Справа № 360/6164/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/6164/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Якимовича Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 23 жовтня 2021 року надійшов адміністративний позов адвоката Якимовича Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач, ГУПФУ в Луганській області) з такими вимогами:

скасувати рішення відповідача від 27 травня 2021 року № 91 про відмову в призначенні пенсії позивачу;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового та пільгового стажу період навчання в СПТУ № 72 м. Свердловськ Ворошиловградської області за спеціальністю «електрик підземний» з 01 вересня 1983 року по 27 грудня 1986 року за списком № 1;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового та пільгового стажу період роботи за списком № 1 на посаді «електрик підземний» на шахті «Свердловська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» з 20 січня 1987 року по 08 травня 1988 року;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового та пільгового стажу період роботи за списком № 1 на посаді «електрик підземний» на шахті «Володарська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» з 21 січня 1993 року по 08 травня 1996 року;

зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до страхового та пільгового стажу період роботи за списком № 1 строк проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії з 23 травня 1988 року по 04 травня 1990 року;

зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсії з 21 травня 2021 року із зарахуванням до страхового і пільгового стажу за списком № 1 періодів навчання в СПТУ № 72 м. Свердловськ Ворошиловградської області за спеціальністю «електрик підземний» з 01 вересня 1983 року по 27 грудня 1986 року, роботи на посаді «електрик підземний» на шахті «Свердловська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» з 20 січня 1987 року по 08 травня 1988 року, проходження строкової військової служби в лавах Радянської Армії з 23 травня 1988 року по 04 травня 1990 року, роботи посаді «електрик підземний» на шахті «Володарська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» з 21 січня 1993 року по 08 травня 1996 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішенням відповідача від 27 травня 2021 року за № 91 позивачу відмовлено в призначені пенсії на підставі пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та стажу за списком № 1. До підземного пільгового стажу роботи за списком № 1 не зараховано спірні періоди роботи у зв`язку з неможливістю визначити за наданими документами, зокрема трудовою книжкою, постійної зайнятості протягом робочого дня на підземних роботах, відсутня інформація про підземні спуски у шахту та про відволікання від роботи (перебування у відпустках без збереження заробітної плати, в учбових відпустках, участь у страйках, переведення на роботи з неповним робочим днем чи на інші роботи, тощо); період навчання за фахом не зарахований, оскільки уточнюючою довідкою підприємства не підтверджено факт зарахування на пільгову роботу за набутою професією протягом трьох місяців після закінчення навчання; період проходження військової служби не зарахований у зв`язку з тим, що уточнюючою довідкою підприємства не підтверджено факт пільгової роботи на момент призову на строкову військову службу.

Позивач з таким рішенням не згоден, оскільки вважає, що основним документом, що підтверджує пільговий стаж роботи працівника, є трудова книжка, а відповідно до даних трудової книжки позивач працював за професіями, які віднесені до списку № 1 і дають йому право на пенсію на пільгових умовах. Записи у трудовій книжці виконані належними посадовими особами, засвідчені підписами начальниками відділів кадрів відповідних підприємств та скріплені печатками.

Відповідачем не надані докази того, що записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні.

На підставі зазначеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою від 27 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 43-44).

Від ГУПФУ в Луганській області 22 грудня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 50-54).

ОСОБА_1 звернувся 21 травня 2021 року до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком за списком № 1 відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV та надав наступні документи згідно з розпискою-повідомленням: паспорт від 10.06.2005 серії НОМЕР_1 ; картку фізичної особи-платників податків від 11.04.2005; довідка внутрішньо переміщеної особи від 20.05.2021 № 917-; диплом від 27.12.1986 № НОМЕР_2 ; військовий квиток від 19.05.1988 серії НОМЕР_3 ; трудову книжку серії НОМЕР_4 ; індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 21.05.2021; заяву про виплату пенсії або грошової допомоги.

За наслідками розгляду заяви позивача, наданих їм документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5 від 21.05.2021), наявних в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУПФУ в Донецькій області) прийнято рішення від 27 травня 2021 року про відмову в призначені пенсії, страховий стаж якого склав 23 років 11 місяць 29 день, пільговий стаж - 01 рік 08 місяців 16 днів, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та страхового стажу згідно ст. 114 Закону № 1058-IV (згідно розрахунку стажу сформованого Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області страховий стаж позивача складає 22 років 11 місяць 29 день).

