Справа № 640/4843/22
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про забезпечення адміністративного позову

10 лютого 2022 року м. Київ № 640/4843/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Клочкової Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі № 640/4843/22 за позовом

ОСОБА_1

до Міністерства юстиції України

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача

товариство з обмеженою відповідальністю «Преміорі»

третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача

приватна акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю ПРЕМІОРРІ ЛТД (PREMIORRI LTD)

про визнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Міністерства юстиції України (надалі відповідач), адреса: 01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Преміорі» (надалі третя особа 1), адреса: 09108, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Леваневського, будинок 91, , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватна акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю ПРЕМІОРРІ ЛТД (PREMIORRI LTD) (надалі третя особа 2), країна резиденства: СПОЛУЧЕНЕ КОРОЛІВСТВО, адреса: Merlin House Brunel Road, Theale, Reading, England, RG7 4AB, номер компанії 9877797, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 01 лютого 2022 року № 296/5.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень протиправного наказу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу.

Також, разом з позовною заявою, позивачем до Окружного адміністративного суду міста Києва було подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходи забезпечення цього позову, шляхом зупинення дії Наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 01 лютого 2022 року № 296/5 до набрання законної сили рішенням суду за наслідком розгляду справи про визнання протиправним та скасування такого рішення суб`єкту владних повноважень.

В обґрунтування поданої заяви про вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на обставини того, що існує достатня кількість належних доказів, які дійсно свідчать не тільки про достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності спірного рішення відповідача, як передчасного, а також й про те, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як зупинення дії спірного наказу Міністерства юстиції України до набрання законної сили судовим рішенням по даній справі, в даному випадку, дійсно може певним чином ускладнити виконання рішення суду та привести до необхідності додавати значних зусиль для відновлення прав позивача.

Зокрема, в основу обґрунтування наявності аргументованих підстав для забезпечення адміністративного позову, позивач зазначає, що на сьогоднішній день є достатньо обґрунтоване припущення того, що незаконне позбавлення позивача частки у статутному капіталі ТОВ «Преміорі» шляхом виконання протиправного Наказу Відповідача може бути виконане у будь-який момент.

Також, позивач зауважує, що так само, в будь-який момент, у разі не зупинення дії оскаржуваного Наказу Міністерства юстиції України, можуть бути проведенні відповідні реєстраційні дії щодо зміни відомостей про керівника ТОВ «Преміорі».

З огляду на викладені обставин, позивач зауважив, що вчинення вказаних вище дій, можуть привезти до наслідків неможливості захисту прав позивача в межах одного цього провадження.

Керуючись викладеним вище, позивач просив суд задовольнити подану останнім заяву про забезпечення позову та зупинити дію оскаржуваного наказу.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, ознайомившись з доводами та аргументами представника позивача, оцінивши реальність заподіяння шкоди правам та інтересам заявника, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно положень частини 1 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд зазначає, що підстави, з яких може бути вжито заходів забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Також, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу, що у силу частини 1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно частини 2 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Суд зазначає, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року).

Принципами Рекомендації № К(89)8 стосовно тимчасового судового захисту в адміністративних справах, що прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1998 року, визначено наступне:

- приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта;

- заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади;

- заходи тимчасового захисту жодним чином не можуть наперед визначати рішення, що його має прийняти суд у певній справі проти адміністративного акта;

- провадження в суді має здійснюватися без зволікання.

Суд зауважує, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, суд зазначає, що обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.

Отже, тимчасовий судовий захист є гарантією і заходом «очікування». Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Згідно з абзацом 2 пункту 17 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, виходячи з системного тлумачення зазначених вище положень, суд приходить до висновку, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що предметом розгляду даної справи є питання щодо протиправності Наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 01 лютого 2022 року № 296/5, згідно якого вирішено:

1) Скаргу юридичної особи за законодавством Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії ПРЕМІОРРІ ЛТД (PREMIORRI LTD) від 13.01.2022 задовольнити частково.

2) Скасувати в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії від 01.09.2020 №012007391 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведені приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Деруном Анатолієм Андрійовичем, від 04.02.2021 № 015007391 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведена державним реєстратором Білоцерківської міської ради Мельник Оксаною Степанівною, від 15.04.2021 №016007391 «Державна реєстрація змії до відомостей про юридичну особу» та від 07.10.2021 №016007391 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведені приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Деруном Анатолієм Андрійовичем щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРЕМІОРІ» (ідентифікаційний код юридичної особи 39848510).

3) Тимчасово блокувати приватному нотаріусу Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Деруну Анатолію Андрійовичу доступ до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань строком на 3 (три) місяці.

4) Виконання пункту 2 наказу покласти на Офіс протидії рейдерству.

5) Виконання пункту 3 наказу покласти на Державне підприємство «Національні інформаційні системи».

В свою чергу, беручи до уваги вказане вище, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Так, відповідно до наявних в матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_1 , є учасником товариства з обмеженою відповідальністю «Преміорі» (ідентифікаційний код 39848510, адреса: 09108, Київська обл. місто Біла Церква, вулиця Леваневського, будинок 91), що в свою чергу, також підтверджується відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за кодом ЄДРПОУ вказаного вище товариства.

В свою чергу, з аналізу оскаржуваного Наказу Міністерства юстиції України від 01 лютого 2022 року № 296/5 вбачається, що уповноваженим органом, приймаючи оскаржуваний Наказ, було скасовано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реєстраційні дії від 01 вересня 2020 року № 012007391 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», тобто реєстраційні дії, які пов`язані з встановленням позивача як керівника товариства з обмеженою відповідальністю «Преміорі».

Відповідно до приписів частини 6 статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлено, що за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову в задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування реєстраційної дії, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатом розгляду скарги, - у разі оскарження реєстраційної дії, рішення територіального органу Міністерства юстиції; б) проведення державної реєстрації - у разі оскарження відмови у державній реєстрації, зупинення розгляду документів; в) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором; в-1) про усунення порушень, допущених державним реєстратором з визначенням строків виконання наказу; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Єдиного державного реєстру; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Згідно частини 7 статті 34 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» рішення, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 2 частини шостої цієї статті, виконуються не пізніше наступного робочого дня з дати прийняття такого рішення шляхом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру. Для виконання таких рішень повторне подання документів для проведення державної реєстрації та сплата адміністративного збору не вимагаються.

Таким чином, з огляду на викладені вище приписи чинного законодавства та беручи до уваги висновки та приписи оскаржуваного в межах даної справи Наказу Міністерства юстиції України, суд приходить до висновку про існування реальної та об`єктивної, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача у разі виконання оскаржуваного Наказу, оскільки, виконання оскаржуваного наказу до моменту прийняття у даній справі рішення, може призвести до позбавлення позивача частки у статутному капіталі ТОВ «Преміорі» та в будь-який момент можуть бути проведенні відповідні реєстраційні дії щодо зміни відомостей керівника ТОВ «Преміорі», що може призвести до того, що у разі задоволення судом адміністративного позову, позивачу прийдеться докласти значних зусиль для відновлення свої прав та інтересів.

Позивач наголошує на тому, що наказ Міністерства юстиції України є очевидно протиправним у зв`язку із порушенням прав позивача (як заінтересованої особи) на участь у розгляді скарги та поданні пояснень по суті скарги, що відповідно не забезпечило об`єктивного розгляду скарги у сфері державної реєстрації.

Недотримання порядку розгляду скарги не може і не повинно визнаватися формальним порушенням.

Крім того, як зазначив Верховний Суду в постанові від 18 червня 2020 року у справі №820/1063/17, неповідомлення скаржника та / або його представника (за умови якщо ним зазначено про це у скарзі), суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі, не може вважатися формальним порушенням.

Станом на дату розгляду заяви про забезпечення позову, наказ Міністерства юстиції України не виконаний.

При цьому, виконання оскаржуваного наказу до вирішення судом питання про його протиправність може істотно ускладнити ефективний захист прав позивача, оскільки на його виконання буде скасовано реєстраційні дії.

У випадку, коли у провадженні суду знаходиться позов проти адміністративного акту, і цей суд ще не виніс стосовно нього свого рішення, заявник може вимагати від цього суду або від іншого компетентного судового органу вжити заходів тимчасового захисту стосовно цього адміністративного акта.

Верховний Суд в своїй практиці, зокрема в постанові 21 серпня 2020 року у справі №904/2357/20, наголошував, що обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Верховний Суд звертає увагу на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд зауважує, що оцінку протиправності оскаржуваному у цій справі Наказу, може бути надано судом виключно за результатами судового розгляду.

Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту, його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

В той же час, суд зауважує, що матеріали справи свідчать про спричинення незворотніх негативних наслідків для позивача і наявність таких наслідків істотно ускладнює, а здебільшого і унеможливлює ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Таким чином, судом забезпечено належну оцінку збалансованості інтересів заявника та держави, а також співмірності негативних наслідків для кожної із сторін спору.

Таким чином, з урахуванням встановленого судом в межах вирішення заяви, заявлені позивачем заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії Наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 01 лютого 2022 року № 296/5 до набрання законної сили рішенням суду за наслідком розгляду справи про визнання протиправним та скасування такого рішення суб`єкту владних повноважень, на переконання суду, є співмірними предмету адміністративного позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті.

З аналізу викладених вище встановлених судом обставин та виходячи з аналізу аргументів та доводів представника позивача викладених у поданій до суду заяві, на переконання суду, існує обґрунтована ймовірність заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до вирішення спору по суті та до набрання рішенням законної сили, оскільки, до вирішення судом спору по суті, як вже було встановлено вище, позивача може бути позбавлено частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Преміорі» та можуть бути проведені реєстраційні дії щодо зміни відомостей про керівника вказаного підприємства.

У контексті з наведеним суд враховує те, що у відповідності до частини 4 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Все вказане вище у сукупності свідчить про те, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також ускладнити чи унеможливити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Суд вважає за необхідне також акцентувати увагу на тому, що заходи забезпечення адміністративного позову мають бути співмірними заявленим позовним вимогам. У даному випадку співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків зупинення дії оскаржуваного рішення.

При здійсненні судочинства суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно приписів статті 6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Суд також враховує принципи, що висловлені Рекомендацією NR (89)8 про тимчасовий захист у адміністративних справах, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року.

Так, Комітет Міністрів, виходячи з того, що негайне і повне виконання адміністративних актів, які стали або можуть стати предметом оскарження, спроможні за деяких обставин завдавати інтересам осіб непоправної шкоди і що необхідно, заради справедливості, не допускати таких наслідків, виходячи з доцільності гарантувати особам, які цього потребують, тимчасовий захист з боку судів, не ігноруючи при цьому необхідність забезпечення ефективності адміністративної діяльності, рекомендував урядам держав-членів керуватися в своєму праві та адміністративній практиці, зокрема, наступним.

Згідно Рекомендацій, термін «адміністративний акт» означає, відповідно до Резолюції (77) 31 про захист особи стосовно актів адміністративних органів влади, будь-який окремий захід чи рішення, вжитий/прийняте в межах реалізації владних повноважень, який/яке, з огляду на свій характер, безпосередньо впливає на права, свободи чи інтереси осіб.

У випадку, коли у провадженні суду знаходиться позов проти адміністративного акту, і цей суд ще не виніс стосовно нього свого рішення, заявник може вимагати від цього суду або від іншого компетентного судового органу вжити заходів тимчасового захисту стосовно цього адміністративного акта.

Приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади.

Таким чином, розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, додатки до такої заяви, суд дійшов до висновку про обґрунтованість розглядуваної заяви про забезпечення позову та, відповідно про необхідність зупинення дії Наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 01 лютого 2022 року № 296/5 до набрання законної сили рішенням суду за наслідком розгляду справи про визнання протиправним та скасування такого рішення суб`єкту владних повноважень.

При цьому, суд зазначає, що визначений даною ухвалою суду спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Згідно з приписами частини 1 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Відтак, судом встановлено, що заява відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства України, є обґрунтованою та розглянута в установленому чинним законодавством порядку.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 150, 151, 153 - 155, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі № 640/4843/22 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Преміорі», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватна акціонерна компанія з обмеженою відповідальністю ПРЕМІОРРІ ЛТД (PREMIORRI LTD) про визнання протиправним та скасування наказу - задовольнити.

2. Зупинити дію Наказу Міністерства юстиції України «Про задоволення скарги» від 01 лютого 2022 року № 296/5 до вирішення справи по суті та набрання законної сили рішення у даній справі № 640/4843/22.

3. Ухвала є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

4. Стягувачем у виконавчому провадженні, відкритому на підставі даної ухвали є ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), боржником: Міністерства юстиції України (адреса: 01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13, ).

5. Строк пред`явлення ухвали до виконання до 10 лютого 2025 року.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому частиною 1 статті 156 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 8 статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала про забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Н.В. Клочкова