Справа № 460/167/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 460/167/20 пров. № А/857/745/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 460/167/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення 29.09.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 29.09.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила визнати за нею право на отримання 8 мінімальних пенсій за віком, 75% додаткової пенсії від її мінімального розміру, щомісячну грошову допомогу у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати згідно зі ст. 37, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу призначення пенсії. Визнати дії Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні їй перерахунку та виплати 8 мінімальних пенсій за віком, 75% додаткової пенсії від її мінімального розміру і щомісячну грошову допомогу у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 37, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з часу призначення пенсії, - незаконним і протиправним. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області з часу призначення пенсії здійснити їй перерахунок та виплату з урахуванням проведених виплат, який би відповідав розміру 8 мінімальних пенсій за віком, 75% додаткової пенсії від її мінімального розміру та щомісячну грошову допомогу у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 37, 50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов`язати відповідача на донараховану суму державної пенсії, додаткової пенсії та на щомісячну грошову допомогу нарахувати їй компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплат належної державної та додаткової пенсії і щомісячної грошової допомоги з урахуванням проведених виплат, які відповідач своєчасно не нарахував та не виплатив з часу призначення пенсії.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в частині позовних вимог: щодо визнання за ОСОБА_1 права на отримання щомісячної грошової допомоги у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати згідно ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу призначення пенсії, визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати щомісячної грошової допомоги у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати відповідно до ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з часу призначення пенсії і зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячної грошової допомоги у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати відповідно до ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу призначення пенсії - залишено без розгляду.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії згідно із ст.ст.50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та зобов`язання виплатити доплату до пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком за період з 31 липня 2001 року по 13 липня 2019 року - залишено без розгляду.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі №460/167/20 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, його оскаржила позивачка, яка із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає, що вона є інвалідом ІІ групи захворювання, яке пов`язане із наслідками аварії на Чорнобильській АЕС, перебуває на обліку у відповідача отримує пенсію відповідно до Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вказує, що вона звернулася до відповідача з заявою про перерахунок та виплату основної державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до статей 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи починаючи з часу призначення пенсії, однак відповідач протиправно та всупереч вимог законодавства відмовив їй в перерахунку та виплаті основної пенсії, виходячи з розрахунку 8 мінімальних пенсії за віком, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75% від встановленого законодавством мінімального розміру державної пенсії за віком. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати , прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії).

З 19 грудня 2011 року позивачці встановлена ІІ група інвалідності (захворювання пов`язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС).

Позивачка перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи в розмірі відшкодування фактично завданих збитків за нормами Закону України Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За наслідками розгляду заяви позивачки про нарахування (перерахунок) та виплату додаткової та державної пенсій в розмірах, передбачених статтями 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач листом від 17 грудня 2019 року за № Л-4564/07.1-59 повідомив позивачку про відсутність підстав для перерахунку вказаних вище пенсійних виплат, оскільки їх обчислення та виплата здійсненні у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулася в суд з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання його здійснити перерахунок та виплату позивачу основної та додаткової пенсій згідно зі статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 14 липня 2019 року, а також нарахування та виплати грошової компенсації втрати частини доходу у зв`язку з несвоєчасною виплатою пенсії, оскільки відповідач виплачував пенсію позивачу з 14 липня 2019 року у розмірах, встановлених Порядком №1210 правомірно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Колегія суддів зазначає, що апелянт оскаржує рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати позивачу основної та додаткової пенсій згідно зі статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" за період з 14 липня 2019 року.

Таким чином, з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі та в межах повноважень у спосіб, що передбачений, як Конституцією, так і Законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 (далі Закон №796-XII).

Відповідно до статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно із статтею 50 Закону №796-XII (в редакції від 9 липня 2007 року згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008), було передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах: інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком; інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.

У свою чергу, стаття 54 Закону №796-XII визначала підстави та умови призначення державних пенсій особам, віднесеним до категорії 1 та у зв`язку з втратою годувальника, зокрема, в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.

При цьому, вихідним критерієм розрахунку додаткової пенсії виступає мінімальна пенсія за віком, розмір якої згідно з частини 1 статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування встановлюється в розмірі визначеного законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного Законом про Державний бюджет України. Іншого нормативно-правового акту, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 були визначені мінімальні розміри основної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується учасниками справи згідно зі змістом заяв по суті, що нарахування та виплата позивачу додаткової та державної пенсій, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796, з 1 січня 2016 року здійснювалися відповідно до Порядку № 1210.

Згідно з положеннями статті 63 Закону №796-XII фінансування витрат, пов`язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного і місцевого бюджетів та інших джерел, не заборонених законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачене законом про Державний бюджет України.

1 січня 2015 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин №79-VIII від 28.12.2014, пунктом 63 якого розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону №796-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що вказані вище положення Закону №79-VIII не були визнанні неконституційними.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що із набуттям чинності Закону №79-VIII Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статями 50, 54 Закону № 796-XII.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що, виплачуючи позивачці з 14 липня 2019 року додаткову та державну пенсії, передбачені статтями 50, 54 Закону № 796-XII, у порядку та розмірах, встановлених Порядком № 1210, відповідач діяв правомірно та жодним чином не порушив законні права та інтереси позивачки щодо належного соціального забезпечення, а тому вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком, а також державної пенсії особам, віднесеним до 1 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, починаючи з 14 липня 2019 року, є спростованими наведеними вище положеннями чинного законодавства України.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги не спростовують зазначених висновків суду та не дають підстав вважати, що цим судом неправильно застосовано норми матеріального чи порушено норми процесуального права.

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини Валентина Ніканорівна Великода проти України від 03 червня 2014 року (заява № 43331/12) зазначено про те, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу № 1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акта, яким встановлено таке право власності. Суд зауважив, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. Зменшення розміру пенсії могло бути обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.

Цим же рішенням Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивачки не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що, оскільки рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі №460/167/20 в частині позовних вимог щодо зобов`язання нарахувати позивачу компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку із порушенням строку із виплат позивачу належної державної та додаткової пенсії з урахуванням проведених виплат, які відповідач своєчасно не нарахував та не виплатив з часу призначення пенсії по інвалідності, яка пов`язана з Чорнобильською катастрофою не оскаржується в апеляційному порядку, та в процесі апеляційного провадження не було виявлено порушень, допущених судом першої інстанції, які б призвели до неправильного вирішення справи в цій частині, тому колегія суддів вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в цій частині.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо перерахунку та виплати основної та додаткової пенсій згідно зі статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.229, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 460/167/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 25 лютого 2022 року.