ГУПФУ в Луганській області 27 травня 2021 року, враховуючи рішення ГУПФУ в Донецькій області про відмову в призначенні пенсії, прийнято / продубльовано рішення про відмову в призначені пенсії позивачу (рішення від 27 травня 2021 року № 91).

Згідно з трудовою книжкою та вимогами чинного законодавства неможливо зарахувати до пільгового стажу позивача такі періоди:

з 01.09.1983 по 26.12.1986 навчання у професійно-технічному училищі № 72 м. Свердловська, оскільки уточнюючою довідкою підприємства не підтверджено факт зарахування на пільгову роботу за набутою професією протягом трьох місяців після закінчення навчання;

з 20.01.1987 по 08.05.1988 робота на шахті «Свердловська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» підземним електрослюсарем - у зв`язку з неможливістю визначити за наданими документами, зокрема трудовою книжкою, постійної зайнятості протягом повного робочого дня на підземних роботах, а саме: відсутня інформація про підземні спуски в шахту та про відволікання від роботи (перебування у відпустках без збереження заробітної плати, в учбових відпустках, участі у страйках, переведення на роботи з неповним робочим днем чи на інші роботи, тощо);

з 23.05.1988 по 21.04.1990 проходження строкової військової служби - у зв`язку з тим, що уточнюючою довідкою підприємства не підтверджено факт пільгової роботи на момент призову на строкову військову службу;

з 21.01.1993 по 29.07.1996 робота на шахті «імені Володарського» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» підземним електрослюсарем - у зв`язку з неможливістю визначити за наданими документами, зокрема трудовою книжкою, постійної зайнятості протягом повного робочого дня на підземних роботах, а саме: відсутня інформація про підземні спуски у шахту та про відволікання від роботи (перебування у відпустках без збереження заробітної плати, в учбових відпустках, участі у страйках, переведення на роботи з неповним робочим днем чи на інші роботи, тощо).

Також ГУПФУ в Луганській області зауважило, що після автоматичного розподілу за принципом екстериторіальності для розгляду заяви позивача від 21 травня 2021 року визначено ГУПФУ в Донецькій області, тому вимоги позивача зобов`язального характеру мають покладатися саме на це Головне Управління, а не на ГУПФУ в Луганській області, як цього вимагає позивач.

За клопотанням ГУПФУ в Луганській області ухвалою від 23 грудня 2021 року залучено ГУПФУ в Донецькій області як другого відповідача до участі в справі; визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання по справі; запропоновано ГУПФУ в Донецькій області подати відзив на позовну заяву (арк. спр. 73-74).

ГУПФУ в Донецькій області правом подати відзив на позовну заяву не скористалося.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Ухвалою від 08 лютого 2022 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті в судове засідання (арк. спр. 88).

Сторони явку своїх повноважних представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (арк. спр. 92-93).

Керуючись положеннями статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) є внутрішньо переміщеною особою, звернувся до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою від 21 травня 2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до статті 114 Закону № 1058-IV, разом з якою згідно з розпискою-повідомленням надав: паспорт від 10.06.2005 серії НОМЕР_1 ; картку фізичної особи-платників податків від 11.04.2005; довідка внутрішньо переміщеної особи від 20.05.2021 № 917-; диплом від 27.12.1986 № НОМЕР_2 ; військовий квиток від 19.05.1988 серії НОМЕР_3 ; трудову книжку серії НОМЕР_4 ; індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування станом на 21.05.2021; заяву про виплату пенсії або грошової допомоги (арк. спр. 56-68).

Згідно з розрахунком стажу для призначення пенсії страховий стаж позивача складає 22 роки 11 місяців 29 днів, у тому числі за списком № 1 01 рік 08 місяців 16 днів. Так, до страхового стажу зараховані такі періоди: з 01.09.1983 по 26.12.1986 навчання, з 20.01.1987 по 08.05.1988, з 23.05.1988 по 21.04.1990 строкова військова служба, з 21.01.1993 по 22.01.1993, з 23.01.1993 по 29.07.1996, з 30.09.1996 по 01.11.1996, з 02.11.1996 по 18.04.1997, з 02.01.2001 по 17.05.2001, з 15.10.2001 по 30.06.2003 список № 1, з 25.05.2006 по 31.03.2010, з 01.09.2010 по 29.12.2011, з 30.12.2011 по 15.12.2012, з 16.12.2012 по 31.12.2015, з 01.02.2016 по 31.12.2016, з 01.01.2017 по 16.03.2017 (арк. спр. 68 зворот).

Рішенням ГУПФУ в Донецькій області від 27 травня 2021 року відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії згідно зі статтею 114 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового та загального страхового стажу. Рішення мотивоване тим, що необхідний страховий стаж становить не менше 25 років, страховий стаж позивача 23 роки 11 місяців 29 днів; необхідний пільговий стаж становить не менше 10 років, наявний пільговий стаж 01 рік 08 місяців 16 днів. Страховий стаж зарахований згідно з наданими документами та даними індивідуальних відомостей про застраховану особу (арк. спр. 69).

Рішенням ГУПФУ в Луганській області від 27 травня 2021 року № 91 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за нормами пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV з причини відсутності необхідного підземного пільгового стажу за списком № 1 та страхового стажу роботи: необхідний підземний пільговий стаж за списком № 1 на дату звернення (21.05.2021) 7 років, необхідний страховий стаж 23 роки 06 місяців. За наявним підземним пільговим стажем 1 рік пенсійний вік виходу на пенсію відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 114 Закону № 1058-IV зменшується на 1 рік за умови набуття 25 років страхового стажу.

В Рішенні вказано, що до підземного пільгового стажу роботи за списком № 1 не зараховано періоди:

роботи на шахті «Свердловська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» з 20 січня 1987 року по 08 травня 1988 року та на шахті «Володарська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» з 21 січня 1993 року по 29 липня 1996 року підземним електрослюсарем у зв`язку з неможливістю визначити за наданими документами, зокрема трудовою книжкою, постійної зайнятості протягом повного робочого дня на підземних роботах, а саме: відсутня інформація про підземні спуски в шахту та про відволікання від роботи (перебування у відпустках без збереження заробітної плати, в учбових відпустках, участі у страйках, переведення на роботи з неповним робочим днем чи на інші роботи, тощо);

навчання за фахом з 01 вересня 1983 року по 26 грудня 1986 року в професійно-технічному училищі № 72 м. Свердловська, оскільки уточнюючою довідкою підприємства не підтверджено факт зарахування на пільгову роботу за набутою професією протягом трьох місяців після закінчення навчання;

проходження строкової військової служби з 23 травня 1988 року по 21 квітня 1990 року, оскільки уточнюючою довідкою підприємства не підтверджено факт пільгової роботи на момент призову на строкову військову службу (арк. спр. 20-21, 70-71).

Згідно з дипломом від 27 грудня 1986 року № 323886 ОСОБА_1 в період з 01 вересня 1983 року по 27 грудня 1986 року закінчив повний курс навчання в СПТУ № 72 м. Свердловська за професією «електрослюсар підземний» (арк. спр. 9, 58).

Відповідно до військового квитка від 19 травня 1988 року серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 в період з 23 травня 1988 року по 21 квітня 1990 року проходив строкову військову службу (арк. спр. 22-25, 59).

Трудова книжка позивача від 06.01.1987 серії НОМЕР_4 містить такі записи щодо спірного періоду роботи:

Середнє професійно-технічне училище № 72:

запис № 1 від 01.09.1983 зарахований учнем за спеціальністю «електрослюсар підземний» (наказ від 01.09.1983 № 45к);

запис № 2 з 10.08.1986 по 23.12.1986 пройшов виробничу практику як «електрослюсар підземний» з повним робочим днем під землею на шахті «Свердловська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» (наказ від 05.08.1986 № 391);

запис № 3 від 27.12.1986 відрахований за закінченням навчання (наказ від 27.12.1986 № 84к);

Шахта «Свердловська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит»:

запис № 4 від 20.01.1987 прийнятий електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею (наказ від 23.01.1987 № 22/к);

запис № 5 від 08.05.1988 звільнений у зв`язку з призовом в армію (наказ від 11.05.1988 № 64/к);

запис б/н з 23.05.1988 по 21.04.1990 служба в армії (військовий квиток серії НОМЕР_3 );

Шахта «ім. Володарського» виробничого об`єднання «Свердловантрацит»

запис № 6 від 21.01.1993 прийнятий електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею 4 розряду видобувної ділянки (наказ від 19.01.1993 № 3к);

запис № 7 від 22.01.1993 переведений електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею 4 розряду ділянки конвеєрного транспорту (наказ від 22.01.1993 № 5к);

запис № 8 від 19.03.1995 електрослюсар підземний (наказ про атестацію робочих місць від 19.03.1995 № 17к);

запис № 9 від 29.07.1996 звільнений за угодою сторін (наказ від 29.07.1996 № 220к) (арк. спр. 26-38, 60-65).

Інші періоди роботи позивача не є спірними, тому судом не досліджуються.

Дослідженням довідок ВП «Шахтоуправління Свердловське» від 05.04.2021 № № 1451-1453, 1456, 1458-1460 про підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудових книжок, або відповідних записів в ній, про заробітну плату встановлено, що ОСОБА_1 працював

в шахті «Свердловська» та за період з 20.01.1987 по 08.05.1988 виконував у виробництві гірничих робіт за професією електрослюсар підземний з повним робочим днем під землею, видобувна ділянка № 2, що передбачено списком 1 розділом 1 підрозділом 1, код КП 7241.2, затвердженим постановою КМ СРСР від 22.08.1956 № 1173; додаткові відомості: наказ про прийняття від 23.01.1987 № 22-к, наказ про звільнення у зв`язку з призовом в армію від 11.05.1988 № 64-к (арк. спр. 10-13);

в шахті «ім. Володарського» та за період з 21.01.1993 по 29.07.1996 виконував у виробництві гірничих робіт за професією електрослюсар підземний з повним робочим днем під землею, дільниці УКТ-1, що передбачено списком 1 розділом 1 підрозділом 1, пункт 10101005, код КП 7241.2, затвердженим постановою КМУ від 11.03.1994 № 162, додаткові відомості: січень 1993 року 2 дні навчальний пункт, 4 дні невідома причина, січень 1995 року 11 днів відпустка без збереження з/п, 2 дні відпустка без збереження з/п, липень 1996 року 2 дні невідома причина; наказ про прийняття від 19.01.1993 № 3-к, наказ про звільнення від 29.07.1996 № 220-к; наказ про атестацію робочого місця від 19.03.1995 № 17-к (арк. спр. 15-19).

Доказів подання вказаних довідок разом із заявою про призначення пенсії від 21 травня 2021 року суду не надано.

Довідка форми ОК-5 інформації про спірні періоди не містить (арк. спр. 66-68).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення.

Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно.

Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.

Відповідно до абзаців першого-другого пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: […]

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок; […].

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Аналогічна, за змістом, вимога міститься і у абзаці 1 пункту 26 Положення про професійно-технічний навчальний заклад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1998 № 1240.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ) час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з пунктом 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (абзац перший пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, оцінка рішенню відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, надається судом виключно виходячи зі змісту такого рішення.

З вищевикладених правових норм слідує, що позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV за умови досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 21 року 06 місяців, з яких не менше 10 років на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1.

За даними паспорта громадянина України вік ОСОБА_1 на час звернення із заявою про призначення пенсії (21 травня 2021 року) становив 53 роки, тобто позивач досяг віку, необхідного для призначення йому пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

Що стосується наявності у позивача необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах страхового стажу, суд зазначає таке.

З розрахунку стажу для призначення пенсії слідує, що за наданими позивачем документами ГУПФУ в Донецькій області розраховано страховий стаж позивача 22 років 11 місяців 29 днів, у тому числі за списком № 1 01 рік 08 місяців 16 днів.

Як вже вище вказано, до пільгового страхового стажу позивача за списком № 1 не зараховані періоди: навчання з 01 вересня 1983 року по 27 грудня 1986 року, роботи з 20 січня 1987 року по 08 травня 1988 року на шахті «Свердловська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит», проходження строкової військової служби з 23 травня 1988 року по 21 квітня 1990 року, роботи з 21 січня 1993 року по 29 липня 1996 року на шахті «імені Володарського» виробничого об`єднання «Свердловантрацит».

Так, підставою для незарахування підтвердженого записами в трудовій книжці позивача періоду роботи з 20.01.1987 по 08.05.1988 та з 21.01.1993 по 29.07.1996 до його страхового стажу за списком № 1 стала відсутність визначених пунктом 20 Порядку № 637 довідок, що підтверджують пільговий характер роботи позивача.

Як слідує з вищевказаних правових норм, страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01.01.2004) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 березня 2018 року в справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Крім того, аналіз положень Порядку № 637 свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Зважаючи на вказані правові позиції Верховного Суду, суд критично оцінює твердження пенсійного органу щодо відсутності у позивача пільгового стажу роботи за списком № 1 через відсутність уточнюючих довідок, виданих підприємством, на якому працював позивач, чи його правонаступника.

Так, дослідженням записів в трудовій книжці позивача встановлено, що в період з 20 січня 1987 року по 08 травня 1988 року та з 21 січня 1993 року по 29 липня 1996 року позивач працював за професіями та виконував роботи, які віднесені до списку № 1 та дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

Суд зазначає, що записи в трудовій книжці за цей період містять відомості про пільговий характер роботи позивача, а також про його зайнятість на вказаних підземних роботах протягом повного робочого дня під землею, тобто трудова книжка містить запис про характер виконуваної позивачем роботи.

За таких обставин суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Донецькій області безпідставно вважає, що вказаний період роботи можливо зарахувати до пільгового страхового стажу позивача за списком № 1 тільки за умови його підтвердження уточнюючими довідками.

Крім того, всі дані про характер виконуваної позивачем роботи містять довідки ВП «Шахтоуправління Свердловське» від 05.04.2021 № № 1451-1453, 1456, 1458-1460, які, на думку суду, також мають враховуватися при прийнятті рішення щодо призначення позивачу пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

Так, стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року по справі Лоізіду проти Туреччини дійшов такого висновку: Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 жовтня 2015 року у справі № 816/4505/14 і враховується судом при розгляді даної справи.

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду, органи Пенсійного фонду мають брати до уваги інформацію, зазначену у документах, виданих на тимчасово окупованій території України, аби у повному обсязі захистити права позивача, який звернувся до управління за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі Ковач проти України від 07 лютого 2008 року, пункт 59 рішення у справі Мельниченко проти України від 19 жовтня 2004 року, пункт 50 рішення у справі Чуйкіна проти України від 13 січня 2011 року, пункт 54 рішення у справі Швидка проти України від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини першої Європейської Соціальної хартії та частини третьої статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Суд вказує, що позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади. На теперішній час на законодавчому рівні відсутня така обов`язкова умова як перереєстрація підприємств на територію підконтрольну українській владі.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не зарахував періоди роботи позивача з 20 січня 1987 року по 08 травня 1988 року та з 21 січня 1993 року по 29 липня 1996 року, підтверджені записами в трудовій книжці та уточнюючими довідками, до пільгового стажу позивача за списком № 1.

Також з вищеописаних трудової книжки та диплому судом встановлено, що позивач з 01 вересня 1983 року по 27 грудня 1986 року пройшов повний курс навчання за професією «електрослюсар підземний» та у тримісячний строк з дня закінчення навчання (20 січня 1987 року) був працевлаштований за здобутою професією на шахту «Свердловська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит», тому цей час навчання відповідно до статті 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР «Про професійно-технічну освіту» також має бути зарахований органами Пенсійного фонду України до пільгового страхового стажу позивача за списком № 1.

З записів у трудовій книжці позивача та військового квитка судом встановлено, що позивач в період з 23 травня 1988 року по 21 квітня 1990 року проходив строкову військову службу, на час призову на яку працював за професією, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 електрослюсар підземний з повним робочим днем під землею. Відповідно час проходження позивачем строкової військової служби також має бути зарахований відповідачем до пільгового стажу позивача за списком № 1.

