Справа № 640/12775/21
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року м. Київ № 640/12775/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомГоловного управління ДПС у м. Києві
доЦентрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)
третя особаДП «Українська залізнична швидкісна компанія»
провизнання протиправними дії та скасування постанови про накладення штрафу від 13 квітня 2021 року №63569891,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Головне управління ДПС у м. Києві (далі по тексту позивач, ГУ ДПС у м. Києві) з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі по тексту відповідач, ЦМУ Мін`юсту), у якому просить визнати протиправними дії та скасувати постанову про накладення штрафу від 13 квітня 2021 року №63569891.

В обґрунтування позову позивач зазначив про протиправність дій відповідача щодо накладення штрафу на ГУ ДПС у м. Києві за невиконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі №826/13240/17, оскільки останнім було подано до суду заяву про роз`яснення цього рішення, яку станом на час звернення до суду з даним позовом розглянуто не було, а тому, відповідно до положень пунктів 4, 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, зупиняється до моменту розгляду судом заяви про роз`яснення. Натомість, відповідачем, усупереч наведеним положенням законодавства, винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу від 13 квітня 2021 року в рамках виконавчого провадження №63569891.

Ухвалою від 28 серпня 2021 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі та призначив її до розгляду у судовому засіданні; залучив до участі у справі ДП «Українська залізнична швидкісна компанія» (далі по тексту третя особа, ДП «УЗШК»), в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Вказаною ухвалою суду відповідачу запропоновано не пізніше дати призначення судового засідання надати суду відзив на позовну заяву та належним чином засвідчену копію матеріалів виконавчого провадження, а третій особі для надання письмових пояснень по суті спору.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про відкриття провадження у справі, своїм правом не скористались, відзиву на позовну заяву та письмових пояснень по суті спору, або заяви про продовження процесуального строку для їх надання суду не надали.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

09 вересня 2021 року представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у письмовому провадженні.

Згідно з довідкою суду від 09 вересня 2021 року, у зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, суд, на підставі частини дев`ятої статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішив подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні.

13 вересня 2021 року від ЦМУ Мін`юсту надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №63569891.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

17 квітня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва видав виконавчий лист №826/13240/17 про зобов`язання Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва прийняти податкову звітність від ДП «УЗШК» з податку на додану вартість у паперовому вигляді за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року.

Ухвалою від 30 вересня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва замінив боржника у виконавчому листі №826/13240/17 від 17 квітня 2020 року з Державної податкової інспекції у Дарницькому районі міста Києва на ГУ ДПС у м. Києві.

30 жовтня 2020 року ДП «УЗШК» звернулось до ЦМУ Мін`юсту із заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі зазначеного виконавчого листа.

11 листопада 2020 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУ Мін`юсту Пиляй С.І. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №63569891, якою, зокрема, зобов`язав боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Також, в рамках виконавчого провадження №63569891 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУ Мін`юсту Пиляй С.І. виніс такі постанови:

- від 11 листопада 2020 року про стягнення виконавчого збору у розмірі 20 000,00 грн.;

- від 11 листопада 2020 року про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 195,30 грн.

ГУ ДПС у м. Києві листом від 03 грудня 2020 року №31120/6/26-15-51-05-09 повідомило ЦМУ Мін`юсту про те, що станом на дату надання цієї відповіді ним вживаються заходи щодо прийняття податкової звітності ДП «УЗШК» з податку на додану вартість у паперовому вигляді за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року, та про результати виконання буде повідомлено додатково.

Згідно розпорядження від 24 грудня 2020 року грошові кошти в сумі 20 000,00 грн., що надійшли на рахунок ЦМУ Мін`юсту зараховано на користь держави в рахунок погашення виконавчого збору (19 804,70 грн.), витрат виконавчого провадження (69,00 грн., 126,30 грн.).

Листом від 31 грудня 2020 року №34130/9/26-15-51-05-09 ГУ ДПС у м. Києві повідомило ЦМУ Мін`юсту про те, що податкові декларації з податку на додану вартість за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року, які подані ДП «УЗШК» у паперовому вигляді не прийняті, оскільки підприємство 26 січня 2017 року виключено з реєстру платників податку на додану вартість та станом на 31 грудня 2020 року ДП «УЗШК» в реєстрі платників податку на додану вартість не поновлено. При цьому, податкову декларацію з податку на додану вартість за листопад 2016 року ДП «УЗШК» не подано.

