Справа № 640/24251/20
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року м. Київ № 640/24251/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А., розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), у якому просив:

- визнання протиправним рішення відповідача, викладене у листі від 14 серпня 2020 року № 1341/К/26-97-07 про відмову позивачу призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності та працездатності;

- зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності другої групи та втратою працездатності в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого Законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, тобто у сумі 401400,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на наявність у нього права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що причиною інвалідності стало захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, що підтверджується наданими доказами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 жовтня 2020 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/24251/20 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження).

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому ГУ ДПС у м. Києві не погоджується із заявленими позовними вимогами, оскільки позивачем пропущено строк звернення з вимогою щодо одноразової грошової допомоги 3 роки з дня настання події та у зв`язку із втратою чинності Законом України «Про міліцію», а дії відповідача в межах спірних відносин є правомірними.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що Порядок, на який посилається відповідач, не зареєстрований та не погоджений у встановленому порядку; доводи відповідача стосовно того, що позивач не є працівником органів внутрішніх справ є необґрунтованими.

Відповідачем у запереченнях на відповідь на відзив зазначено про те, що після втрати чинності Законом України «Про міліцію» позивачу встановлено ІІ групу інвалідності; працівники податкової міліції проходять службу у складі Державної фіскальної служби України та не належать до органів внутрішніх справ, а отже на сього дні питання щодо виплати працівникам податкової міліції одноразової грошової допомоги не врегульовано, а проведення розрахунків та виплат одноразової грошової допомоги буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України та прийняття нового нормативно-правового акта.

Оскільки станом на час розгляду справи, Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві перебуває в стані припинення (запис від 01.08.2019), а щодо його процесуального правонаступника - Головного управління ДПС у м. Києві до Єдиного внесено запис «в стані припинення» (дата запису: 22.10.2020; номер запису: 011086626), а також відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», наказу Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529, положення про Головне управління ДПС у м. Києві затвердженого наказом Державної податкової служби України від 12.11.2020 №643, з урахуванням змісту позовних вимог та доводів, наведених на їх обґрунтування на підставі статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необхідність заміни первинного відповідача процесуальним правонаступником у спірних правовідносинах - Головним управлінням ДПС у місті Києві (відокремлений підрозділ) (ідентифікаційний код юридичної особи - 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Матеріалами справи підтверджено, що позивача згідно з наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 16 лютого 2017 року №110-о «По особовому складу податкової міліції» звільнено з посади та податкової міліції у відставку за пунктом 65 підпункт «б» (через хворобу).

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серії АВ №0643626 ОСОБА_1 при первинному огляді 10 травня 2017 року встановлено третю групу інвалідності, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії АГ №0013747 позивачу встановлено 30% ступінь втрати працездатності по постанові КМУ від 21 жовтня 2015 року №850, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0032280, під час повторного огляду позивачу 01 липня 2019 року встановлено ІІ групу інвалідності з 01 червня 2019 року, захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в ОВС.

Листом Державної фіскальної служби України від 09 липня 2020 року №569/К/99-99-07-03-14 за наслідками розгляду заяви позивача від 15 червня 2020 року щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням інвалідності та втратою працездатності повідомлено, що для оформлення пакету документів для отримання зазначеної допомоги позивачу потрібно звернутися до кадрового підрозділу за останнім місцем служби та надати оригінали документів.

Листом ГУ ДФС у м. Києві від 14 серпня 2020 року №1341/К/26-97-07 за наслідками розгляду заяви позивача від 21 липня 2020 року щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності повідомлено, що підстав для призначення та виплати такої допомоги немає, оскільки відповідно до довідки серії АГ №0013746 від 10 травня 2017 року, дата встановлення страхового випадку 13 лютого 2017 року, тобто більше 3 років.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Відповідно до пункту 356.1 статті 356 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Частиною шостою статті 23 Закону України «Про міліцію» (втратив чинність з 07 листопада 2015 року) встановлювалось, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб (абзац другий); право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Конституційний Суд України в рішеннях від 06 липня 1999 року №8-рп/99 та від 20 березня 2002 року, надаючи тлумачення, зокрема, Закону України «Про міліцію» в контексті встановлених соціальних гарантій вказав, що суспільні відносини, врегульовані цим Законом, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення. Конституційний Суд України дійшов висновку, що ці положення поширюються і на службу в податковій міліції.

Таким чином, посилання відповідача на те, що на позивача як працівника податкової міліції не поширюються гарантії, встановлені для працівників міліції, є помилковими.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено «Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» (далі по тексту - Порядок №850), яким визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

За змістом пункту 2 вказаної постанови, вона не поширюється на осіб, у яких право на отримання одноразової допомоги виникло до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» від 13 лютого 2015 року №208-VIII (набрав чинності з 12 березня 2015 року) та на осіб, які проходили службу в складі національного контингенту чи національного персоналу в міжнародних операціях.

Як встановлено судом вище, позивачу інвалідність ІІ групи встановлено з 01 червня 2019 року під час повторного огляду, причиною інвалідності визначено захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що за особою, якій під час перебування на службі в органі податкової міліції, встановлено інвалідність, у зв`язку із захворюванням, яке пов`язане з проходженням служби, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію».

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 28 серпня 2018 року у справі №804/6297/17 та від 06 березня 2019 року у справі 822/163/18.

Пунктом 2 Порядку №850 визначено, що днем виникнення права на отримання грошової допомоги, є у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи (пункт 3 Порядку №850).

Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (пункт 8 Порядку).

У відповідності до пункту 9 Порядку №850, МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

На думку суду, відповідач розглянув заяву позивача не у спосіб, встановлений Порядком №850, не реалізував своїх повноважень щодо прийняття рішення за заявою, не розглянув додатків, доданих до заяви, не зазначив про наявність чи відсутність підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 14 Порядок №850.

При цьому, доводи відповідача стосовно пропуску строку звернення не знайшли свого документального та нормативного підтвердження, оскільки датою встановлення позивачу ІІ групи інвалідності є 01 червня 2019 року, з урахуванням чого суд дійшов висновку, що позивач звернувся із заявою про проведення виплати одноразової грошової допомоги у межах трирічного терміну.

З огляду на викладене, оскільки по суті відповідачем не прийнято рішення стосовно поданої позивачем заяви щодо виплати одноразової грошової допомоги, керуючись положеннями частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправними дій ГУ ДФС у м. Києві щодо відмови у прийнятті заяви та підготовці висновку про призначення одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Враховуючи зазначене, з метою належного захисту порушеного права, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути подану позивачем заяву про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Порядку №850 та надіслати до ДПС України висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги.

У свою чергу, в частині позовних вимог про зобов`язання ГУ ДПС у м. Києві прийняти рішення про призначення виплати позивачу одноразової грошової допомоги, виходячи із 200-кратного розміру прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності в розмірі 401400,00 грн, задоволенню не підлягають, оскільки є передчасними, враховуючи, що відповідач не розглянув заяву позивача у відповідності до вимог Порядку №850.

Згідно з частиною першою статті 9, статтею 72, частинами першою, другою, п`ятою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем частково доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві щодо відмови у прийнятті заяви та підготовці висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

3. Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (ідентифікаційний код юридичної особи - 44116011, адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) розглянути заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» та надіслати до Державної податкової служби України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги.

4. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту

Суддя: Н.А. Добрівська