Справа № 120/19021/21-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 лютого 2022 р. Справа № 120/19021/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Панасюк В.В.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача Руденко Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ

21.12.2021 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації (далі - відповідач). У позовній заяві позивач просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо позбавлення статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» та припинення надання пільг;

- зобов`язати відповідача видати нове посвідчення інваліда війни та поновити надання пільг.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що є інвалідом ІІІ групи та користується пільгами передбаченими законодавством України для інвалідів війни. Його статус підтверджувався посвідченням інваліда війни серії НОМЕР_1 виданим 27.10.2008.

У зв`язку із втратою оригіналу посвідчення, 12.10.2021 звернувся до відповідача із заявою про видачу дубліката.

Листом відповідача від 17.11.2021 № 14-14-760-7 позивачу відмовлено у видачі дубліката та повідомлено про припинення надання йому пільг передбачених для осіб з інвалідністю внаслідок війни. Підставою для цього став висновок Управління соціального захисту про невідповідність позивача умова встановленим Законом для ветеранів війни - осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни. Зокрема відповідачем встановлено, що інвалідність позивача не пов`язана із участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Позивач із висновком Управління соціального захисту не погоджується мотивуючи незгоду тим, що його інвалідність безпосередньо пов`язана із виконанням обов`язків військової служби. Вважає, що ця обставина є достатньою підставою для надання йому статусу інваліда війни. Звертає увагу суду і на те, що виключні підстави для позбавлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни передбачені пунктом 8 Порядку надання статусу особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 № 685.

Тому з метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 28.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 20.01.2022 за правилами спрощеного позовного провадження.

Цією ж ухвалою витребувано в Управління соціального захисту належним чином засвідчені копії заяви ОСОБА_2 про видачу дубліката посвідчення інваліда війни ІІІ групи від 12.10.2021 із додатками до неї та рішення про скасування статусу особи з інвалідністю внаслідок війни із документами, що стали підставою для його прийняття.

Усною ухвалою від 20.01.2022 відкладено розгляд справи на 10.02.2022.

04.01.2022 на виконання ухвали від 28.12.2021 відповідачем надано витребувані документи та поясненнях у яких обґрунтовано підстави незгоди із позовними вимогами.

Основним аргументом відповідача є висновок про помилкове надання відповідного статусу позивачу.

При ухваленні рішення відповідач просить врахувати, що отримання позивачем інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби є недостатньою умовою для отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Посилаючись на висновки Верховного Суду про застосування норм ст.ст. 4, 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідач зазначає, що для надання статусу інваліда війни, ушкодження здоров`я та встановлена інвалідність повинна бути пов`язана із участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. Натомість причиною інвалідності позивача стало поранення отримане ним під час проходження військової служби, що є недостатнім для збереження відповідного статусу.

Підсумовуючи відповідач зазначає, що статус інваліда війни позивачу надано помилково, тому просить відмовити у задоволенні позову.

28.01.2022 на адресу суду надійшли заперечення, у яких позивач вважає твердження відповідача безпідставними.

Обґрунтовуючи заперечення позивач зазначив, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», для отримання статусу інваліда війни участь у бойових діях не є обов`язковою. Вважає, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків).

Усною ухвалою суду від 10.02.2022 задоволено клопотання позивача про долучення до матеріалів справи копії постанови про закриття кримінальної справи від 28.02.1990 в підтвердження відомостей про обставини отримання поранення яке в подальшому стало причиною встановлення інвалідності та отримання статусу.

У судовому засіданні 10.02.2022 судом заслухано пояснення позивача, досліджено письмові докази та оголошено перерву до 17.02.2022.

У вступному слові позивач підтримав позовні вимоги в повністю. У наданих поясненнях зазначив, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків).

Просив врахувати, що отримання ним поранення та встановлення інвалідності у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби підтверджується довідкою Військового комісаріату, Постановою Військово - лікарської комісії та довідкою МСЕК. Позивач вважає, що ці документи є підставою для збереження за ним статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та продовження надання відповідних пільг.

Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у порядку передбаченому процесуальним Законом, однак у судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив. Із урахуванням вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи без участі відповідача.

Надавши оцінку аргументам сторін, що викладені у заявах по суті та поданим доказам, суд встановив наступне.

30.11.1989 позивач під час проходження строкової військової служби отримав поранення. Ця обставина встановлена із копії постанови про закриття кримінальної справи від 28.02.1990 (а.с. 84-88).

08.09.2008 позивачу встановлено інвалідність ІІІ групи, яка настала внаслідок зазначеного поранення, та кваліфіковано інвалідність як таку, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується копією довідки МСЕК № 018504 (а.с. 14).

27.10.2008 ОСОБА_1 було видано посвідчення серії НОМЕР_1 , як особі з інвалідністю ІІІ групи та надано пільги, передбачені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни (а.с.11).

У зв`язку із втратою оригіналу посвідчення інваліда війни серії НОМЕР_1 , позивач 12.10.2021 звернувся до відповідача із заявою про видачу дубліката посвідчення (а.с.68-69).

Листом відповідача від 01.11.2021 № 3290/01-07 позивача повідомлено про відсутність підстав для встановлення йому статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» (а.с.26).

05.11.2021 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою у якій просив повідомити причини відмови видачі дублікату посвідчення та підстави припинення надання пільг (а.с.25).

У відповідь листом відповідача від 15.11.2021 № 3382а/01-07 повідомлено, що оскільки ОСОБА_1 не брав участі у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, підстави для підтвердження встановленого раніше статусу та видачі дубліката посвідчення «особи з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні (а.с.28).

19.07.2021 начальником Тульчинського управління соціального захисту населення райдержадміністрації прийнято наказ № 50 «Про комісію у справах позбавлення статусу та вилучення посвідчення ветеранів війни».

08.12.2021 на засіданні Комісії прийнято рішення позбавити ОСОБА_1 статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни», у зв`язку із відсутністю документів, які підтверджують цей статус (а.с.31).

Позивач вважає дії відповідача щодо позбавлення його статус особи з інвалідністю внаслідок війни протиправними та звернувся до суду з метою захисту своїх прав.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.

Спеціальним законом, який визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-XII від 22.10.1993 (далі - Закон № 3551-XII).

Відповідно до статті 4 Закону № 3551 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Згідно ст. 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Згідно з пунктом 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

Процитовані норми ст.ст. 4 та 7 Закону № 3551 були чинними у зазначеній редакції як на момент надання позивачу статусу особи з інвалідністю внаслідок війни так і на момент позбавлення цього статусу.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначаючись щодо питання про відповідність позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни суд враховує, що у постановах Верховного Суду від 30.09.2019 в справі № 824/32/19-а, від 18.11.2020 у справі № 1140/2362/18 та від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18 Судом касаційної інстанції сформовано усталені висновки щодо застосування ст.ст. 4 та 7 Закону № 3551, які є релевантними при розгляді позову ОСОБА_1 .

Зміст висновків Верховного Суду полягає у наступному:

"Для визначення права на встановлення статусу "особа з інвалідністю внаслідок війни" згідно з п. 1 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551 підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.

За змістом ст. 7 Закону № 3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать виключно особи з числа військовослужбовців діючої армії та інші, які отримали інвалідність під час захисту Батьківщини, або ж виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, в районі воєнних дій.

При цьому, віднесення особи до інваліда війни відповідно до ст. 7 Закону № 3551 безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону".

Зважаючи на викладене Верховний Суд зазначив, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "осіб з інвалідністю внаслідок війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав (п. 35 постанови від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18).

При цьому Суд касаційної інстанції акцентував увагу на тому, що отримання ушкодження здоров`я під час проходження військової служби (пов`язаного з проходженням служби) та подальше встановлення інвалідності внаслідок такого ушкодження, не є достатньою підставою для надання статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни". Визначальним є те, що таке ушкодження повинно бути пов`язане із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

Відтак, визначальним при розгляді справи є встановлення того, чи пов`язана інвалідність позивача з виконанням обов`язків військової служби поєднаним із безпосередньою участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, адже в іншому випадку особа не може вважатись інвалідом війни.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі - Положення № 402) (у редакції, чинній станом на час встановлення позивачу IIІ групи інвалідності безтерміново) Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.

Згідно з п. 21.5 глави 21 розділу II Положення № 402 постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:

а) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

б) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії. При ураженнях, зумовлених дією ДІВ, КРП, джерел ЕМП, ЛВ, мікроорганізмів I-II груп патогенності, а також токсичних речовин, які виникають у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, приймається постанова - "Травма (зазначити фактор), ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби". Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

в) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.

г) "Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії" - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.94 N 63 "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (із змінами), далі - Перелік країн), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій. Зазначена постанова приймається також, коли наявне захворювання за зазначений період служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається при хронічних, повільно прогресуючих захворюваннях, за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з країни, де велись бойові дії, або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період участі в бойових діях.

ґ) "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту. Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.

д) "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності. У такому самому формулюванні приймаються постанови при медичному огляді військовослужбовців за результатами поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних ними в період проходження військової служби, коли документи про обставини їх одержання на момент медичного огляду відсутні

е) "Захворювання, НІ, не пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в того, хто пройшов медичний огляд, до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом (у тому числі і захворювання, не діагностовані при призові (під час прийому на військову службу), але патогенетично їх розвиток почався до призову (до прийому) на військову службу), і військова служба не вплинула на вже наявне захворювання і придатність до військової служби. Постанова в такому формулюванні приймається також за наслідками поранень (травм, контузій, каліцтв), якщо вони одержані до призову на військову службу, прийняття на військову службу за контрактом і військова служба не вплинула на вже наявні наслідки поранення (травми, контузії, каліцтва) і придатність до військової служби.

є) "Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН" - якщо поранення (контузія, травма, каліцтво) отримане військовослужбовцем при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де велись бойові дії, і він визнаний учасником бойових дій.

ж) "Захворювання, ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН" - якщо захворювання виникло у військовослужбовця при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де велись бойові дії, або захворювання, що виникло до виконання миротворчих операцій, за період служби у складі миротворчого контингенту досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі і тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності і він визнаний учасником бойових дій. Постанова в такому формулюванні приймається при хронічних, повільно прогресуючих захворюваннях, за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з країни, де велись бойові дії, або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період участі в бойових діях у складі Миротворчих Сил ООН.

з) "Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби у складі Миротворчих Сил ООН" - якщо захворювання виникло у військовослужбовця при виконанні миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де не велись бойові дії, або захворювання, що виникло до виконання миротворчих операцій Місії ООН, за період служби у складі миротворчого контингенту досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі і тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

и) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час виконання обов`язків військової служби у складі миротворчого персоналу.

к) "Поранення (травма, контузія, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби у складі Миротворчих Сил ООН" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) отримано військовослужбовцем під час виконання миротворчих операцій Місії ООН на території інших держав, де не велись бойові дії.

З системного аналізу наведених положень слідує, що причинний зв`язок встановлення інвалідності з формулюванням Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, де виконання військових обов`язків здійснюється відповідно до ч. 1-3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, є окремою та самостійною підставою для встановлення відповідної групи інвалідності, для якого не вимагається отримання такої травми під час участі у захисті Батьківщини та перебування на фронті чи в районах воєнних дій.

Разом із цим, за умови якщо поранення пов`язане із захистом Батьківщини (що є необхідним для отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни), формулювання про причинний зв`язок ушкодження здоров`я із захистом Батьківщини повинно міститися у прийнятій Комісією постанові.

Водночас згідно з частиною 4 статті 24 Закону N 2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) включає періоди безпосереднього несення військової служби та виконання відповідних обов`язків.

Разом з тим, у ч. 1 ст. 7 Закону № 3551-XII законодавцем вжито формулювання "до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання,.... одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті,... або з участю в бойових діях у мирний час".

Відповідно до довідки Немирівського районного військового комісаріату від 13.05.2008 № 157 ОСОБА_1 у період з 27.06.1988 по 09.04.1990 проходив строкову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Внутрішніх військ МВС СРСР на посадах рядового складу (а.с.12).

Водночас, проходження строкової служби з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь, не є тотожним участі в бойових діях та захисту Батьківщини в розумінні ст. 4 та 7 Закону № 3551.

Як встановлено судом, інвалідність позивача настала внаслідок "поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби", а саме під час проходження ОСОБА_1 строкової служби, що виключає можливість надання ОСОБА_1 статусу інваліда війни (а.с.12-15). При цьому помилковою є позиція позивача про ототожнення зазначеного формулювання причин його інвалідності із інвалідністю, що настала внаслідок виконання обов`язків із захисту Батьківщини чи участі в бойових діях на території інших держав.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби у зв`язку із захистом Батьківщини, перебуванням на фронті або участю в бойових діях у мирний час.

Водночас усі досліджені судом докази підтверджують лише те, що інвалідність позивача "пов`язана із виконанням обов`язків військової служби", що є недостатньою умовою для надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.

Суд зазначає, що поняття "виконання обов`язків військової служби" та виконання "обов`язків із захисту Батьківщини чи участі в бойових діях на території інших держав" не є тотожними. Перша сфера обов`язків за своїм змістом є значно ширшою, а тому отримання поранення чи іншого ушкодження здоров`я навіть пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби не у кожному випадку є підставою для надання статусу "особи з інвалідністю внаслідок війни". Натомість визначальної умовою для отримання такого статусу є пов`язаність причини інвалідності із захистом Батьківщини чи участю в бойових діях на території інших держав.

Аналізуючи встановлені при розгляді справи обставини та надану їм оцінку суд доходить висновку про відсутність підстав для ототожнення причин інвалідності позивача із пораненням пов`язаним із захистом Батьківщини чи участю в бойових діях, у зв`язку із цим відповідач дійшов правильного висновку про те, що статус особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_1 надано помилково.

Щодо правомірності позбавлення ОСОБА_1 статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни» та припинення надання пільг, суд враховує наступне.

Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 (пункти 19, 20) зазначав, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" (заява № 29979/04) зазначив, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі"). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (справа "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", заява № 36548/97) (пункт 71).

За висновком Верховного Суду у справі № 824/32/19-а, зважаючи на помилкове присвоєння особі статусу, який не міг бути наданий йому в силу вимог норм Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", неможливо стверджувати, що позбавлення цього права свідчить про втручання у права позивача на певні соціальні гарантії, адже на надання такого права позивач не міг та не повинен був розраховувати.

Нормативною підставою для позбавлення позивача статусу є п. 13-1 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 р. № 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни", в силу якого у разі виникнення підстав, за якими особа втрачає право на статус, визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", видане їй раніше посвідчення вилучається уповноваженим на видачу посвідчень органом, з повідомленням органу, який видав таке посвідчення.

Верховний Суд підкреслив і те, що відповідно до пунктів 7, 13-1 Положення № 302, Управління є тим органом, який уповноважений на видачу посвідчень, а тому і володіє повноваженнями на прийняття рішення про позбавлення особи безпідставно наданого раніше статусу інваліда війни.

Вилучення посвідчення, яке у розумінні пункту 2 цього Положення є документом, що підтверджує статус осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", та на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації, унеможливлює надання позивачу таких пільг і компенсацій з дати вилучення посвідчення, що узгоджується з вимогами законодавства.

Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 569/10352/16-а.

При цьому суд вважає безпідставним посилання позивача на порушення відповідачем норм п. 8 Порядку (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2015 № 685), оскільки приймаючи рішення про позбавлення статусу та припинення надання позивачу пільг, відповідач керувався нормою п. 13-1 Положення № 302, на правильність застосування якої у подібних правовідносинах звертав увагу Верховний Суд.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що Управління, приймаючи рішення, яким встановлено неналежність позивача до осіб, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та позбавлення його статусу «особи з інвалідністю внаслідок війни», що оформлене протоколом від 08.12.2021, діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість аргументів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази надані позивачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні адміністративного позову судом відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягає стягненню в його користь.

Керуючись ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;
Відповідач: Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації - вул. М. Леонтовича, 1, м. Тульчин, Вінницька область, 23600, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович