Справа № 380/12087/20
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

23 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 380/12087/20
адміністративне провадження № К/990/5232/22
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №380/12087/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 пред`явив позов до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:
1) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 у невиконанні умов контракту, наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 11 листопада 2020 року №414 у частині припинення чинності контракту 30 листопада 2020 року;
2) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 при виключенні ОСОБА_1 28 листопада 2020 року згідно наказу №280 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у незабезпеченні в цей день грошовим забезпеченням, компенсацією за речове забезпечення та компенсацією за піднайом житла;
3) визнати протиправним і скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), підписаний тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини підполковником Р.Забавою від 28 листопада 2020 року №280, про виключення лейтенанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення роти матеріального забезпечення, 28 листопада 2020 року зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення та компенсацій і виплат за період служби;
4) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 поновити з 28 листопада 2020 року ОСОБА_1 , лейтенанта військової служби за контрактом, на посаді заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення роти матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 в списках особового складу частини та всіх видів забезпечення;
5) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 в день ухвалення судового рішення видати новий наказ про виключення ОСОБА_1 лейтенанта військової служби за контрактом заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення роти матеріального забезпечення із списків особового складу частини, зняття з усіх видів забезпечення та компенсації та виплат за період служби, в якому вказати календарну вислугу років, пільгову вислугу років, присвоєння чергового військового компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки. У випадку задоволення позовних вимог в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати й надати ОСОБА_1 вихідних днів за несення служби у відрядженні з 7 травня 2020 року до 14 вересня 2020 року в польових умовах, з яких з 28 червня 2020 року до 11 вересня 2020 року в зоні ООС у вихідні, неробочі та святкові дні, зобов`язати відповідача видати новий наказ про виключення із списків особового складу частини, знаття з усіх видів забезпечення та компенсації та виплат за період служби, в якому вказати календарну вислугу років, пільгову вислугу років, присвоєння чергового звання, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки - після спливу присуджених судом вихідних днів за несення служби в польових умовах та в зоні ООС;
6) визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання вихідних днів та компенсації лейтенанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , заступнику командира роти з морально-психологічного забезпечення роти матеріального забезпечення з несення служби у відрядженні з 7 травня 2020 року до 14 вересня 2020 року в польових умовах, з яких з 28 червня 2020 року до 11вересня 2020 року в зоні ООС у вихідні, неробочі та святкові дні;
7) зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати й виплатити ОСОБА_1 , лейтенанту військової служби за контрактом, заступнику командира роти з морально-психологічного забезпечення роти матеріального забезпечення грошову компенсацію за несення служби у відрядженні з 7 травня 2020 року до 14 вересня 2020 року в польових умовах, з яких з 28 червня 2020 року до 11 вересня 2020 року в зоні ООС у вихідні, неробочі та святкові дні, або зобов`язати відповідача нарахувати та надати йому вихідні дні при поновленні на посаді.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року, частково задоволено позовні вимоги:
1) визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 в невиконанні умов контракту і наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ від 11 листопада 2021 року №414 у частині припинення чинності контракту ОСОБА_1 з 30 листопада 2020 року;
2) визнано протиправним і скасовано пункт 18 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28 листопада 2020 року №280;
3) зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про виключення ОСОБА_1 лейтенанта військової служби за контрактом заступника команди роти з морально-психологічного забезпечення роти матеріального забезпечення із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, датою після проведення з ним усіх необхідних розрахунків, з врахуванням здійснених виплат.
4) у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 вдруге звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), надіславши її 7 лютого 2022 року через систему «Електронний суд».
Скаржник просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у частині відмовити у задоволенні вимоги про поновлення на посаді й ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким задовольнити вказану вимогу.
Одночасно з цим, скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження.
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги й додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку, що її належить повернути скаржнику з таких підстав.
Пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
З 8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Вперше подану касаційну скаргу Верховний Суд ухвалою від 3 лютого 2022 року повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень.
У вдруге поданій касаційній скарзі як на підставу звернення до Верховного Суду скаржник посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
У цьому контексті скаржник зазначив, що суди попередніх інстанцій під час вирішення позовної вимоги про поновлення на посаді застосували норми права без урахування висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 12 листопада 2019 року у справі №815/7098/16, стосовно можливості суду вийти за межі позовних вимог і поновити позивача на посаді з метою ефективного способу його прав.
Проаналізувавши касаційну скаргу, Суд з`ясував, що правовідносини, які склались у зазначеній скаржником справі, не є подібними до правовідносин у цій справі.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Одночасно з цим, Верховний Суд звертає увагу, що лише загальні посилання на неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку про застосування норми права у подібних правовідносинах за відсутності посилання на відповідні постанови Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Так, у справі №815/7098/16, на яку покликається скаржник, спірні правовідносини виникли через те, що судовим рішенням від 25 липня 2014 року у справі №2-а-6803/09/1570 позивача було поновлено на військовій службі з 8 жовтня 2009 року, однак лише 20 травня 2015 року його було допущено до виконання посадових обов`язків у Збройних Силах України.
У вказаній справі суди попередніх інстанцій встановили, що в період з 8 жовтня 2009 року до 20 травня 2015 року з вини посадових осіб Міністерства оборони України позивач не обіймав штатну посаду в Збройних Силах України і знаходився у вимушеному прогулі, тож повний розрахунок з ним мав був бути здійснений з урахуванням всього періоду вимушеного прогулу. Проте станом на 14 листопада 2016 року (день виключення позивача зі списків особового складу командування ВМС ЗС України) позивачу протиправно не було виплачено грошове і матеріальне забезпечення за 10 місяців безперервної військової служби з 25 липня 2014 року до 20 травня 2015 року.
Також у вказаній справі суди встановили, що позивач не тільки не надавав згоди на виключення його зі списків особового складу військової частини, а навпаки, заперечував проти його виключення зі списків особового складу командування ВМС ЗС України до повного розрахунку,
Натомість у справі №380/12087/20 суди обох інстанцій встановили, що 30 листопада 2020 року закінчувався термін чинності контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладеного із ОСОБА_1 , і останній 19 вересня 2020 року подав рапорт про звільнення з військової служби. Надалі 27 листопада 2020 року позивач подав рапорт про те, що він справи й посаду здав, що й слугувало підставою для видання оспорюваного наказу від 28 листопада 2020 року №280 про виключення його із списків особового складу і всіх видів забезпечення з 28 листопада 2020 року, тобто, до моменту закінчення контракту.
Оскільки ОСОБА_1 не бажав продовжувати військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , проте із ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню не було проведено, то суди обох інстанцій у справі №380/12087/20, розглядаючи заявлену позовну вимогу ОСОБА_1 про зобов`язання поновити його на посаді з 28 листопада 2020 року, вирішили, що належним способом захисту прав позивача (з врахуванням встановлених у цій справі обставин щодо передчасності виключення позивача із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення) є зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 видати наказ про виключення ОСОБА_1 лейтенанта військової служби за контрактом заступника команди роти з морально-психологічного забезпечення роти матеріального забезпечення із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, датою після проведення з ним усіх необхідних розрахунків, з врахуванням здійснених виплат.
Наведене свідчить про те, що правовідносини у справі №815/7098/16, на яку посилається скаржник, мають відмінні фактичні обставини і не є подібними зі справою №380/12087/20.
Крім цього, перевіривши доводи скаржника, Суд з`ясував, що у постанові від 12 листопада 2019 року у справі №815/7098/16 відсутній висновок Верховного Суду, зміст якого б полягав у тлумаченні норм права, які стосуються права суду вийти за межі позовних вимог. Мотивувальна частина указаної постанови взагалі не містить правової позиції Верховного Суду з означеного питання.
Тож, узагальнивши викладене, Суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань скаржника на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Зазначене свідчить, що скаржник формально підійшов до питання належного оформлення касаційної скарги, зокрема, в частині зазначення підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій з урахуванням вимог частини четвертої статті 328 КАС України.
Аргументи касаційної скарги зводяться до викладення обставин справи, цитування нормативно правових актів, зазначення, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Оскільки скаржник послався на не релевантну постанову Верховного Суду і не обґрунтував, що вказана постанова ухвалена у справі з подібними правовідносинами із цією справою, то Суд констатує, що у касаційній скарзі не викладені підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження. Цей обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 належить повернути як таку, що не містить підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року і постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №380/12087/20.
Оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує.
На підставі наведеного і керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 грудня 2021 року у справі №380/12087/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

………………………….
Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду