Справа № 134/1867/21
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 134/1867/21

Головуючий у 1-й інстанції: Зарічанський В.Г.

Суддя-доповідач: Боровицький О. А.

22 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу старшого лейтенанта поліції Гунька Віталія Сергійовича, поліцейського 1 роти 1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції Гунька Віталія Сергійовича, поліцейського 1 роти 1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Крижопільського районного суду Вінницької області з позовом та просив суд скасувати постанову старшого лейтенанта поліції Гунько Віталія Сергійовича, поліцейського І роти 1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі від 20.10.2021 року серія ЕАО № 4926054 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 30.11.2021 року позов задоволено.

Апелянт не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що після зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, уповноваженою особою Управління патрульної поліції було повідомлено про причину зупинки, а саме позивач керував транспортним засобом, в якого неналежним чином освітлювався задній номерний знак в темну пору доби.

Окрім того, апелянт звертає увагу суду, що з метою реалізації права на подання відзиву на позовну заяву та доказів по справі, відповідач протягом встановленого судом строку - 24.11.2021 року направив на адресу Крижопільського районного суду Вінницької області (рекомендований лист №031) та на адресу позивача (рекомендований лист №015) відзив на позовну заяву разом із доказами по справі, що підтверджується копією списку рекомендованих листів №36 від 24.11.2021 року. Згідно трекінгу відстеження Укрпошти рекомендованого листа №031, відправлення вручено особисто 29.11.2021 року. Разом з тим, суд першої інстанції не прийняв до уваги можливість відповідача реалізувати своє право на подання відзиву та доказів по справі, дійшов висновку, що відповідачем на позовну заяву у встановлений судом строк подано не було та прийняв остаточне рішення по справі 30.11.2021 року, яким скасував оскаржувану постанову у зв`язку із відсутністю доказів правомірності її винесення.

Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, 20.10.2021 відносно позивача ОСОБА_1 працівником поліції було винесено постанову серія ЕАО №4926054 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 6 ст. 121 КУпАП, а саме за те, що 20.10.2021 о 00 год. 54 хв. керуючи автомобілем Мерседес Спрінтер реєстраційний номер НОМЕР_1 на 107 км автодороги М 01 в Козелецькому районі, в темну пору доби рухався з неосвітленим заднім державним номерним знаком, чим порушив п.п. 2.9.в.ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП. Даною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що наявність порушення з боку позивача правил дорожнього руху не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки відповідачем таких не надано.

Колегія суддів не погоджується з вказаним судовим рішенням, зважаючи на наступні підстави.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 2 КАС України встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого ст. 9 КАС України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно п. п. "в" п. 2.9 Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно статті 252 КУпАП поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 "Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення" - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді вказаної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Відповідно статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

На підставі статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Так, з метою реалізації права на подання відзиву на позовну заяву та доказів по справі, відповідач протягом встановленого судом строку - 24.11.2021 року направив на адресу Крижопільського районного суду Вінницької області (рекомендований лист №031) та на адресу позивача (рекомендований лист №015) відзив на позовну заяву разом із доказами по справі, що підтверджується копією списку рекомендованих листів №36 від 24.11.2021 року. Згідно трекінгу відстеження Укрпошти рекомендованого листа №031, відправлення вручено особисто 29.11.2021 року.

Разом з тим, суд першої інстанції не прийняв до уваги можливість відповідача реалізувати своє право на подання відзиву та доказів по справі, дійшов висновку, що відповідачем на позовну заяву у встановлений судом строк подано не було та прийняв остаточне рішення по справі 30.11.2021 року, яким скасував оскаржувану постанову у зв`язку із відсутністю доказів правомірності її винесення.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що в даному випадку, судом першої інстанції порушено засади змагальності сторін, диспозитивності і свободи в наданні сторонами суду своїх доказів, у доведенні перед судом їх переконливості, а також офіційного з`ясування всіх обставин у справі та, як наслідок, прийшов до помилкового висновку, що відповідачем у справі відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подано, доказів на спростування доводів позивача та доказів, які б вказували на правомірність дій поліцейського при винесенні постанови від 20.10.2021 року суду не надано, а тому названі обставини не дали змогу суду першої інстанції однозначно оцінити дії ОСОБА_1 як такі, що містять склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 6. ст. 121 КУпАП.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, які лягли в основу прийнятого рішення, прийняті без дослідження всіх доказів, що мають значення для вирішення справи по суті з наступних підстав.

Так, на відеозаписах з портативного відеореєстратора наданих відповідачем зафіксовано, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Мерседес Спрінтер реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темну пору доби з неосвітленим заднім державним номерним знаком, чим порушив вимоги п. 2.9 "в" ПДР.

Із відеозаписів також вбачається, що під час винесення постанови про адміністративне правопорушення серії ЕАО №4926054 була дотримана процедура розгляду справи, зокрема, водію було повідомлено про причину зупинки, до початку винесення оскаржуваної постанови позивача було ознайомлено із правами, якими користується особа, стосовно якої проводився розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності та надано можливість вільно користуватися своїми правами.

Таким чином, відеозаписами повністю підтверджується порушення позивачем п. 2.9 "в" ПДР, а тому поліцейський мав належні та достатні підстави для притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 6 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до вимог п. 2.9 "в" ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Приписами п. 31.5 ПДР України визначено, що у разі виникнення в дорозі несправностей, зазначених у пункті 31.4 цих Правил, водій повинен вжити заходів для їх усунення, а якщо це зробити неможливо - рухатися якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів з виконанням вимог пунктів 9.9 і 9.11 цих Правил.

Проте, у пункті 31.4 відсутні посилання на технічні несправності і невідповідності викладені в п.2.9 "в" ПДР України, а саме неосвітлений номерний знак.

Разом з тим, у своїй позовній заяві позивач не заперечує зазначений факт неосвітлення заднього номерного знаку його автомобіля в темну пору доби, а вказує, що можливо через неналежний стан дорожнього полотна погіршився контакт.

Проте, з приписів ПДР вбачається, що обов`язок дбати про справність транспортного засобу та відповідальність за певні недоліки його стану покладається саме на водія. А тому, доводи позивача в даному випадку є необґрунтованими.

За таких обставин та враховуючи наявні у справі докази, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, а відтак позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є помилковою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Аналізуючи встановлені обставини та законодавство, яке врегульовує спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу старшого лейтенанта поліції Гунька Віталія Сергійовича, поліцейського 1 роти 1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області задовольнити повністю.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції Гунька Віталія Сергійовича, поліцейського 1 роти 1 батальйону патрульної поліції Управління патрульної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.