Справа № 640/18218/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ НП у м. Києві) про зобов`язання ГУ НП у м. Києві виконати вимоги ст. ст. 7, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» шляхом проведення повторної перевірки фактів, викладених у скарзі ОСОБА_1 від 23.01.2020, залучення його до вказаної перевірки, надання можливості ознайомлення з матеріалами перевірки та можливості особисто викласти аргументи особі, що перевіряла скаргу, та надати Позивачу обґрунтовану відповідь по суті скарги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 06.10.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що скарга від 23.01.2020 обґрунтовано розглянута без участі ОСОБА_1 , оскільки доказів подання ним заяви про таку участь матеріали справи не містять. Крім того, суд підкреслив, що питання подання та розгляду скарг особи як потерпілої від кримінального правопорушення регламентовано Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК України), посилання у листі від 05.02.2020 на норми Закону України «Про звернення громадян» суті спірних правовідносин не змінюють, з приводу порушених у скарзі питань Відповідачем надано вичерпну відповідь, а також вказано, що для вирішення питання про надання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) звернення у відповідній частині було направлено до відповідального органу.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити адміністративний позов. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано, що замість надання оцінки діям щодо проведення неповного розслідування у відповіді на звернення вказано лише про отримання витягу з ЄРДР. Підкреслює, що судом залишено поза увагою ненадання вмотивованої постанови щодо обмеження доступу до інформації, яку Позивач бажав отримати, а такою не забезпечено запрошення останнього на розгляд звернення. Наголошує, що суд не надав оцінки діям співробітників гарячої лінії Національної поліції України та Слідчого управління ГУ НП у м. Києві щодо пересилання скарги ОСОБА_1 в частині надання витягу з ЄРДР на розгляд Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, тобто до органу, чиї бездіяльність і дії оскаржуються, а також не пересилання скарги у частині, що не належить до компетенції ГУ НП у м. Києві, до належного органу. Окремо звертає увагу, що суд безпідставно ототожнив скаргу Позивача, подану у порядку Закону України «Про звернення громадян», із скаргою, подану у порядку КПК України.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано справу з суду першої інстанції, яка надійшла 11.01.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ НП у м. Києві просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що скаргу ОСОБА_1 було розглянуто у межах компетенції ГУ НП у м. Києві, про що останньому надіслано відповідь, а в частині щодо надання відомостей щодо ЄРДР направлено до компетентного органу. В іншій частині аргументи відзиву на апеляційну скаргу повністю збігаються з мотивами рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.02.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, 23.01.2020 о 09:28 на гарячу лінію Національної поліції України від ОСОБА_1 надійшла скарга на працівників Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві (слідчий Сухарчук Є.М.), які по кримінальному провадженню №0005827 від 16.06.2018 на підставі ст. 356 (самовправство) з приводу заселення невідомими особами помешкання заявника, де він є співвласником, за адресою АДРЕСА_1 , взагалі не провели слідчих дій і закрили, не повідомивши заявника про закриття. Заявник повідомив також, що в результаті нерозслідуваного провадження злочин триває, а саме: 27.11.2019 невідомі особи продовжують займати житло, а слідчо-оперативна група, яка виїхала на виклик заявника, зробила вигляд, що правопорушення не бачить. Заявник подав повторну заяву про правопорушення, що триває за номером №80413, але кримінальне провадження не відкрито та не внесено відомостей до ЄРДР. Заявник вимагає надання витягу про закриття попереднього провадження, внесення відомостей до ЄРДР по заяві №80413 та належного розгляду його неодноразових звернень (неодноразових заяв до ВП та прокуратури). На даний час заявнику повідомили, що у приміщенні, співвласником якого є заявник і знаходяться вони за адресою: АДРЕСА_1 , проводяться слідчо-оперативні дії ГСУ НП України у м. Києві, про які заявник не знає (заявник дізнався у чергового ГУ НП у м. Києві номер кримінального провадження №0001426 і назвав слідчого, який проводить слідчі дії, Слончак). Заявник вимагає отримати відповіді: що за слідчо-оперативні дії проводить ГСУ НП України у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 . Текст звернення записано зі слів заявника та надано реєстраційний номер №549700 (а.с. 37).

За фактами, викладеними у скарзі Позивача від 23.01.2020, старшим слідчим СУ ГУ НП у м. Києві Світланою Зотовою проведено службову перевірку, результати якої оформлено у доповідній записці, відповідно до якої за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення не встановлено. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено та досудове розслідування слідчими підрозділами Голосіївського управління поліції не проводилось, а заява службою дільничних офіцерів поліції розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян» та списана до справи Голосіївського управління поліції за №13374 від 20.12.2019. Крім цього, згідно відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0001426, про яке зазначено в заяві ОСОБА_1 , не рахується за слідчими підрозділами ГУ НП у м. Києві (а.с. 39).

Листом від 05.02.2020 №Т-36гл/125/23/1-2020 (а.с. 41) ГУ НП у м. Києві повідомило ОСОБА_1 про те, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0005827, розпочате 16.06.2018 за заявою ОСОБА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України. 07.09.2019 за результатами розслідування вказаним слідчим відділом кримінальне провадження закрито на підставі абзацу ч. 1 ст. 284 КПК України. Окрім того, Відповідач проінформував Позивача, що копію його звернення направлено до слідчого відділу Голосіївського управління поліції щодо вирішення питання про надання йому витягу з Державного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0005827.

Також у своєму листі Відповідач повідомив, що перевірка за заявою Позивача, поданою до Голосіївського управління поліції від 27.11.2019, яка була внесена до журналу Єдиного обліку заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за № 80413, проводилася службою дільничних офіцерів поліції Голосіївського управління поліції. За результатами розгляду заяви, ознак кримінального правопорушення не встановлено. Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено та досудове розслідування слідчими підрозділами Голосіївського управління поліції не здійснювалося, а заява ОСОБА_1 службою дільничних офіцерів поліції розглянута в порядку Закону України «Про звернення громадян» та списана до справи Голосіївського управління поліції. З питань, що безпосередньо стосуються розгляду заяви ОСОБА_1 , він може звернутися до Голосіївського управління поліції. Поряд з цим, згідно відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0001426 не рахується за слідчими підрозділами ГУ НП у місті Києві.

Враховуючи встановлені вище обставини, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 1, 3, 5, 7, 12, 14, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» (далі - Закон) та ст. ст. 3, 4, 40, 220, 303, 306 КПК України і ряду правових позицій Великої Палати Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки матеріали справи свідчать, що ГУ НП у м. Києві розглянуло скаргу ОСОБА_1 у межах своєї компетенції, направило її частину для отримання відомостей з ЄРДР до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, а скарги потерпілого щодо здійснення досудового розслідування повинні розглядатися у порядку КПК України.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про звернення громадян» регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ст. 3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Скаргою у розумінні указаного Закону є звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Приписи ст. 15 Закону визначають, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Відповідно до ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції про те, що скарга Позивача розглянута Відповідачем у межах його компетенції належним чином, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 19 Закону органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані, зокрема, на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Разом з тим, оскільки доказів доведення до відома ГУ НП у м. Києві волевиявлення ОСОБА_1 про розгляд скарги за його участі матеріали справи не містять, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що здійснення розгляду звернення за відсутності заявника було здійснено правомірно.

З приводу розгляду скарги по суті судова колегія зазначає, що Позивачу у листі від 05.02.2020 №Т-36гл/125/23/1-2020 Відповідачем було вказано, що кримінальне провадження №0005827 від 16.06.2018 було закрито на підставі абз. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України, а право і порядок оскарження відповідної постанови регламентовано частиною 6 цієї ж статті. Крім того, у листі зазначено, що заява, подана до Голосіївського управління поліції 27.11.2019 та зареєстрована за №80413, розглянута у порядку Закону України «Про звернення громадян» та списана до справи. Також у листі зауважено, що для вирішення питання щодо надання витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0005827 скаргу у відповідній частині направлено до Голосіївського управління поліції. А з приводу кримінального провадження №0001426 зазначено, що останнє не рахується за слідчими підрозділами ГУ НП у м. Києві.

Викладене, на переконання судової колегії, свідчить, що у листі 05.02.2020 №Т-36гл/125/23/1-2020 ГУ НП у м. Києві було надано відповідь щодо всіх порушених ОСОБА_1 питань, викладених в його скарзі від 23.01.2020, у межах компетенції органу, який її розглядав.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано з посиланням на приписи КПК України прийшов до висновку, що дії слідчого, дізнавача або прокурора підлягають оскарженню саме у порядку, визначеному цим кодексом, а не Законом, а відтак ГУ НП у м. Києві не було уповноважено на їх розгляд у порядку, в якому звернувся ОСОБА_1 .

На користь такого висновку свідчить, зокрема, й те, що відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. А згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора - бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_1 стверджує, що і в рамках кримінального провадження №0005827, і щодо розгляду заяви останнього №80413 порушені його права як потерпілого, то відповідні рішення, дії та бездіяльність уповноважених осіб останній вправі оскаржувати у порядку, визначеному КПК України.

Посилання Апелянта на те, що скаргу в частині ненадання витягу про закриття кримінального провадження №0005827 безпідставно направлено до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, що, на його думку, є порушенням ч. 4 ст. 7 Закону, судова колегія вважає необґрунтованим.

Так, затверджене наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016 №139 та чинне на момент виникнення спірних правовідносин Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - Положення №139) визначало порядок формування та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - Реєстр), а також надання відомостей з нього.

Із змісту п. 8 гл. 1 розд. І Положення №139 випливає, що реєстраторами Реєстру (далі - Реєстратор) є, зокрема, слідчі органів поліції.

У свою чергу, п. 5 гл. 4 розд. І Положення №139 передбачено, що надання витягу з Реєстру на всіх стадіях кримінального провадження, а також копії інформації, яка міститься у Реєстрі, у конкретному кримінальному провадженні до закінчення досудового розслідування здійснюється Реєстраторами, уповноваженими на здійснення досудового розслідування та нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у ньому.

Відтак, направлення скарги ОСОБА_1 у частині надання витягу з ЄРДР щодо кримінального провадження №0005827 від 16.06.2018 саме до Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві відповідає вимогам чинного законодавства, позаяк саме слідчий цього органу поліції наділений повноваженнями Реєстратора у розумінні Положення №139, тобто є особою, уповноваженою надавати витяги з Реєстру.

Твердження Апелянта про те, що працівниками гарячої лінії Національної поліції України та Слідчого управління ГУ НП у м. Києві не було забезпечено направлено скаргу ОСОБА_1 до компетентного органу щодо питань, які не належать до компетенції ГСУ ГУ НП у м. Києві, судова колегія вважає помилковим, оскільки з приводу того, які слідчо-оперативні дії ГСУ ГУ НП у м. Києві провидить у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , звернення й мало бути направлено саме до цього органу.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, ГУ НП у м. Києві, зазначивши про те, що кримінальне провадження №0001426 не рахується за слідчими підрозділами ГУ НП у м. Києві, діяло у відповідності до приписів Положення №139, у розділі ІІІ якого передбачено, що право доступу до відомостей, внесених до Реєстру, мають, зокрема, керівники органів досудового розслідування, слідчі органів поліції - у межах кримінальних правопорушень, щодо яких цими органами проводиться досудове розслідування та здійснюється контроль за додержанням вимог кримінального процесуального законодавства. Тобто, доступу до відомостей щодо кримінальних проваджень, щодо яких ними не проводяться досудове розслідування, керівники органів досудового розслідування не мають.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено 23 лютого 2022 року.