13 квітня 2021 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві ЦМУ Мін`юсту Гречух О.Я. виніс постанову про накладення штрафу, якою, за невиконання рішення суду накладено на ГУ ДПС у м. Києві штраф у розмірі 5 100,00 грн.

Листом від 06 травня 2021 року ГУ ДПС у м. Києві повідомило відповідача про звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про роз`яснення рішення суду від 25 квітня 2019 року у справі №826/13240/17, а тому, відповідно до положень пунктів 4, 5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» просило зупинити виконавче провадження, а застосований штраф вважати передчасним.

Позивач, вважаючи протиправною постанову державного виконавця про накладення штрафу від 13 квітня 2021 року, винесену в рамках виконавчого провадження №63569891, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Приписами пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення регламентовано положеннями статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», згідно частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першої статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення). У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду - тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2019 року по справі № 0840/3476/18, від 19 вересня 2019 року по справі №686/22631/17 та від 07 листопада 2019 року по справі № 420/70/19 та відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

При цьому, поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 821/1568/16.

Суд також зазначає, що відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Крім того, за приписами Закону України «Про виконавче провадження» обов`язок щодо повідомлення державного виконавця про наявність поважних причин про неможливість виконання рішення суду, а також повідомлення про факт виконання такого рішення покладено саме на боржника виконавчого провадження.

Як вбачається з комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», 28 січня 2021 року ГУ ДПС у м. Києві звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про роз`яснення рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2020 року у справі №826/13240/17.

Ухвалою від 29 квітня 2021 року суд відмовив у задоволенні заяви ГУ ДПС у м. Києві про роз`яснення рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 квітня 2019 року у справі №826/13240/17.

Разом з тим, про подання до суду заяви про роз`яснення судового рішення ГУ ДПС у м. Києві повідомило відповідача лише листом від 06 травня 2021 року, тобто після винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу.

При цьому, суд не приймає до уваги ту обставину, що підставою для невиконання рішення суду боржником слугувало звернення із заявою про роз`яснення рішення суду, оскільки за змістом статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» звернення боржника з заявою про роз`яснення судового рішення не є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Таким чином, доказів повідомлення про причини невиконання рішення суду матеріали справи не містять.

Крім того, у контексті наведеного суд вважає за необхідне підкреслити, що відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Крім того, суд зауважує, що з аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах «Алпатов та інші проти України», «Робота та інші проти України», «Варава та інші проти України», «ПМП «Фея» та інші проти України»), якими було встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, основним призначенням стадії виконавчого провадження є фактичне втілення судових присуджень у певні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Доказом невиконання рішення суду у даному випадку є також лист ГУ ДПС у м. Києві від 31 грудня 2020 року у якому зазначено, що податкові декларації з податку на додану вартість за період з жовтня 2016 року по січень 2017 року, які подані ДП «УЗШК» у паперовому вигляді не прийняті, оскільки підприємство 26 січня 2017 року виключено з реєстру платників податку на додану вартість та станом на 31 грудня 2020 року ДП «УЗШК» в реєстрі платників податку на додану вартість не поновлено.

Жодних доказів вчинення ГУ ДПС у м. Києві дій, направлених на виконання рішення суду у період з моменту відкриття виконавчого провадження та до дати винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, позивачем суду не надано та матеріали справи таких не містять.

Таким чином, у зв`язку з невиконанням боржником обов`язків, покладених на нього Законом України «Про виконавче провадження», державним виконавцем було правомірно прийнято постанову від 13 квітня 2021 року про накладення штрафу за невиконання рішення суду без поважних причин у розмірі 5 100,00 грн.

Інших підстав, які б свідчили про неправомірність оскаржуваної постанови та наявність підстав для її скасування позивачем не зазначено та судом не встановлено.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За сукупністю наведених обставин, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця про накладення штрафу за невиконання рішення суду на Фонд державного майна України відповідає встановленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями правомірності, обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог позивача, судові витрати (судовий збір) розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 263, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління Державної податкової служби у м. Києві відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до частини першої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Частина шоста статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.М. Погрібніченко