Підсумовуючи вищевикладене судом встановлено, що час навчання позивача, проходження строкової військової служби, роботи на шахтах «Свердловська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» та «імені Володарського» виробничого об`єднання «Свердловантрацит» сукупно з підтвердженим та зарахованим ГУПФУ в Донецькій області до пільгового страхового стажу позивача за списком № 1 періодом роботи складають 11 років 09 місяців 10 днів. В свою чергу, наявність такого пільгового стажу за списком № 1 дає ОСОБА_1 право на пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

За таких обставин суд дійшов висновку, що рішення ГУПФУ в Донецькій області від 27 травня 2021 року про відмову позивачу в призначенні пенсії, яке продубльовано рішенням ГУПФУ в Луганській області від 27 травня 2021 року № 91, не відповідають критеріям правомірного рішення, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто є протиправними, тому підлягають скасуванню.

Як наслідок визнання протиправним та скасування вище вказаних рішень, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в Донецькій області прийняти рішення про призначення позивачу пенсії згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV із зарахуванням до пільгового стажу позивача за списком № 1 його періодів навчання з 01 вересня 1983 року по 27 грудня 1986 року, проходження строкової військової служби з 23 травня 1988 року по 21 квітня 1990 року, роботи з 20 січня 1987 року по 08 травня 1988 року та з 21 січня 1993 року по 29 липня 1996 року.

На думку суду, саме такий спосіб захисту у повній мірі сприятиме відновленню порушених прав позивача, тобто є ефективним в межах спірних відносин.

Визначаючи територіальний орган, на якого суду слід покласти прийняття рішення про призначення позивачу пенсії за віком, суд виходить з того, що за заявою позивача від 21 травня 2021 року про призначення пенсії за віком згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності вже визначений територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію, - ГУПФУ в Донецькій області. Тому наслідком скасування прийнятого ГУПФУ в Донецькій області за результатами розгляду цієї заяви позивача рішення, є виникнення саме за цим територіальним органом Пенсійного фонду України обов`язку повторно розглянути таку заяву з прийняттям відповідного рішення.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини є безумовною підставою для задоволення позову в повному обсязі, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Щодо обраного способу захисту порушених прав позивача, суд зазначає таке.

Незважаючи, що позовні вимоги сформовано тільки щодо скасування рішення ГУПФУ в Луганській області від 27 травня 2021 року № 91, суд, керуючись положеннями статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та додатково визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Донецькій області від 27 травня 2021 року, як таке, що передувало прийняттю оскаржуваного рішення.

Крім того, з вищеописаних записів в трудовій книжці позивача та військовому квитку судом встановлено, що представником позивача в позовних вимогах визначений неправильний період проходження позивачем строкової військової служби та роботи на шахті «імені Володарського» виробничого об`єднання «Свердловантрацит». Правильним є період проходження військової служби з 23 травня 1988 року по 21 квітня 1990 року, а період роботи - з 21 січня 1993 року по 29 липня 1996 року. Тому суд, керуючись положеннями статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне зобов`язати ГУПФУ в Донецькій області прийняти рішення із зарахуванням до пільгового стажу роботи позивача за списком № 1 правильного строку проходження військової служби та роботи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджено квитанцією про сплату від 22 жовтня 2021 року (арк. спр. 6).

Зважаючи, що даний спір виник внаслідок неправильних дій ГУПФУ в Донецькій області, а також, що позов підлягає задоволенню з коригуванням обраного представником позивача способу захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань саме ГУПФУ в Донецькій області.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Якимовича Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код за ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, місто Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, код за ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27 травня 2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 27 травня 2021 року № 91 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21 травня 2021 року із зарахуванням до пільгового страхового стажу за списком № 1 періодів: навчання з 01 вересня 1983 року по 27 грудня 1986 року, роботи з 20 січня 1987 року по 08 травня 1988 року на шахті «Свердловська» виробничого об`єднання «Свердловантрацит», проходження строкової військової служби з 23 травня 1988 року по 21 квітня 1990 року, роботи з 21 січня 1993 року по 29 липня 1996 року на шахті «імені Володарського» виробничого об`єднання «Свердловантрацит».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судові витрати по сплаті судового збору в розміні 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова