Справа № 826/16612/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 лютого 2022 року м. Київ № 826/16612/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 )

до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради

(Київської міської державної адміністрації) (01001, м. Київ, вул. Прорізна, 19)

третя особа Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний

центр Деснянського району міста Києва» (02232, м. Київ, вул. Закревського,

81/1)

про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі по тексту також - відповідач), третя особа - Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, в якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо створення завідомо сфальшованих довідок перевірки Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва по скаргах матері неповнолітнього ОСОБА_2 , матері-одиначки 2 дітей ОСОБА_1 протягом 2016-2018 рр., у т.ч. довідки від 04 серпня 2016 року та 14 вересня 2018 року, враховуючи внесення у довідки завідомо недостовірної інформації, в т.ч. приховуючи, що 417, 420 каб. не є приміщеннями, а ус-30 не є майном вказаного КНП КДЦ, а 100 % стоматологічне обладнання УС-30 унеможливлює виконання обов`язків на посаді стоматолога-терапевта, КНП КДЦ Деснянського району міста Києва безпідставно не використало податкову соціальну пільгу матері-одиначки ОСОБА_1 2 дітей, в т.ч. ОСОБА_2 при нарахуванні заробітної плати, усвідомлюючи, що неповнолітній ОСОБА_2 знаходиться на утриманні матері-одиначки 2 дітей ОСОБА_1 ; не надавало згідно статті 185 Кодексу законів про працю України матеріальну допомогу згідно статті 185 Кодексу законів про працю України матері неповнолітнього ОСОБА_2 матері-одиначки 2 дітей ОСОБА_1 ; не надало відпустки на вимогу за 2017-2018 рр. матері неповнолітнього ОСОБА_2 матері-одиначки 2 дітей ОСОБА_1 ; систематично порушуючи статтю 184 Кодексу законів про працю України забороняючу при тому, що стаття 172 КК України передбачає кримінальну відповідальність за звільнення матері-одиначки дитини до 14 років звільняло мати неповнолітнього ОСОБА_2 , мати-одиначку 2 дітей ОСОБА_1 , при тому, що судами (№754/9059/16-ц 28.08.2017 року, №754/14783/17 04.04.2018) в т.ч. визнати незаконним та скасовані накази звільнень 30.06.2016, 07.11.2017, навіть якби мати неповнолітнього ОСОБА_2 , мати-одиначка 2 дітей ОСОБА_1 не мала статусу матері-одиначки дитини до 14 років, що свідчить про впевненість у безкарності, завдяки бездіяльності відповідача та цинічність Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, враховуючи, що у т.ч. 13.07.2016, 14.07.2016, 19.07.2016, 30.10.2017 саме у підпільному стоматологічному відділенні, створеному директором Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, проводилися протиправні дії по відношенню в т.ч. малолітнього ОСОБА_2 та приймаючи до уваги, що бездіяльність у правовому полі відповідача та складання сфальшованих довідок привела тричі до звільнень матері неповнолітнього ОСОБА_2 та двічі до замахів на вбивство (19.07.2016 та 15.09.2017), а неповнолітній ОСОБА_2 знаходить на утриманні матері-одиначки і не повинен залишатися сиротою, враховуючи, що ОСОБА_3 продовжує тероризувати неповнолітнього ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 і за вересень-жовтень 2017 року та за квітень-травень 2018 року також не сплатив заробітну плату матері неповнолітнього ОСОБА_2 та фактично досі не тільки не поновив мати неповнолітнього ОСОБА_2 на роботі, але і у журналі обліку трудових книжок перший запис щодо працевлаштування зроблений 11.06.2018, а не 01.11.2013 р., при чому, стаття 184 Кодексу законів про працю України забороняє, а стаття 172 КК України передбачає кримінальну відповідальність за звільнення матері-одиначки дитини 14 років, складаючи довідки перевірки в т.ч. 04.08.2016 КНП КДЦ Деснянського району міста Києва протягом 2016-2018 років відповідач, отримавши від матері неповнолітнього ОСОБА_2 матері-одиначки 2 дітей ОСОБА_1 відомості ліцензії МОЗ серії АЕ №571198 від 18.09.2014 з відомостями ліцензії МОЗ на медичну практику серії АЕ №571198 від 18.09.2014 ходило по підпільному, не маючому ні майна, ні приміщень згідно вказаних відомостей, стоматологічному відділенні, створеному Лимарем на 4 поверсі на АДРЕСА_2 , але і досі воно працює, а 13.07.2016, 14.07.2016, 19.07.2016, 30.10.2017 були скоєні саме там протиправні дії по відношенню до ОСОБА_2 ;

- визнати незаконними, скасувати, анулювати довідки перевірки Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва 04 серпня 2016 року, 26 січня 2018 року, 12 березня 2018 року, 04 квітня 2018 року, 04 травня 2018 року, 26 червня 2018 року та 14 вересня 2018 року;

- зобов`язати Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відізвати, скасувати, анулювати довідки перевірки Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва 04 серпня 2016 року, 26 січня 2018 року, 12 березня 2018 року, 04 квітня 2018 року, 04 травня 2018 року, 26 червня 2018 року та 14 вересня 2018 року і створити комісії перевірки скарг, поданих матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , матір`ю-одиначкою 2 дітей ОСОБА_1 протягом 2016-2018 рр.;

- стягнути з Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) моральну шкоду на користь ОСОБА_2 (28.05.2005) у розмірі 1 072 224,00 грн.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що внаслідок бездіяльності відповідача, що проявилась у неналежному та несвоєчасному реагуванні на звернення позивача, останню неодноразово звільнено із роботи, що потягнуло за собою відсутність матеріальної змоги належно утримувати своїх дітей, зокрема ОСОБА_2 .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача вказав, що питання звільнення ОСОБА_1 з роботи та неправомірних дій директора Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва вчергове розглядаються в порядку цивільно-процесуального законодавства. При цьому, оскільки питання, порушені у зверненнях позивача розглядаються в порядку цивільно-процесуального законодавства та Кодексу адміністративного судочинства України, то відсутні правові підстави для їх розгляду в порядку Закону України «Про звернення громадян».

Водночас, Департамент охорони здоров`я в межах повноважень та компетенції надавало відповіді на звернення, заяви та скарги позивача та проводили неодноразові комісійні їх розгляди.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що у період з 14 липня 2016 року по 04 серпня 2016 року відповідно до Порядку здійснення внутрішнього фінансового контролю розпорядниками бюджетних коштів, підзвітними і підконтрольними виконавчому органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 серпня 2007 року №1042 «Про вдосконалення внутрішнього фінансового контролю», на виконання доручення заступника голови Київської міської державної адміністрації Поворозника М.Ю. від 08 липня 2016 року №21140, наказу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 11 липня 2016 року №321 «Про створення комісії», комісією проведено перевірку фінансово-господарської діяльності Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва щодо фактів, викладених у зверненні голови Незалежної первинної профспілкової організації Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва.

За результатами проведеної перевірки складено довідку перевірки окремих питань Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва від 04 серпня 2016 року, у висновках якої вказано:

- в порушення пунктів 5, 8 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 21 квітня 2015 року №415/1280 та пунктів 3.1 договорів оренди недонараховано орендарям орендної плати на загальну суму 58 220,15 грн. порушення частково усунене під час перевірки;

- в порушення пунктів 1, 5 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» за рахунок коштів загального фонду покрито вартість комунальних послуг, наданих орендарям на загальну суму 127 580,94 грн.;

- розрахункове покриття експлуатаційних витрат за рахунок наданих платних медичних послуг зі стоматологічної допомоги повинно становити 147 858,70 грн.;

- факти, викладені у зверненнях ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на виконання доручення заступника голови Київської міської державної адміністрації Поворозника М.Ю. від 02 липня 2018 року №ОП/П-554/15, від 02 липня 2018 року №ОП/П-554/16 та відповідно до наказу Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24 липня 2018 року №1425/к «Про створення комісії», створено комісію для розгляду перевірки фактів, викладених у двох зверненнях гр. ОСОБА_1 від 26 червня 2018 року.

За результатами проведеної перевірки складено довідку комісійного розгляду перевірки фактів, викладених у зверненнях гр. ОСОБА_1 від 26 липня 2018 року.

Комісією з`ясовано, що викладені у заявах ОСОБА_1 обставини не знайшли свого підтвердження.

Також, з метою перевірки фактів, викладених у зверненні гр. ОСОБА_4 від 03 вересня 2018 року №б/н щодо ініціювання дострокового розірвання контракту з директором Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва та неправомірних дій керівництва Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва, наказом Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 вересня 2018 року №941 «Про створення комісії» створено відповідну комісію та затверджено її склад.

12 вересня 2018 року вказаною комісією здійснено виїзд до Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва для перевірки фактів, викладених у зверненні гр. ОСОБА_1 від 03 вересня 2018 року.

Перевіркою встановлено, що питання призначення та звільнення керівників закладів охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної власності міста Києва та передані до сфери управління районних у місті Києві державних адміністрацій, знаходиться виключно у компетенції голів районних у місті Києві державних адміністрацій. Комісія вказала, що ОСОБА_1 має право із вказаним питанням звернутися до Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації.

Також в ході проведення документальної перевірки встановлено, що отримання матеріальної допомоги як матері-одиначки передбачено Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», а питання встановлення державної допомоги цій категорії матерям знаходиться у компетенції органів соціального захисту населення. У зв`язку з цим, комісією запропоновано ОСОБА_1 звернутися до відповідного державного органу по місцю реєстрації або за місцем фактичного проживання за умови подання довідки про неодержання зазначеної допомоги в органі соціального захисту населення за місцем реєстрації. Комісією наголошено скаржниці, що відповідно до Статуту Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва підприємство не є розпорядником державних коштів, які передбачені на соціальні виплати громадян України згідно Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», відповідно приймати рішення щодо призначення та виплати вищезазначеної матеріальної допомоги не входить в повноваження та компетенцію керівництва Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва.

Крім того, щодо невикористання при нарахуванні заробітної плати податкової соціальної пільги комісія дійшла висновку, що відсутні підстави для застосування відносно заявниці соціальної пільги як жінці, яка має статус «одинока мати».

Перевіркою встановлено, що:

- адміністрація Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району міста Києва згідно статті 110 Кодексу законів про працю України не здійснює належним чином інформування працівника про дані, що належить до періоду, за який провадиться оплата праці, а саме загальних сум заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розмірів та підстав відрахувань та утримань із заробітної плати, сум заробітної плати, що належить до виплат;

- відсутність будь-яких судових рішень та (або) рішень уповноважених органів про здійснення діяльності з медичної практики у незаконний спосіб вчинення корупційних дій, примушення ОСОБА_1 до праці, зловживання посадовими особами своїми повноваженнями;

- факти, викладені в зверненні ОСОБА_1 від 03 вересня 2018 року, не знайшли свого підтвердження.

Незгода позивача із довідками, складеними за результатами здійснених перевірок, зумовила її звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Так, згідно із пунктом 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Пунктом 8 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З вищевказаного вбачається, що позивач повинен звернутися до суду за захистом порушених прав, свобод або інтереси особи із належним способом захисту. При цьому, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати індивідуально виражені права чи інтереси) особи, що стверджує про їх порушення. Також, такі порушення повинні бути вчинені/допущені суб`єктом владних повноважень в межах публічно-правових правовідносин.

Так, з урахуванням наведеного суд, розглянувши справу, з`ясовує питання щодо того, про захист яких саме прав позивача йдеться.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Тобто, з вищевказаного вбачається, що ефективний спосіб захисту, у розумінні Конвенції, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Отже, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, дія чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що безпосередньо зачіпають/порушують індивідуально виражені права, інтереси особи, що стверджує про їх порушення.

В даному випадку зміст позовної заяви та безпосередньо позовних вимог зводиться до оскарження тексту довідок, складених комісіями за результатами проведених перевірок за зверненнями ОСОБА_1 щодо наявних, як вона стверджує, порушень законодавства, зокрема соціального та трудового її як матері-одиначки. Водночас, адміністративний позов подано в інтересах неповнолітнього сина, який перебуває на утриманні ОСОБА_1 та який, як вказує остання, не отримує належного забезпечення внаслідок її неодноразового звільнення третьою особою та несплати їй всіх належних сум заробітної плати, сум вимушеного прогулу, незастосуванням соціальних пільг та ненаданням відпусток.

Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та визначивши характер спірних правовідносин, суд встановив, що дії відповідача не зачіпають/порушують індивідуально виражені права або інтереси неповнолітнього ОСОБА_2 , а стосуються безпосередньо взаємовідносин його матері - ОСОБА_1 з працівниками філії КНП «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району, а відтак суд не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та порушеним правом позивача - неповнолітнього ОСОБА_2 .

Додатково суд вказує, що частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

«На підставі» - означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» - означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» - означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Водночас, оскаржуючи довідки відповідача, складені за результатами здійснених перевірок звернень ОСОБА_1 , позивачем не зазначається про порушення Департаментом охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) будь-якого із критеріїв правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Фактично суть підстав заявлених вимог зводиться до безпідставних звільнень ОСОБА_1 третьою особою та незабезпечення її всіма пільгами та соціальними гарантіями, передбаченими чинним законодавством для жінки зі статусом матері-одиначки. Водночас, питання поновлення на роботі вирішується в межах цивільного судочинства, а питання соціального характеру первинним зверненням до повноважних органів, або ж шляхом оскарження відмови третьої особи у здійсненні таких виплат в межах цивільно-правових відносин, однак не в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, твердження про перенесення відповідачем до довідок завідомо неправдивої інформації не підлягає з`ясуванню або ж спростуванню у межах адміністративного спору, адже спори щодо завідомо неправдивої інформації, а також її дублювання та поширення вирішується за правилами цивільного судочинства.

Також суд враховує, що відповідно до Положення про Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31 грудня 2013 року №2254, Департамент охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), підпорядковується Київському міському голові, підзвітний та підконтрольний Київській міській раді та постійній комісії Київської міської ради, до функціонального спрямування якої належить питання діяльності Департаменту, а також постійній комісії Київської міської ради, до функціонального спрямування якої належить питання взаємодії Київської міської ради та її виконавчого органу (Київської міської державної адміністрації).

Пунктом 4 Положення про Департамент визначено, що основними завданнями Департаменту є: забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони здоров`я на території міста Києва; управління підприємствами, установами та організаціями галузі охорони здоров`я, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - заклади охорони здоров`я), організація їх кадрового, матеріально-технічного та методичного забезпечення; прогнозування розвитку мережі закладів охорони здоров`я на території міста Києва та нормативне забезпечення населення медичною допомогою; здійснення заходів, спрямованих на запобігання та ліквідацію інфекційних захворювань, епідемій; здійснення державного контролю за додержанням у місті Києві законодавства з питань охорони здоров`я; організація роботи органів медико-соціальної експертизи, закладів судово-медичної та судово-психіатричної експертизи; виконання актів законодавства у сфері охорони здоров`я, державних стандартів, критеріїв та вимог, спрямованих на збереження навколишнього природного середовища і санітарно-епідемічного благополуччя населення, нормативів професійної діяльності в галузі охорони здоров`я, вимог Державної фармакопеї, стандартів медичного обслуговування, медичних матеріалів та технологій.

Тобто, забезпечення реалізації державних гарантій у сфері праці та соціального забезпечення окремих категорій працівників не належить до компетенції Департаменту охорони здоров`я.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач не довів суду той факт, що складені довідки за результатами проведеної перевірки фактів, викладених у численних зверненнях ОСОБА_1 як матері неповнолітнього ОСОБА_2 порушують права та інтереси останнього, як і не довів в чому полягає таке порушення прав та інтересів, яке може бути відновлено в межах вирішення адміністративного спору.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Постановою пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом.

З вищевказаного вбачається, що обов`язковими умовами відшкодування шкоди з державного бюджету згідно вказаних статей є неправомірність дій відповідного органу та наявність причинно - наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази в обґрунтування розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 072 224,00 грн., спричиненої внаслідок протиправних дій відповідача, тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

За частиною 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У зв`язку з наведеним, враховуючи доводи та заперечення сторін, а також виходячи з наявних матеріалів справи, суд вважає що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , поданого в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук