Справа № 480/6025/21
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2022 р. Справа №480/6025/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Шевченко І.Г.,
за участю секретаря судового засідання - Мельник О.П.,
представника позивача - Єни С.О.,
представника відповідача - Шинкаренко І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6025/21 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Глухівський кар`єр кварцитів" до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Глухівський кар`єр кварцитів" (далі - позивач, ТОВ "Глухівський кар`єр кварцитів", ТОВ "ГКК") звернулося до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (далі - відповідач, ГУ ДПС в Сумській області), в якій, з урахуванням заяви про виправлення описки (т.2, а.с.1-2), просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті відповідачем 14.06.2021:
Позовні вимоги мотивовані протиправністю висновків ГУ ДПС у Сумській області, зроблених за результатами документальної планової перевірки ТОВ Глухівський кар`єр кварцитів про встановлення порушення позивачем вимог п. 198.5 ст. 198, п. 201.1 ст. 201, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 Податкового кодексу України.
Наголошує на тому, що висновок відповідача про використання ТОВ Глухівський кар`єр кварцитів обладнання в операціях, що не є господарською діяльністю шляхом його списання за рахунок нерозподіленого прибутку не відповідає фактичним обставинам справи. Стверджує, що трансформаційних коригувань, пов`язаних з рахунком 282 Товари, на якому при придбанні обладнання в червні 2015 року в бухгалтерському обліку позивача було здійснене проведення, позивач не здійснював, а обладнання, оприбутковане в червні 2015 року на рахунок 282 Товари, продовжує обліковуватися на вказаному рахунку 282 Товари за історичною собівартістю (ціною придбання) впродовж 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 років і дотепер. Списання товарів з рахунку 282 Товари не відбулося. У процесі трансформації позивачем в обліку створено контрактивний резерв на знецінення запасів до рахунку 28 Товари по активам, які перебувають на зберіганні (обладнання). Позивачем не складались жодні первинні документи необхідні для списання, а саме, не складався перелік товарів, що підлягають списанню та не складались будь-які матеріали щодо вибуття цього обладнання із обліку позивача. Таким чином, факт списання обладнання відсутній. Відтак, враховуючи що нарахування резерву знецінення запасів не є списанням; нарахування резерву знецінення запасів в бухгалтерському обліку не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість в розумінні п. 185.1 ст. 185 ПК України; створення резерву знецінення запасів не є операцією з постачання товарів відповідно до вимог пп. 14.1.191 п. ст. 14 ПК України; відсутній факт початку використання обладнання в операціях, що не є господарською діяльністю позивача; обладнання придбавалось для використання в господарській діяльності позивача; створення резерву на знецінення лише по-іншому відображає обладнання на балансі і є операцією здійсненою в межах господарської діяльності позивача, у зв`язку з цим твердження відповідача про необхідність нарахування позивачем в червні 2019р. податкових зобов`язань з податку на додану вартість та скласти і зареєструвати податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Щодо дати нарахування податкових зобов`язань по юридичним послугам позивач вказав, що керуючись вимогами п. 198.5 ст. 198 ПК України, вірно нарахував податкові зобов`язання на дату початку їх фактичного використання в не господарській діяльності, визначену в первинних документах. Зокрема, вказав, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням ВБ Партнерс 28.12.2016 укладено Договір № 16.12.1 Про правову допомогу і надання юридичних послуг, по якому у червні 2018 року прийнято рішення про те, що акти по юридичних послугах, по яких не додано переліку виконаних робіт, необхідно визнати використаними не в господарській діяльності. Саме в червні 2018 року на юридичні послуги, які визнані використаними не в господарській діяльності, були нараховані компенсуючі податкові зобов`язання за жовтень-грудень 2017 року.
Щодо правильності віднесення витрат пов`язаних із заміною вікон та дверей до витрат поточного періоду вказав, що відповідач посилається на лист Міністерства регіонального розвитку та будівництва від 15.07.2009 №9/9-1056 та наказ Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд від 10.08.2004 №150, якими визначено поняття поточний ремонт та капітальний ремонт. Однак, наказ №150 прийнято на виконання Закону України Про житлово-комунальні послуги, про що вказується в самому Наказі № 150, а Закон України Про житлово-комунальні послуги регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, а саме: ...відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Тобто, вказані нормативно-правові акти регулюють інші відносини та не можуть бути застосовані до діяльності позивача.
Крім того, згідно Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 39.09.2003 року №561, лише платник наділений правом приймати рішення: віднести суми сплачені ним за ремонти до складу витрат або у збільшення первісної вартості основного засобу. Податкові органи не наділені повноваженнями на власний розсуд визначати чи відбулося поліпшення основних засобів, чи ремонт був здійсненний для підтримання таких основних засобів у робочому стані.
У зв`язку з чим висновки відповідача про порушення позивачем п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПК України є протиправним та таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи.
Ухвалою суду від 12.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 16.09.2021 (т.1, а.с.187).
Представник відповідача, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, подав до суду відзив на позов (т.1, а.с.221-227), в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Так, дотримуючись облікової політики, позивачем при створенні резерву знецінення запасів самостійно визнано відсутність можливості контролювати неповернуте майно, та через це визнано його знеціненим в сумі повної вартості неповернутого майна - 8364292,8 грн., та у червні 2019 року здійснено в бухгалтерському обліку запис Дт 441 Кт 28, що в свою чергу зменшило балансову вартість запасів в Балансі підприємства на відповідну суму.
Тобто, списання в бухгалтерському обліку з рахунку 28 товару у повній його вартості (Дт 441 Кт 28), повинно знайти відображення в податковому обліку.
Оскільки позивачем не використовуються придбані та не повернені зі зберігання ТМЦ в господарській діяльності і з червня 2019 року визнано знеціненими, можна вважати їх використаними в не господарській діяльності на суму визнаного знецінення до моменту визнання їх активом і використання у господарській діяльності.
Враховуючи вищевикладене, у підприємства виник обов`язок відповідно до абз. г) п.198.5 ст.198 ПКУ нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст.189 ПК України, та скласти і зареєструвати і ЄРПН в терміни, встановлені ПКУ для такої реєстрації, зведену податкову накладну на суму ПДВ з вартості знецінених ТМЦ.
При цьому, якщо під час придбання ТМЦ суми ПДВ були включені до складу податкового кредиту відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України, то у разі їх невикористання в господарській діяльності, підприємство зобов`язане нарахувати податкові зобов`язані згідно з абзацом г п. 198.5 ст. 198 ПКУ не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду, в якому відбувається така операція.
Враховуючи вищезазначене, позивачем, на порушення п. 198.5 ст.198, п. 201.1 ст.201 ПК України, занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 1672 858,56 грн., не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні.
Щодо операцій по наданню юридичних послуг та завищення податкових зобов`язань з ПДВ за рахунок несвоєчасного нарахування податкових зобов`язань в сумі 315 000 грн. вказав, що проведення в бухгалтерському обліку списання вартості та ПДВ з юридичних послуг за і рахунок нерозподіленого прибутку, свідчить про те, що суб`єктом господарювання самостійно, на добровільній основі, за погодженням з управляючою компанією, визнано, що дані послуги у відповідності до ПСБО 16 не можуть бути віднесені до витрат поточного періоду, а отже не пов`язані з господарською діяльністю СГ, що зобов`язує платника податків нарахувати у відповідності до п. 198.5 ст.198 ПКУ податкові зобов`язання з ПДВ.
В червні 2018 року управлінським рішенням акти по юридичних послугах, по яким не
надано звітів з переліком виконаних робіт, визнано такими, що використані не в господарській діяльності, та за жовтень-грудень 2017 нараховані компенсуючи податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 315000 грн.
Однак, пунктом 5 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996 визначено, що господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
Враховуючи те, що позивачем в бухгалтерському обліку здійснено списання суми ПДВ за рахунок нерозподіленого прибутку в грудні 2017 року, а також те, що на момент здійснення даної проводки по наданим юридичним послугам акти надання послуг не підтверджені Звітами з переліком наданих послуг, що ідентифікують їх пов`язаність з господарською діяльністю, то у позивача в грудні 2017 року виник обов`язок нарахувати компенсуючи податкові зобов`язання. Однак позивач здійснив дане відображення ПДВ лише в червні 2018 року, що вплинуло на завищення податкового кредиту за грудень 2017 року.
Щодо включення до складу собівартості готової продукції вартості ТМЦ, використаних при поліпшенні 03 (капітальний ремонт), вказав, що позивач протягом 2017-2019 років здійснив ремонт будівлі АПК шляхом заміни старих вікон та дверей на нові металопластикові вікна та металеві двері на загальну суму 235 000,00 грн.
Відповідно до п.14. ПСБО 7 встановлення в будівлі АПК нових пластикових вікон замість старих дерев`яних вікон та дверей вхідних металевих неодмінно призведе до поліпшення технічних характеристик будівлі, а саме підвищиться захист приміщення від шуму, пилу, краще зберігатиметься тепло взимку, що продовжить термін служби приміщення, тобто продовжить строк його корисної експлуатації, призведе до економії витрат на теплоносії, тобто, призведе до збільшення майбутніх економічних вигод від використання об`єкта, збільшить його ринкову вартість.
Таким чином, під час прийняття рішення щодо визначення виду ремонту (поточний чи капітальний) керівник підприємства знав, що фактично відбулось поліпшення технічних характеристик будівлі в зв`язку з заміною вікон, що є по суті капітальним ремонтом.
Відтак, згідно нормативних документів, заміна старих вікон та дверей на нові пластикові вікна та металеві двері є капітальним ремонтом будівлі, та відповідно до п.14. ПСБО 7 вартість встановлених нових пластикових вікон та металевих дверей - збільшує первісну вартість основного засобу - будівлі АПК.
Представник позивача подала відповідь на відзив (т.1 а.с.201-202), в якому вказала, що відзив не містить конкретних заперечень відповідача проти позовних вимог позивача, а також відповідних доказів. Відповідач жодним чином не заперечив та не надав жодних доказів, які б спростовували того факту, що:
- в бухгалтерському обліку позивача мало місце створення резерву знецінення запасів, що не є операцією із списання;
- створення резерву знецінення обладнання не підпадає під визначення операції з постачання товарів/послуг в розумінні пп. 14.1.191 та пп. 14.1.185 п. 14.1 ст.14 ПК України, а відтак під час створення резерву запасів відсутній об`єкт оподаткування податком на додану вартість;
- відсутні факти використання Обладнання у операціях, які не є господарською діяльністю; будь-які первинні документи, які підтверджують цей факт та визначають дату початку використання в таких операціях;
- позивач вірно нарахував податкові зобов`язання за юридичні послуги на дату початку їх фактичного використання в не господарській діяльності, визначену в первинних документах;
- лист Міністерства регіонального розвитку та будівництва від 15.07.2009 року № 9/9-1056 та наказ Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд від 10.08.2004 року № 150, мають іншу сферу регулювання та не можуть бути застосовані до позивача.
Крім того, представником позивача також було надано суду пояснення (т.2 а.с.202-205, т.3, а.с.1-2), в яких представник позивача пояснив, що в 2018 році бухгалтерський облік позивача здійснювався відповідно до Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в України, в 2019 році Позивач почав здійснювати свій облік відповідно до Міжнародних стандартів фінансової звітності (далі - МСФЗ). Під час переходу з НП(С)БО на МСФЗ, змінювалась облікова політика підприємства та здійснювалась трансформація фінансової звітності, тобто приведення у відповідність до МСФЗ тих операціях, які були по-іншому відображені в обліку по НС(П)БО. Різниці, зумовлені таким коригуванням, здійснюються за рахунок нерозподіленого прибутку.
Таким чином, при трансформації фінансової звітності, яка відбулася в червні 2019 року станом на 01.01.2018, з урахуванням висновків незалежного аудитора за 2018 рік, позивачем прийняте рішення про нарахування резерву на знецінення товарів (яке обґрунтоване невиконанням ПАТ ЗАлК умов договору зберігання з липня 2016 року).
Окремо відмітив, що, виходячи із системного тлумачення п.6.3 Облікової політики, п.33 МСФЗ 15 «Дохід від договорів з клієнтами підставою для припинення визнання запасу є втрата юридичного контролю над запасом. Водночас, позивач є законним власником обладнання, від якого може отримувати економічну вигоду, використовувати обладнання для погашення зобов`язань або зменшення витрат, продати чи обміняти, надати його в заставу як забезпечення позики, вчиняти будь-які інші юридично значимі дії як законний власник обладнання. Тому представник позивача стверджує про відсутність умов та підстав для припинення визнання такого запасу.
Додаткові пояснення також були подано представником відповідача (т.3, а.с.200-201), в яких представник вкотре наголосив, що оскільки позивачем не використовуються придбані та не повернені зі зберігання ТМЦ в господарській діяльності і з червня 2019 року визнано знеціненими, то можна вважати їх використаними в не господарській діяльності на суму визнаного знецінення до моменту визнання їх активом і використання у господарській діяльності. Тому у позивача виник обов`язок відповідно до абз. г) п. 198.5 ст.198 ПК України, нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст.189 ПК України, та скласти і зареєструвати в ЄРПН в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, зведену податкову накладну на суму ПДВ з вартості знецінених ТМЦ.
Крім іншого, наголосив, що під час прийняття рішення щодо визначення виду ремонту керівник підприємства знав, що фактично відбулось поліпшення технічних характеристик будівлі, у зв`язку з заміною вікон, що є по суті капітальним ремонтом, а тому, враховуючи Правила утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76 заміна старих вікон є капітальним ремонтом будівлі, що збільшує первісну вартість основного засобу будівлі АПК.
У свою чергу, позивачем подано заперечення на додаткові пояснення відповідача (т.3, а.с.212-213), в яких вказує, що відповідач в поясненнях посилається на Правила утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, однак, сфера застосування вказаного Наказу №76 стосується житлових будинків, які призначені для постійного проживання в них. Вказаний нормативно-правовий акт не може бути застосований до будівлі АПК, оскільки це абсолютно різні види будівель з різною сферою використання.
Крім того, представником відповідача були подані ще додаткові пояснення (т.3 а.с.220-222), в яких заперечення проти позовних вимог представник підтримав.
Підготовче засідання 16.09.2021 з метою надання часу відповідачу для ознайомлення з додатковими доказами наданими позивачем, було відкладено на 29.09.2021 (т.2, а.с.199), а ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 29.09.2021, підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.11.2021 (т.2 а.с.212-213).
У судових засіданнях 10.11.2021, 24.11.2021, 07.12.2021 оголошувалася перерва з метою повторного виклику свідків для допиту та витребування додаткових доказів у сторін до 24.11.2021, 07.12.2021, 02.02.2022 відповідно (т.2 а.с.234-236, т.3 а.с.56-58, 215).
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові та відповіді на відзив.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві.
Заслухавши пояснення представників сторін, показання допитаних свідків - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ), ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вбачає необхідним позов задовольнити частково, виходячи з наступного.
У судовому засіданні було встановлено, що позивач зареєстрований як юридична особа та перебуває на обліку у відповідача як платник податків.
ГУ ДПС у Сумській області у період з 16.03.2021 по 26.04.2021 була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Глухівський кар`єр кварцитів" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2017по 31.12.2020, валютного законодавства за період з 01.07.2017 року по 31.12.2020 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2014 року по 31.12.2020 року, іншого законодавства за період з 01.07.2017 року по 31.12.2020 року, за результатами якої складено акт документальної планової виїзної перевірки від 05.05.2021 №2254/18-28-0701-07/14015554/31 (т.1, а.с.16-79).
Так, перевіркою встановлення порушення ТОВ "Глухівський кар`єр кварцитів":
- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового Кодексу України від 2 грудня
2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, у результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 42 299 грн., у тому числі за 2017 рік на суму 28 878 грн., за III квартали 2018 року на суму 11 398 грн., за 2018 рік на суму 11 398 грн., за півріччя 2019 на суму 2 024 грн., за III квартали 2019 року на суму 2024грн., за 2019 рік на суму 2024грн.;
та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 89 236 грн., у тому числі за грудень 2020 року на суму 89 236 грн.;
- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями, не складено і не зареєстровано в ЄРПН зведеної податкової накладної на загальну суму ПДВ 1672 859 грн., в тому числі в червні 2019 року на суму ПДВ 1 672 859 грн., що відповідно до пункту 120-1 .2 статті 120-1 Кодексу тягне за собою накладення на платника податку штрафу.
Не погоджуючись з висновками акта перевірки, ТОВ "Глухівський кар`єр кварцитів" до ГУ ДПС у Сумській області подано заперечення від 26.05.2021 до акта перевірки (т.3, а.с.229-233), за результатами розгляду якого позивачу надано відповідь на заперечення до акту (т.3 а.с.234-239), згідно якої висновки акта перевірки є таким, що відповідають фактичним обставинам, складеними у відповідності до норм податкового законодавства та є правомірним.
За результатами вказаної перевірки, ГУ ДПС у Сумській області 14.06.2021 були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення:
Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи (т.1, а.с.16-79), підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідача від 14.06.2021
став висновок контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму вартості товарно-матеріальних цінностей, що знаходились на відповідальному зберіганні, не повернуті станом на день закінчення перевірки, та вартість яких списана за рахунок нерозподіленого прибутку в розмірі 1672859грн.
Не погоджуючись з даним висновком контролюючого органу, суд виходить з наступного.
ТОВ «Глухівський кар`єр кварцитів» у червні 2015 року згідно двох договорів за №АКЗ-Д-2015-002 від 05.06.2015 та за №АКЗ-Д-2015-004 від 09.06.2015 та за відповідними актами приймання-передачі у товариства з обмеженою відповідальністю «Алюмінієва катанка Запоріжжя» (т.1, а.с.94-101,102-109) придбав обладнання, з метою зберігання якого ним було укладено з публічним акціонерним товариством Запорізький виробничий алюмінієвий комбінат (далі ПАТ ЗАлК) договір зберігання за №ЗАлК-Д-2015-80 від 16.06.2015 (т.1, а.с.110-112) зі строком дії 1 рік (до 16.06.2016). Майно було передано на зберігання згідно актів прийому-передачі майна на зберігання (т.1, а.с.113-115). Загальна вартість придбаного та переданого на зберігання майна склала 10037151,36грн. в т.ч. з податком на додану вартість 1672858,56грн. (без ПДВ 8364292,8грн.).
При придбанні обладнання в червні 2015 року в бухгалтерському обліку позивача було здійснено запис: Дебет рахунку 282 «Товари» на суму 8364292.8, Кредит рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» та вказане знайшло своє відображення у балансі підприємства (ст.1104 «Товари») (т.1, а.с.166-171). Бухгалтерський облік на час придбання обладнання здійснювався відповідно до Національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку в України (далі НП(С)БО).
У подальшому після завершення строку дії договору ПАТ ЗАлК позивачем надіслано до ПАТ ЗАлК вимогу від 12.07.2016 про повернення обладнання, переданого на зберігання, проте всупереч вимогам договору зберігання, обладнання позивачу повернуто не було. Вказане стало підставою для звернення до господарського суду з позовом про зобов`язання ПАТ ЗАлК повернути майно, який було задоволено (т.1, а.с.117-147).
При цьому, під час примусового виконання рішення суду про повернення майна вчинення виконавчих дій було зупинено (т.1, а.с.157-160).
Відповідно до ч.3 ст.14 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (далі Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»), підприємства, що становлять суспільний інтерес (крім великих підприємств, які не є емітентами цінних паперів), публічні акціонерні товариства, суб`єкти природних монополій на загальнодержавному ринку та суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність у видобувних галузях, зобов`язані не пізніше ніж до 30 квітня року, що настає за звітним періодом, оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським висновком на своїй веб-сторінці (у повному обсязі) та в інший спосіб у випадках, визначених законодавством.
Зважаючи на це, фінансова звітність позивача (суб`єкта господарювання, який здійснює діяльність у видобувній галузі) з 2018 року підлягає обов`язковому аудиту та оприлюдненню на офіційному сайті позивача.
Незалежною аудиторською фірмою ТОВ «Аудиторська фірма «Капітал груп» проведено аудит фінансової звітності загального призначення позивача станом на 31.12.2018 та за рік, що закінчився на вказану дату (т.1, а.с.148-165) та складено звіт, в якому зазначено, що показник Примітки 12 «Запаси» та статті 1100 «Запаси» Балансу (Звіту про фінансовий стан) станом на 31.12.2018 завищений на вартість товарів, які знаходяться на відповідальному зберіганні згідно договору зберігання №ЗАЛК-Д-2015-80 від 16.06.2015 та відповідного акту прийому-передачі, в розмірі 8 364,3тис. грн. внаслідок відсутності у підприємства можливості контролювати зазначений ресурс. На цю ж суму повинен бути скоригований за рахунок нерозподіленого прибутку (непокритого збитку) залишок запасів на початок 2018 року (т.1, а.с.150-151).
Відповідно до наказу ТОВ «Глухівський кар`єр кварцитів» від 14.01.2019 №5/1 «Про перехід на міжнародні стандарти фінансової звітності (далі МСФЗ)» з метою забезпечення своєчасного і якісного складання фінансової звітності за МСФЗ визначено дату переходу ТОВ «ГКК» на МСФЗ 01.01.2018 (т.3, а.с.146-147).
На підставі наказу від 07.08.2019 №63/1 «Про перехід на МСФЗ (трансформація 1)» (п. 6) підприємством застосовано станом на 01.01.2019 (шляхом перерахунку на дату переходу на МСФЗ 01.01.2018) протокол професійного судження комісії з питання 1: стосовно створення контрактивного резерву до рахунку 28 «Товари» по активам, які перебувають на відповідальному зберіганні та створено станом на 01.01.2018 (п.11) резерв на знецінення активу «Товари» (Додаток 4) (т.3, а.с.1296-140).
Так, в протоколі професійного судження (т.3, а.с.139-140) вказано, що придбані ТОВ «ГКК» в 2015 році у TОB «Алюмінієва катанка Запоріжжя» ТМЦ на загальну суму 8364292,80 грн.(без ПДВ), які станом на 01.12.2017 обліковуються на рахунку 28 «Товари», передані на відповідальне зберігання до ПАТ «ЗАЛК» та неповернені після закінчення строку дії договору зберігання. ТОВ «ГКК» проведено судово-претензійну роботу по поверненню вказаного майна з відповідального зберігання (справа № 908/846/17): 17.01.2019 рішенням Господарського суду Запорізької області відмовлено в задоволенні позову, 30.05.2019 Постановою Центрального апеляційного господарського суду скаргу задоволено та зобов`язано ПАТ «ЗАЛК» повернути майно. Відповідно до протоколу професійного судження комісії з осіб, залучених для підготовки фінансової звітності за МСФЗ, затвердженого генеральним директором ТОВ «ГКК» Лагутіним В.О., зроблено висновок професійного судження щодо нарахування резерву на знецінення запасів внаслідок відсутності можливості контролювати зазначені ресурси у сумі 8364292,80 грн. за рахунок нерозподіленого прибутку (т.3, а.с.140).
Відповідно до Додатку 4 «Перехід до Міжнародних стандартів фінансової звітності» (т.3, а.с.126-128) при узгодженні статей балансу станом на 31.12.2017 та станом на 31.12.2018 нараховано резерв на знецінення запасів, внаслідок відсутності можливості контролювати зазначені ресурси у сумі 8364 тис. грн. за рахунок нерозподіленого прибутку.
Дані зміни по трансформації балансу, як встановлено судом з пояснень представників сторін, здійснено позивачем за півріччя 2019 року згідно наказу від 07.08.2019 № 63/Г, та здійснене проведення в бухгалтерському обліку
Дебет рахунку 441 «Нерозподілений прибуток»
Кредит рахунку 283 «Резерв на знецінення товарів».
Відповідач в акті перевірки робить висновок (т.1, а.с.42), що дотримуючись облікової політики підприємством при створенні резерву знецінення запасів самостійно визнано відсутність можливості контролювати неповернуте майно, та через це визнано його знеціненим в сумі повної вартості неповернутого майна - 8364292,8грн., та у червні 2019 року здійснено в бухгалтерському обліку запис Дт 441 Кт 28 в сумі повної вартості неповернутого майна - 8364292,8грн., що у свою чергу зменшило балансову вартість запасів в Балансі підприємства на відповідну суму. Таким чином, списання в бухгалтерському обліку з рахунку 28 товару у повній його вартості (Дт 441 Кт 28), вважає представник відповідача у відзиві (т.1, а.с.193) повинно знайти відображення у податковому обліку, враховуючи вимоги ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до якої фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку. Схожі пояснення були надані і свідком ОСОБА_1 .
Тобто відповідач, з посиланням на баланс позивача 2019р., а також норми ст.ст.14, 189, 198 Податкового кодексу України робить висновок про відсутність контролю над обладнанням та про списання позивачем з рахунку 28 повної вартості обладнання 8364292,8грн., а відтак вважає, що позивач мав би нарахувати податкові зобов`язання з податку на додану вартість, так як використав обладнання в операціях, що не є господарською діяльністю.
Дійсно, під час складення балансу, з метою дотримання вимог п.33 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1 «Подання фінансової звітності» (Суб`єкт господарювання розкриває окремо активи і зобов`язання, а також дохід та витрати. Згортання у звіті (звітах) про прибутки та збитки та інший сукупний дохід або у звіті про фінансовий стан, крім випадків, коли згортання відображає сутність операції чи іншої події, зменшує спроможність користувачів розуміти операції, інші події та умови, що склалися, й оцінювати майбутні грошові потоки суб`єкта господарювання. Оцінювання активів із вирахуванням резервів (наприклад, резерв на знецінення запасів і сумнівну дебіторську заборгованість) не є згортанням) позивач подав інформацію в рядку 1104 «Товари» балансу підприємства із вирахуванням резерву на знецінення запасу (т.2, а.с.92-93).
При цьому, відповідно до пп.14.1.36 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно із п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами пп. «г» п.198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Пунктом 189.1 ст.189 Податкового кодексу України визначено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.
Посилаючись на вказані норми в акті перевірки контролюючий орган відмічає, що якщо під час придбання товарно-матеріальних цінностей суми податку на додану вартість були включені до складу податкового кредиту відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, то у разі їх невикористання в господарській діяльності, підприємство зобов`язане нарахувати податкові зобов`язання згідно з абзацом «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду (яким відповідач вважає є червень 2019р., як період створення резерву), в якому відбувається така операція.
Водночас, варто відмітити, що згідно із пп. «а» п.185.1 ст. 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.
У свою чергу, згідно із пп. 14.1.185 та пп. 14.1.191 ст.14 Податкового кодексу України постачання послуг - будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності. Постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Тобто, однією з ознак операцій, які є об`єктом оподаткування податком на додану вартість є перехід права власності чи інша передача майнових прав на розпорядження товарами/послугами як власник.
Однак, під час створення резерву знецінення запасів в червні 2019р. перехід права власності не відбувався, таких доказів суду не надано. Тобто створення резерву знецінення обладнання не підпадає під визначення операції з постачання товарів/послуг в розумінні пп.14.1.191 та пп. 14.1.185 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, а відтак під час створення резерву запасів, на переконання суду, відсутній об`єкт оподаткування податком на додану вартість.
При цьому, доводи контролюючого органу про списання обладнання через втрату контролю позивачем над обладнанням, з посиланням на п.6.3 Облікової політики, затвердженої наказом від 07.08.2019 №63/1, суд не приймає до уваги, враховуючи наступне. Дійсно відповідно до п.6.3 Облікової політики, затвердженої наказом від 07.08.2019 №63/1 (т.3, а.с.111) запаси визнаються підприємством, якщо вони належать йому та:
- існує велика ймовірність отримання економічної вигоди від їх використання в майбутньому;
- їх вартість може бути достовірно оцінена.
Підставою для визнання (припинення визнання) запасів є наявність (відсутність) контролю в розумінні МСФЗ 15 «Дохід від договорів з клієнтами», відповідно до п.33 яких контроль над активом означає здатність керувати використанням активу та отримувати практично всю решту вигід від нього. Контроль включає в себе спроможність заборонити іншим суб`єктам господарювання керувати використанням активу та отримувати вигоди від нього. Вигоди від активу це потенційні грошові потоки (надходження грошових коштів або економія грошових коштів, які вибувають), які можуть бути отримані безпосередньо чи опосередковано багатьма способами, наприклад, шляхом: (a) використання активу для виробництва товарів або надання послуг (у тому числі державних послуг); (б) використання активу для підвищення вартості інших активів; (в) використання активу для погашення зобов`язання або зменшення витрат; (г) продажу або обміну активу; (ґ) надання активу у заставу як забезпечення позики; та (д) утримання активу.
Підприємство визнає активами придбані запаси на підставі переходу контролю, не залежно від місця знаходження запасів (наприклад, товари в дорозі, на відповідальному зберіганні, тощо).»
Тобто за п. 6.3. Облікової політики підприємства позивача умовами визнання запасу є (1) належність запасу Позивачу (право власності на запас); (2) ймовірність отримання економічної вигоди від використання запасу в майбутньому та (3) можливість оцінити вартість запасу.
Відповідач в акті перевірки та інших заявах по суті не оспорює наявність у позивача саме умов для визнання обладнання як запасу. Крім того, доказів втрати позивачем юридичного контролю над обладнанням відповідачем суду не надано.
Також варто відмітити, що відповідно до п.п. 10, 11 Міжнародного стандарту бухгалтерського обліку 1 «Подання фінансової звітності», Примітки до фінансової звітності за МСФЗ є частиною повного комплекту фінансової звітності.
На сторінці 22 Приміток до фінансової звітності за рік, що закінчився 31.12.2020, позивач вказує: «На вартість товарів, які знаходяться на відповідальному зберіганні в АТ «ЗАлК», сформовано резерв на знецінення, в сумі 8 364,3 тис. грн. Триває процедура примусового виконання судового рішення про повернення вказаних товарів». (т.2, а.с.66).
Водночас, як вбачається з матеріалів справи та це підтверджено і показаннями свідка ОСОБА_2 трансформаційних коригувань з рахунком 281.2 «Товари» позивач не здійснював. Тобто обладнання оприбутковане в червні 2015р. на рахунок 281.2 «Товари», продовжує обліковуватися на вказаному рахунку 281.2 «Товари» за історичною собівартістю (ціною придбання) впродовж 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 років і дотепер, що вбачається з оборотного балансу по рахунку бухгалтерського обліку підприємства позивача, як станом на 2018р. так станом і на 2020р. (т.2, а.с.191,192).
Докази про ліквідацію обладнання за самостійним рішенням платника податків, або докази реалізації даного обладнання в матеріалах справи також відсутні.
Таким чином, в процесі трансформації на підставі висновків Звіту незалежного аудитора ТОВ «АФ «Капітал Груп» від 18.04.2019, позивачем в обліку створено контрактивний резерв на знецінення запасів до рахунку 28 «Товари» по активам, які перебувають на зберіганні (Обладнання). Станом на момент розгляду справи актив обліковується на балансі підприємства, інформація про це зафіксована в бухгалтерському обліку підприємства.
Враховуючи вищезазначене, в судовому засіданні не було доведено відповідачем факту саме списання спірного обладнання з рахунку 281.2 «Товари».
Таким чином, враховуючи що нарахування резерву знецінення запасів не є списанням активу; створення резерву знецінення запасів в бухгалтерському обліку не є операцією з постачання товарів відповідно до вимог пп. 14.1.191 п. ст. 14 ПК України та відповідно і не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість в розумінні п.185.1 ст. 185 ПК України; в судовому засіданні не було підтверджено факту початку використання обладнання в операціях, що не є господарською діяльністю позивача; суд приходить до висновку про відсутність у позивача обов`язку за даних обставин нарахувати податкові зобов`язання на підставі пп. г п. 198.5 ст. 198 ПК України та, відповідно, скласти та зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну.
Приймаючи вказане рішення контролюючий орган робить висновок, що позивачем занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 235000грн. за рахунок включення до складу витрат звітного періоду вартості пластикових вікон та вхідних металевих дверей, встановлених в нежитловій будівлі АПК, які є складовою капітального ремонту будівлі АПК, та повинні бути віднесені на збільшення вартості відремонтованої будівлі з подальшою амортизацією (т.1, а.с.29-32).
Суд не може погодитись з такими висновками відповідача з огляду на таке.
З матеріалів справи, зокрема, з копій податкових, видаткових накладних, приймальних актів, журналу-ордеру №6, журналу-ордеру №10 (списання ТМЦ), встановлено, що ТОВ «ГКК» протягом 2017-2019 років здійснило ремонт будівлі АПК шляхом заміни старих вікон та дверей на нові металопластикові вікна та металеві двері на загальну суму 235 000,00грн. (т.3, а.с.158-178).
Згідно із пп.134.1.1 п.134.1 ст. 134, ст. 135 Податкового кодексу України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу. Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Відповідно до п.14 Національних положення (стандарт) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" первісна вартість основних засобів збільшується на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням об`єкта (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція тощо), що призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, первісно очікуваних від використання об`єкта.
Відповідач, з посиланням на Лист Міністерства регіонального розвитку та будівництва від 15.07.2009 №9/9-1056 та Наказ Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд» від 10.08.2004 №150 (далі Наказ №150) робить висновок що, заміна старих вікон та дверей на нові пластикові вікна та металеві двері є капітальним ремонтом будівлі, та відповідно до п.14. ПСБО 7 вартість встановлених нових пластикових вікон та металевих дверей - збільшує первісну вартість основного засобу - будівлі АПК (т.1, а.с.32), у зв`язку з чим, на порушення п.134.1 ст.134, п.135.1 ст. 135 Податкового кодексу України занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 235000грн.
Однак, Наказ № 150, на який посилається відповідач в акті перевірки, прийнято на виконання Закону України «Про житлово-комунальні послуги», про що вказується в самому Наказі № 150.
У свою чергу Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, а саме: відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках (ст.2).
Відповідно до п.1.1 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, на які додатково посилається представник відповідача в обґрунтування своєї позиції (т.3, а.с.200) правила визначають порядок надання послуг з утримання будинків і прибудинкових територій: забезпечення нормального функціонування жилих будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання за призначенням; проведення єдиної технічної політики в житловій сфері, що забезпечує виконання вимог чинних нормативів з утримання, поточного і капітального ремонту та реконструкції жилих будинків та прибудинкових територій.
Однак, варто відмітити, що будівля АПК, ремонт якого здійснювався позивачем, не призначена для проживання людей та не є жилим будинком. Тобто, відповідач розповсюджує на правовідносини, які розглядаються, дії нормативних актів з іншим предметом регулювання, що є безпідставним.
Крім того, згідно із п.29 розділом 6 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561 (далі - Методичні рекомендації), рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт, тобто, чи спрямовані вони на підвищення техніко-економічних можливостей (модернізація, модифікація, добудова, реконструкція) об`єкта, що приведе у майбутньому до збільшення економічних вигод, чи здійснюються вони для підтримання об`єкта в придатному для використання стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, п р и й м а є т ь с я к е р і в н и к о м підприємства з урахуванням результатів аналізу існуючої ситуації та суттєвості таких витрат.
Тобто, ремонт в залежності від характеру і ознак ремонтних робіт може бути направлений як на підтримання об`єкта в робочому стані (поточний ремонт), так і на поліпшення об`єкта основних засобів (тобто отримання майбутніх економічних вигід від використання об`єкта) (капітальний ремонт). При цьому рішення про характер і ознаки здійснюваних підприємством робіт приймається саме керівником.
Пунктом 31 Методичних рекомендацій (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що вартість робіт, що приводять до збільшення очікуваних майбутніх вигод від об`єкта основних засобів, включається до капітальних інвестицій з майбутнім збільшенням первісної вартості основних засобів. Підставою для визнання капітальними інвестиціями витрат, пов`язаних з поліпшенням основних засобів, є зростання внаслідок цих витрат очікуваного терміну корисного використання об`єкта, кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом. Первісна (переоцінена) вартість основних засобів може бути збільшена на суму витрат, пов`язаних з поліпшенням та ремонтом об`єкта, визначену у порядку, встановленому податковим законодавством.
Представник позивача, враховуючи вищезазначене зазначає, що зважаючи на той факт, що заміна вікон та дверей в будівлі АПК не спричинила ні збільшення очікуваного строку корисного використання об`єкту основних засобів; ні збільшення майбутніх економічних вигод від використання об`єкту, керівником прийнято рішення про віднесення таких витрат на витрати звітного періоду.
Натомість відповідачем не доведено, що заміна вікон і дверей в будівлі АПК є саме капітальним ремонтом будівлі та збільшила первісну вартість основного засобу.
На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності висновків про безпідставне віднесення позивачем витрат, пов`язаних з проведеним ремонтом вікон та дверей до витрат звітного періоду, а не на поліпшення основних засобів. Відповідно, є безпідставними висновки відповідача про порушення підприємством позивача вимог п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України.
Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини у справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що дане оскаржуване податкове повідомлення-рішення також не відповідають критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а відтак, позовні вимоги про визнання його протиправним та скасування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ВБ Партнере» 28.12.2016 укладено Договір № 16.12.1 «Про правову допомогу і надання юридичних послуг» (т.3, а.с.179-182).
На виконання вказаного договору, зокрема, в жовтні, листопаді, грудні 2017р. були складені акти приймання-передачі юридичних послуг на суму 630000грн. з податком на додану вартість 105000грн. кожний (т.3, а.с.183-185). За надані послуги позивачем сплачувалась плата за надані адвокатським об`єднанням послуги (т.3, а.с.218-219).
Однак, 29.12.2017 позивач, згідно бухгалтерської довідки списано на рахунок нерозподіленого прибутку суму витрат за грудень 2017року в розмірі 525 000 грн., та податок на додану вартість за жовтень-грудень 2017 в сумі 315000грн. по операціям з надання юридичних послуг Адвокатським об`єднанням «ВБ Партнере» згідно договору від 28.12.2016 №16.12.1 (т.3, а.с.189).
У той же час, як зазначає представник позивача в червні 2018р. управлінським рішенням акти по юридичних послугах, по яким не надано звітів з переліком виконаних робіт, визнано такими, що використані не в господарській діяльності, та за жовтень-грудень 2017 нараховані компенсуючи податкові зобов`язання з ПДВ в сумі 315000 грн.
Представник позивача стверджує, що нарахування податкового зобов`язання здійснено у червні 2018р., оскільки саме в даному місяці прийнято рішення визнавати юридичні послуги за деякими актами використаними не в господарській діяльності, а тому саме з цього часу дані послуги почали використовуватись не у господарській діяльності.
Однак, ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Згідно статті 4 цього ж Закону, бухгалтерський облік та фінансова звітність ґрунтуються на таких принципі як превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Статтею 8 Закону України Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підприємство самостійно обирає форму, бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних (ч.5).
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. (ч.ч.1,5 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Згідно із пп. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
Враховуючи те, що позивач в бухгалтерському обліку згідно бухгалтерської довідки від 29.12.2017 (т.3, а.с.189) здійснив списання суми податку на додану вартість за рахунок нерозподіленого прибутку в грудні 2017 року, у підприємства саме в грудні 2017 року виник обов`язок нарахувати компенсуючі податкові зобов`язання. Доводи позивача про прийняття управлінського рішення щодо визнання юридичних послуг наданих в жовтні-грудні 2017р. використаних не у господарській діяльності саме в червні 2018р., як на підтвердження обставини початку використання таких послуг не у господарській діяльності, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Прийняте рішення та інші докази на підтвердження даної обставини в матеріалах справи відсутні та на вимогу суду, представником позивача, не надано.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. (ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Сумській області від 14 червня 2021
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.02.2022.

Суддя І.Г. Шевченко