29.09.2021 та задовольнити скаргу на податкові повідомлення-рішення від 14.06.2021.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.11.2021 року відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі. У вказаній ухвалі зазначено, що відповідно до положень п.10 ч.6 ст.12, ч.1 ст.257 КАС України, справа належить до справ незначної складності, у зв`язку з чим підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2022 року допущено заміну відповідача у справі №520/22805/21 з Головного управління ДПС у Харківській області () на Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України ().

Згідно з положеннями ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до положень ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.2,3,4,5 ст.262 КАС України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - протягом п`ятнадцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів із дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 15.04.2021 року ГУ ДПС в Харківській області за результатами перевірки ФОП ОСОБА_2 складено акт про результати фактичної перевірки від 15.04.2021 №6526/20/30/РРО/ НОМЕР_1 , в якому встановлено порушення вимог п.11 ст.3, ст.3 ЗУ від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та ст. 85 Податкового Кодексу України. На підставі акту перевірки та заперечень на акт перевірки, поданих ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області, було прийнято податкові повідомлення- рішення від 03.06.2021 №0. № 0. Загальна сума штрафних санкцій відповідно до перелічених податкових повідомлень рішень складає 59516,29 грн. Не погоджуючись з вищезазначеними податковими повідомленнями рішеннями ФОП ОСОБА_1 було направлено скаргу від 14.06.2021 до Державної податкової служби України. Розглянувши дану скаргу, ДПС України залишено без змін податкові повідомлення- рішення (від 03.06.2021 № 0. № 0). Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення - рішення винесені незаконно, з порушенням норм чинного законодавства України та повним ігноруванням документів та обставин, що були надані ФОП ОСОБА_1 під час проведення фактичної перевірки, додатково разом із запереченнями на акт перевірки та з грубим порушенням адміністративного порядку розгляду скарги ДПС України. З огляду на викладене позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача - Державної податкової служби України, надано до суду відзив на адміністративний позов, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що рішення органу ДПС, прийняте за результатами розгляду скарги платника податків, поданої у межах процедури адміністративного оскарження податкового повідомлення - рішення, не відповідає визначенню актуіндивідуальної дії, який, в силуположень, закріплених у ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржено до суду. Такі рішення не створюють для платників податків жодних правових наслідків, не тягнуть за собою обов`язку платника податків вчиняти певні дії у певний строк. Крім того, представник відповідача зазначив, що з 29.05.2020 набрав чинності Закон України від 13 травня 2020 року №591 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів У країн щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню короновірусної хвороби (СОVID)», відповідно до якого тимчасово на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (СОVID), зупиняється перебіг строків, встановлених ст. 56 ПК України (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків, що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (СОVID), та/або які не розглянуті станом на 18.03.2020. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених ст. 56 ПК України. З першого календарного дня місяця наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (СОVID), перебіг строків, які зупинялися, продовжується з урахуванням часу, що минув до такого зупинення. Відтак, твердження позивача про те, що ДПС України було порушено строк розгляду скарги, а тому вона вважається повністю задоволеною на користь платника податків, не заслуговує на увагу суду. На підставі викладеного, ДПС України просить суд адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Представник відповідача - Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України надав до суду відзив на адміністративний позов. в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначив, що за результатами фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 , проведеної посадовими особами ГУ ДПС у присутності позивача на підставі наказу від 06.04.2021 №2365-п та направлень від 06.04.2021 №4334, №4344 за місцем провадження ним діяльності у господарському об`єкті (кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , та оформленої актом від 15.04.2021 (реєстраційний № 6526/20/30/РРО/ від 15.04.2021), були встановлені порушення п.1, 2, 11, 12 ст.3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». На підставі п.п.86.7.5 п.86.7 ст.86 ПК України оскаржувані податкові повідомлення-рішення приймалися ГУ ДПС з урахуванням висновку комісії контролюючого органу з питань розгляду заперечень до актів перевірок. Зважаючи на викладене, обставини, які були встановленні під час проведення спірної фактичної перевірки, підтверджуються належними та допустимими доказами, посилання на які зроблено у даному відзиві, тоді як обґрунтування позивача, викладені у позовній заяві, не повинні заслуговувати на увагу суду, оскільки не є підтвердженими у встановленому законодавством порядку. На підставі викладеного, відповідач просить суд адміністративний позов ФОП ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 належним чином зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця 13.02.2010 що підтверджується інформацією з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Посадовими особами Головного управління ДПС у Харківській області на підставі наказу від 06.04.2021 №2365-п та направлень від 06.04.2021 №4334, №4344 була проведена фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 за місцем провадження ним діяльності у господарському об`єкті (кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), розташованому за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що перевірка проводилась за участі позивача, що зафіксовано в акті та не заперечувалось позивачем у адміністративному позові.

За наслідками перевірки було складено акт від 15.04.2021 року, реєстраційний №6526/20/30/РРО/ НОМЕР_1 від 15.04.2021, яким встановлено:

- проведенні розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій без використання режиму програмування для підакцизної групи товарів коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, а саме при здійсненні продажу горілки "Грей Гросс" згідно фіскального чеку від 06.08.2020 №197;

- під час проведення фактичної перевірки у місці продажу знаходився підакцизний товар загальною вартістю 35621,4 грн., на який суб`єкт господарювання під час проведення перевірки не надав посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують його облік та походження. При цьому, відомість про результати перевірки щодо повноти оприбуткування та фактичних залишків запасів, що є додатком до акту перевірки, у якій відображено ідентифікуючи ознаки товару, що на момент перевірки знаходився у продажу, та факт неподання на цей товар накладних, підписана самим позивачем без жодних зауважень та/або застережень;

- непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій при здійсненні продажу послуги з куріння кальяну «Хука преміям» вартістю 300,00 грн. та 0,3 л пива «Мунштук не фільтроване» вартістю 49,0 грн. та невидачі розрахункових документів встановленої форми та змісту на повну суму проведених розрахункових операцій (фіскальний чек на пиво було надано не при продажу товару, а після пред`явлення посадовими особами контролюючого органу направлень на перевірку).

ФОП ОСОБА_1 , не погодившись з висновками, викладеними в акті перевірки №6526/20/30/РРО/ НОМЕР_1 від 15.04.2021, реалізував право на подання до контролюючого органу у порядку, визначеному п.86.7 ст.86 Податкового кодексу України заперечень до акту перевірки, долучивши до них документи у паперовій формі, які підтверджують облік та походження окремих товарів (алкогольних напоїв) загальною вартістю 8925,00, які під час перевірки знаходилися у продажу. Однак, на інші позиції товару загальною вартістю 26696,40 грн., що відображені у Відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування та фактичних залишків запасів, жодних документів надано не було (пиво нефільтроване кегове, «J.P/ Chennet» біле та тютюн). Про результати розгляду заперечень до акту перевірки платника податків було повідомлено листом ГУ ДПС від 01.06.2021 №20928/6/20-40-07-10-21.

На підставі результатів фактичної перевірки ГУ ДПС у Харківській області булиприйняті податкове повідомлення-рішення від 03.06.2021 № прозастосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій у загальному розмірі 58496,29 грн. та податкове повідомлення-рішення від 03.06.2021 №0 про застосування до позивача штрафу у розмірі 1020,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач в порядку п.56.1 ст.56 Податкового кодексу України звернувся зі скаргою до ДПС України.

Під час розгляду скарги було встановлено, що ГУ ДПС при здійсненні розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), визначених п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР за порушення п. 1, 2 ст. З Закону № 265/95-ВР, допущено арифметичну помилку, що призвело до неправильного обрахунку суми штрафної санкції у сумі 3,49 грн., замість вірного розміру у сумі 34,9 гривень.

За наслідками розгляду скарги, рішенням ДПС України від 29.09.2021 №22124/6/99-00-06-03-01-06 скаргу позивача було залишено без задоволення, податкові повідомлення-рішення від 03.06.2021 №0, №0 - без змін, а також збільшено суму грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 03.06.2021 №0, в частині донарахування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 31,41 гривень.

Позивач, не погоджуючись з податковими повідомленнями - рішеннями від 03.06.2021 №0, №0 та рішенням Державної податкової служби про результати розгляду справи №22124/6/99-00-06-03-01-06 від 29.09.2021, звернувся з адміністративним позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Податковим кодексом України (далі ПК України) та Законом України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі Закон №265/95-ВР).

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно підпункту 80.1. статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2. статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Згідно пункту 80.5. статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Згідно п. 80.7. ст. 80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Копія наказу та направлень на проведення фактичної перевірки вручені позивачу під підпис, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями.

Отже, суд приходить до висновку про те, що працівниками Головного управління ДПС у Харківській області були виконані вимоги для початку проведення перевірки.

Суд зазначає, що згідно зі статтею 15 Закону № 265/95-ВР контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Приписами пункту 11 статті 3 Закону № 265/95-ВР на суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу покладено обов`язок проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів із використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості.

Перевіркою встановлено, що позивачем проведено розрахункову операцію через реєстратор розрахункових операцій при здійсненні продажу горілки "Грей Госс" без використання режиму програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД згідно фіскального чеку від 06.08.2020 №197.

Судом встановлено, що згідно наданої представником відповідача копії переданих РРО до Системи обліку даних РРО відносно позивача за 06.08.2020 року, з чотирьох найменувань проданого товару за чеком №197, найменування горілка "Грей Госс" дійсно не містить коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, що підтверджує встановлене актом перевірки порушення.

Відповідно п. 7 ст. 17 Закону № 265/95-ВР у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД до суб`єктів господарювання за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Тобто, розмір фінансові санкції за порушення позивачем п. 11 ст.3 Закону №265/95-ВР складає 5100,00 грн. (300*17 (1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян) = 5100).

Щодо порушення позивачем п.12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, суд зазначає наступне.

Згідно акту перевірки, під час проведення фактичної перевірки у місці продажу знаходився підакцизний товар загальною вартістю 35621,4 грн., на який суб`єкт господарювання під час проведення перевірки не надав посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують його облік та походження.

За наслідками наданих позивачем заперечень та додаткових пояснень, було підтверджено облік та походження окремих товарів (алкогольних напоїв) загальною вартістю 8925,00, які під час перевірки знаходилися у продажу. Однак, на інші позиції товару загальною вартістю 26696,40 грн., що відображені у Відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування та фактичних залишків запасів, жодних документів надано не було.

При цьому суд зазначає, що відомість про результати перевірки щодо повноти оприбуткування та фактичних залишків запасів, що є додатком до акту перевірки, у якій відображено ідентифікуючи ознаки товару, що на момент перевірки знаходився у продажу, та факт неподання на цей товар накладних, підписана самим позивачем без жодних зауважень та/або застережень.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Згідно статті 20 зазначеного Закону до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16 липня 1999 року № 996-XIV бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до приписів статті 8 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних.

За правилами статті 9 зазначеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

При цьому, законодавством не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні зберігатись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей, які є підставою для бухгалтерського обліку, ведення якого відповідно до статті 8 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні покладено на уповноважену особу.

Отже, сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом первинних документів за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, не є підставою для застосування до платника фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

При цьому, п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України передбачено, що 44.6. У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Судом встановлено, що позивач скористався правом, передбаченим п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України та надав первинні документи, які були частково враховані відповідачем.

При цьому, на інші позиції товару загальною вартістю 26696,40 грн., що відображені у Відомості про результати перевірки щодо повноти оприбуткування та фактичних залишків запасів, жодних документів до контролюючого органу надано не було. Окремо суд зазначає, що адміністративний позов не містить посилань походження яких саме товарів підтверджується наданими до суду видатковими накладними.

Таким чином, застосування у відношенні позивача штрафної санкції на підставі ст.20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" за порушення п.12 ст.3 зазначеного Закону у розмірі 53392,8 грн. (26696,4 (вартість товарів, що знаходились у місці продажу та на які не було надано під час проведення перевірки та разом із запереченнями до акту перевірки документів, які підтверджують облік товарів) * 2 = 53392,8) є правомірним.

Відносно встановленого актом перевірки порушення у вигляді непроведення розрахункових операцій через реєстратор розрахункових операцій при здійсненні продажу послуги з куріння кальяну «Хука преміям» вартістю 300,00 грн. та 0,3 л пива «Мунштук не фільтроване» вартістю 49,0 грн. та невидачі розрахункових документів встановленої форми та змісту на повну суму проведених розрахункових операцій (фіскальний чек на пиво було надано не при продажу товару, а після пред`явлення посадовими особами контролюючого органу направлень на перевірку), суд зазначає наступне.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що на думку позивача, чек № 541 від 07.04.2021 (час операції 15:31) назви товару «пиво нефільтроване» оформлено у відповідності із вимогами передбаченими п. 2 розділу 2 Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, а саме назва товару в чеку відповідає позиціям товарів, зазначених у меню. Також позивач зазначив, що твердження контролюючого органу про продаж кальяну вартістю 300,00 грн. за результатами внутрішньої перевірки облікових даних не знайшла свого підтвердження, а до Акту перевірки не було додано жодних документів, які підтверджують замовлення (придбання) даної позиції (товару).

При цьому, згідно наданих представником відповідача додатків до акту перевірки, а саме опису наявних купюр та монет, вбачається, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 власноручно написав пояснення, в яких вказав, що в кафе знаходиться банківський термінал, через який 07.04.2021 року була проведена операція з продажу пива нефільтрованого 0,33 та проведена операція з продажу кальяну Преміум за ціною 300 грн. в 14:55. Вказане повністю спростовує твердження позивача у адміністративному позові.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не спростовано того факту, що фіскальний чек на пиво було надано не при продажу товару, а після пред`явлення посадовими особами контролюючого органу направлень на перевірку, а розрахункова операція щодо здійсненні продажу послуги з куріння кальяну «Хука преміям» вартістю 300,00 грн. взагалі не проведена через реєстратор розрахункових операцій.

Пунктами 1, 2 ст.3 Закону № 265/95-ВР визначено обов`язок суб`єктів господарювання проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, а також надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі.

Згідно з приписами п.1 ст.17 Закону № 265/95-ВР, у разі встановлення в ході перевірки факту непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи, невидачі відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, до суб`єктів господарювання за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг), - за порушення, вчинене вперше, та 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

При цьому, у п. 11 Прикінцевих положень Закону № 265/95-ВР визначено, що тимчасово, до 1 січня 2022 року, санкції, визначені п.1 ст.17 цього Закону, застосовуються в таких розмірах - 10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше, та 50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

З огляду на викладене, під час винесення податкового повідомлення - рішення від 03.06.2021 №0, розмір фінансові санкції за порушення позивачем п. 1 та п.2 ст.3 Закону №265/95-ВР визначено 3,49 грн. (300 (вартість послуги з куріння кальяну) * 10% + 49,0 (вартість пива) *10% = 3 +0,49 = 3,49).

Під час розгляду скарги було встановлено, що ГУ ДПС при здійсненні розрахунку штрафних (фінансових) санкцій (штрафу), визначених п.1 ст.17 Закону №265/95-ВР за порушення п. 1, 2 ст.3 Закону № 265/95-ВР, допущено арифметичну помилку, що призвело до неправильного обрахунку суми штрафної санкції у сумі 3,49 грн., замість вірного розміру у сумі 34,9 гривень. Однак, вказаний факт виходить за межі розгляду даної справи та не є предметом дослідження судом.

Крім того, оскільки ст.121 ПК України встановлено, що у разі ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, до них застосовується штраф розміром 1020 грн., податковим повідомленням - рішенням від03.06.2021 №0 у відношення позивача правомірно застосовано штраф у розмірі 1020,00 грн. Факт ненадання ФОП ОСОБА_1 документів підтверджується актом №1513/20/40-07-10-19/ НОМЕР_1 від 15.04.2021 року про ненадання ФОП ОСОБА_1 документів, що стосуються предмета перевірки.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо правомірності застосування контролюючим органом до позивача штрафних (фінансових) санкцій, у зв`язку з порушеннями ст.3 Закону № 265/95-ВР та ст.121 ПК України.

За таких умов суд дійшов висновку, що застосована до ФОП ОСОБА_1 спірними податковими повідомленнями - рішенням санкція відповідає суті виявлених контролюючим органом порушень, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 03.06.2021 №0, №0.

Таким чином, позовні вимоги до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відносно позовної вимоги до ДПС України скасувати рішення Державної податкової служби про результати розгляду справи №22124/6/99-00-06-03-01-06 від 29.09.2021 та задовольнити скаргу на податкові повідомлення-рішення від 14.06.2021, суд зазначає наступне.

Виходячи із положень статті 19 КАС України, предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Із наведених норм права вбачається, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Проте ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин.

У свою чергу неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Водночас, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є таким, що порушує права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, таке рішення прийнято владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюване рішення є юридично значимим, тобто таким, що має безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Рішення ДПС України про результати розгляду скарги, прийняте в порядку статті 56 ПК України, в межах спірних правовідносин, не є юридично значимим для позивача, оскільки зазначене рішення не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки товариства шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, отже саме по собі не породжує для позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов`язки.

Таким чином підстави для задоволення адміністративного позову в цій частині - відсутні.

Відносно тверджень позивача про те, що ДПС України при розгляді скарги було порушено порядок та строки її розгляду, а тому скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків, суд зазначає наступне.

29.05.2020 набрав чинності Закон України від 13 травня 2020 року №591 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів Україи щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню короновірусної хвороби (СОVID)», відповідно до якого тимчасово на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (СОVID), зупиняється перебіг строків, встановлених ст.56 ПК України (в частині процедури адміністративного оскарження) щодо скарг платників податків, що надійшли (надійдуть) по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (СОVID), та/або які не розглянуті станом на 18.03.2020. Таке зупинення не породжує будь-яких наслідків, передбачених ст.56 ПК України. З першого календарного дня місяця наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби (СОVID), перебіг строків, які зупинялися, продовжується з урахуванням часу, що минув до такого зупинення.

З огляду на наведені приписи законодавства суд приходить до висновку, що ДПС України при розгляді скарги не було допущено порушень порядку та строків її розгляду.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

З огляду на те, що позивач не спростував правомірності прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень - рішень та рішення за наслідками розгляду скарги, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява N 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що оскаржувані рішення винесені контролюючим органом на підставі, у порядку та у спосіб, що визначені законом, а тому є правомірним. Доказів, що свідчать про протилежне, до суду не надано.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 19, 139, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (61057, Харківська обл., місто Харків, вул. Пушкінська, буд. 46, ) та Державної податкової служби України (, 04053, м. Київ, Львівська пл., 8) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, скасування рішення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням приписів п.3 Прикінцевих положень КАС України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 23.02.2022 року.

Суддя Біленський О.О.