Справа № 460/167/20
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 460/167/20 пров. № А/857/741/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року про залишення позову без розгляду у справі № 460/167/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

суддя в 1-й інстанції Зозуля Д.П.,

час ухвалення рішення 29.09.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 29.09.2021 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просила визнати за нею право на отримання 8 мінімальних пенсій за віком, 75% додаткової пенсії від її мінімального розміру, щомісячну грошову допомогу у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати згідно зі ст. 37, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу призначення пенсії. Визнати дії Головного управління пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні їй перерахунку та виплати 8 мінімальних пенсій за віком, 75% додаткової пенсії від її мінімального розміру і щомісячну грошову допомогу у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 37, 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з часу призначення пенсії, - незаконним і протиправним. Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області з часу призначення пенсії здійснити позивачу перерахунок та виплату з урахуванням проведених виплат, який би відповідав розміру 8 мінімальних пенсій за віком, 75% додаткової пенсії від її мінімального розміру та щомісячну грошову допомогу у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати відповідно до ст. 37, 50,54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов`язати відповідача на донараховану суму державної пенсії, додаткової пенсії та на щомісячну грошову допомогу нарахувати їй компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплат належної державної та додаткової пенсії і щомісячної грошової допомоги з урахуванням проведених виплат, які відповідач своєчасно не нарахував та не виплатив з часу призначення пенсії.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із відмови нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до пенсії згідно із ст. ст. 50, 54 Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком та зобов`язання виплатити доплату до пенсії в розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, а також додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 75 процентів мінімальної пенсії за віком за період: з 31 липня 2001 року по 13 липня 2019 року - залишено без розгляду.

Крім того, ухвалою суду від 29 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо визнання за ОСОБА_1 права на отримання щомісячної грошової допомоги у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати згідно зі ст. 37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу призначення пенсії, визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо відмови у проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати щомісячної грошової допомоги у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати відповідно до ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з часу призначення пенсії і зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячної грошової допомоги у розмірі 40% від мінімальної заробітної плати відповідно до ст.37 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з часу призначення пенсії - залишено без розгляду.

Не погодившись із прийнятою ухвалою, її оскаржила позивачка, яка із покликанням на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше не передбачено законом. Перед зверненням до суду з даним позовом ОСОБА_1 зверталася до відповідача із вимогою щодо перерахунку пенсійних виплат, однак відповідач листом від 17 грудня 2019 року відмовив у проведенні такого перерахунку. Також звертає увагу на те, що строки позовної давності не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про залишення позову без розгляду.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорії).

З 19 грудня 2011 року позивачці встановлена ІІ група інвалідності (захворювання пов`язане з наслідками аварії на Чорнобильській АЕС).

Позивачка перебуває на обліку в територіальному органі Пенсійного фонду України та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи в розмірі відшкодування фактично завданих збитків за нормами Закону України Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За наслідками розгляду заяви позивачки про нарахування (перерахунок) та виплату додаткової та державної пенсій в розмірах, передбачених статтями 50, 54 Закону України Про статус і соціальний захист осіб, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідач листом від 17 грудня 2019 року за № Л-4564/07.1-59 повідомив позивачці про відсутність підстав для перерахунку вказаних вище пенсійних виплат, оскільки їх обчислення та виплата здійсненні у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулася в суд з цим позовом.

Залишаючи без розгляду позовну заяву в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою пропущено шестимісячний строк звернення до суду з позовними вимогами про нарахування та виплату додаткової пенсії та основної пенсії за період з 31 липня 2001 року по 13 липня 2019 відповідно до ст.50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску вказаного строку звернення до суду позивачкою не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Проте законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що у розглядуваному позові предметом спору є нарахування та виплата Головним управлінням Пенсійного фонду в Рівненській області позивачу додаткової пенсії та основної пенсії за період з часу призначення пенсії відповідно до статтей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Колегія суддів зазначає, що Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи не встановлює спеціального строку звернення до суду за захистом порушеного права на перерахунок та виплату основної та додаткової пенсій згідно зі статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", відтак застосуванню підлягає шестимісячний строк звернення до суду, визначений частиною другою статті 122 КАС України, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду є не поважними, то суд зобов`язаний залишити позовну заяву без розгляду.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка звернулася до суду з позовом засобами поштового зв`язку 09 січня 2020 року. При цьому позовні вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити основну та додаткову пенсії з дати призначення пенсійної виплати відповідно до ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", заявлені поза межами шестимісячного строку звернення до суду.

Щодо доводів позивачки з покликанням на ту обставину, що про порушення свого права вона дізналася з листа відповідача від 17 грудня 2019 року, на думку колегії суддів, такі не можуть бути поважною причиною пропуску строку, оскільки будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не могли позбавити її можливості звернутися до суду в межах строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись у листопаді 2019 року до відповідача із заявою про перерахунок і виплату додаткової та основної пенсій відповідно до ст. 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивачка вже знала, що такі виплати в спірний період у визначеному Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" розмірі їй не виплачувалась.

Таким чином, колегія суддів вважає, що отримання позивачкою листа-відмови відповідача від 17 грудня 2019 року у відповідь на її звернення не змінює момент, з якого позивачка повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивачка почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в даному випадку.

Вказана правова позиція щодо застосування до правовідносин у сфері нарахування та виплати пенсійних виплат положень статей 122, 123 КАС України узгоджується з правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19.

Аналізуючи наведені вище правові норми та враховуючи встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії з дати призначення пенсійної виплати по 13 липня 2019 року, оскільки такі подані з пропуском строку, встановленого статтею 122 КАС України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивачки не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду в частині позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.229, 242, 243, 246, 250, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року про залишення позову без розгляду у справі № 460/167/20 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 25 лютого 2022 року.