Справа № 380/20863/21
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді Мричко Н.І.,

за участі секретаря судового засідання Максимович А.Я.,

представника позивача Іванова О.О.,

представника відповідача Бростко М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, -

встановив:

22.11.2021 до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 (далі позивач; ФОП ОСОБА_1 ) до Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області , місцезнаходження: 79011, м. Львів, вул. Д. Вітовського, 18 (далі відповідач), в якій позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20.12.2021 просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення № 0296 від 21.09.2021 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

- визнати протиправним та скасувати рішення №0381 віл 25.11.2021 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 .

Ухвалою від 26.11.2021 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з рішення від 21.09.2021 № 0296 не зрозуміло за розміщення якої саме вивіски позивача притягнуто до відповідальності, оскільки на фасаді та огорожі розміщувалися також вивіски інших суб`єктів підприємницької діяльності. Зазначення в такому рішенні сім місць є некоректним та не ідентифікованим. Позивач вказала також те, що її не повідомили про розгляд справи. Крім цього, товариство, яке є власником приміщень, є транспортною організацією, а тому розміщення реклами на її об`єктах не потребує дозволу місцевого самоврядування. Обґрунтування рішення №0381 від 25.11.2021 ненаданням позивачем документів про вартість розповсюдження реклами не відповідає дійсності, оскільки така інформація не є рекламною, і відповідно надати документи про вартість розповсюдження не є можливим.

10.01.2022 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що у вимогах та поданнях Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради чітко зазначені місця розташування, розміри площин рекламних конструкцій, із виділенням та зазначенням номера кожної такої конструкції на фотографіях. Представник відповідача вказав на те, що на адресу позивача скеровано вимогу, якою запрошено на розгляд справи, повідомлено про час, дату та місце розгляду справи про порушення законодавства про рекламу. Рекламні конструкції позивача не розміщені на зовнішній та внутрішній поверхнях транспортних засобів та споруд підприємств транспорту або території підприємств транспорту загального користування, за способом розміщення реклама позивача є зовнішньою рекламою, а тому її розміщення потребує дозволу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов повністю.

У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Департамент економічного розвитку Львівської міської ради скерував на адресу позивача вимогу від 20.05.2021 № 23/Р-28-1338, якою позивачу запропоновано добровільно демонтувати самовільно встановлені конструкції зовнішньої реклами на фасаді будинку на АДРЕСА_2 .

Департамент економічного розвитку Львівської міської ради скерував на адресу позивача вимогу від 20.05.2021 № 23/Р-28-1339, якою позивачу запропоновано добровільно демонтувати самовільно встановлені конструкції зовнішньої реклами на огорожі на АДРЕСА_2 .

Департамент економічного розвитку Львівської міської ради скерував на адресу відповідача подання від 18.06.2021 № 23/Р-28-1823 та № 23/Р-28-1821 про порушення позивачем Закону України «Про рекламу».

03.08.2021 головний спеціаліст контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства склав протокол № 0294 про порушення законодавства про рекламу. У такому протоколі зазначено про встановлення позивачем зовнішньої реклами (сім місць) на фасаді будинку та на огорожі за адресою: АДРЕСА_2 з ознаками порушення вимог частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу» без наявності дозволу на розміщення зовнішньої реклами від органів місцевого самоврядування.

05.08.2021 відповідач скерував на адресу позивача вимогу від 03.08.2021 №07_4-12/5269 щодо надання документів у відповідності до частини другої статті 16 Закону України «Про рекламу».

01.09.2021 відповідач на підставі протоколу про порушення законодавства про рекламу від 03.08.2021 № 0294 щодо розповсюдження реклами (три місця) ФОП ОСОБА_1 на огорожі за адресою: АДРЕСА_2 з ознаками порушенням частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу» без наявності дозволу на розміщення зовнішньої реклами від органу місцевого самоврядування прийняв рішення № 0314 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.

За результатами засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу відносно ФОП ОСОБА_1 складено протокол від 21.09.2021 № 0341, в якому встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу», а саме прийняття рішення про самовільне розміщення зовнішньої реклами (сім місць) без дозволу органів місцевого самоврядування, а також порушення частини другої статті 16 Закону України «Про рекламу», а саме ненадання пояснення по факту вчинення правопорушення та інформації щодо вартості розповсюдження реклами.

21.09.2021 відповідач прийняв рішення №0296, яким на підставі матеріалів справи та протоколу засідання від 21.09.2021 №0341 за порушення встановленого порядку розповсюдження та розміщення реклами на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 2550,00 грн.

25.11.2021 за результатами засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу відносно ФОП ОСОБА_1 складено протокол № 0439, в якому встановлено порушення позивачем частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу», а саме ненадання позивачем на вимогу відповідача від 03.08.2021 №07_4-12/5269 документів про вартість розповсюдження реклами з порушенням вимог частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу».

25.11.2021 відповідач прийняв рішення №0381, яким на підставі матеріалів справи та протоколу засідання від 25.11.2021 № 0439 за неподання інформації щодо вартості розповсюдження реклами на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

Вважаючи рішення відповідача від 21.09.2021 № 0296, від 25.11.2021 № 0381 протиправними, позивач звернулася з відповідним позовом до суду.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Надаючи оцінку правомірності рішення відповідача від 21.09.2021 № 0296 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, суд зазначає таке.

Засади рекламної діяльності в Україні, відносини, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження та споживання реклами, регулює Закон України «Про рекламу» від 03.07.1996 № 270/96-ВР (тут і надані в редакції, чинній на час прийняття оскаржених рішень; Закон України «Про рекламу»).

Відповідно до понятійного апарату вказаного Закону:

- зовнішня реклама - реклама, що розміщується на спеціальних тимчасових і стаціонарних конструкціях - рекламоносіях, розташованих на відкритій місцевості, а також на зовнішніх поверхнях будинків, споруд, на елементах вуличного обладнання, над проїжджою частиною вулиць і доріг;

- особа - фізична особа, в тому числі фізична особа - підприємець, юридична особа будь-якої форми власності, представництво нерезидента в Україні;

- реклама - інформація про особу чи товар, розповсюджена в будь-якій формі та в будь-який спосіб і призначена сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес щодо таких особи чи товару;

- розповсюджувач реклами - особа, яка здійснює розповсюдження реклами;

- товар - будь-який предмет господарського обігу, в тому числі продукція, роботи, послуги, цінні папери, об`єкти права інтелектуальної власності.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про рекламу» основними принципами реклами є: законність, точність, достовірність, використання форм та засобів, які не завдають споживачеві реклами шкоди.

Реклама не повинна підривати довіру суспільства до реклами та повинна відповідати принципам добросовісної конкуренції.

Реклама не повинна містити інформації або зображень, які порушують етичні, гуманістичні, моральні норми, нехтують правилами пристойності.

Реклама повинна враховувати особливу чутливість дітей і не завдавати їм шкоди.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Під час видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами втручання у форму та зміст зовнішньої реклами забороняється.

Розміщення зовнішньої реклами у межах смуги відведення автомобільних доріг здійснюється відповідно до вказаного Закону на підставі зазначених дозволів, які оформляються за участю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами, або їх власників та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпеки дорожнього руху.

Зовнішня реклама на територіях, будинках та спорудах розміщується за згодою їх власників або уповноважених ними органів (осіб).

Стягнення плати за видачу дозволів забороняється.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 26 Закону України «Про рекламу» контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства, та який реалізує державну політику, зокрема, у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу.

Реалізація державної політики у сфері попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і реклами в цій сфері; здійснення відповідно до закону державного нагляду (контролю) за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами пунктом 3 вказаного Положення віднесено до основних завданнями Держпродспоживслужби.

Держпродспоживслужба відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням законодавства про рекламу в частині захисту прав споживачів реклами, приймає рішення про визнання реклами недобросовісною, прихованою, про визнання порівняння в рекламі неправомірним з одночасним зупиненням її розповсюдження (підпункт 9 пункту 4 зазначеного Положення).

Відповідно до пункту 7 Положення Держпродспоживслужба здійснює свої повноваження безпосередньо та через свої територіальні органи.

У частині першій статті 27 Закону України «Про рекламу» визначено, що особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону.

Згідно з частиною другою вказаної статті відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть:

1) рекламодавці, винні:

у замовленні реклами продукції, виробництво та/або обіг якої заборонено законом;

у наданні недостовірної інформації виробнику реклами, необхідної для виробництва реклами;

у замовленні розповсюдження реклами, забороненої законом;

у недотриманні встановлених законом вимог щодо змісту реклами та у замовленні розповсюдження реклами, в якій не дотримано встановлені законом вимоги щодо її змісту;

у порушенні порядку розповсюдження реклами, якщо реклама розповсюджується ними самостійно;

2) виробники реклами, винні у порушенні прав третіх осіб при виготовленні реклами;

3) розповсюджувачі реклами, винні в порушенні встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами.

У разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог цього Закону, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (частина сьома статті 27 Закону України «Про рекламу»). Положення такого ж змісту викладене у пункті 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 № 693 (далі Порядок № 693).

Відповідно до пунктів 45-47 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, контроль за додержанням таких Правил здійснюють виконавчі органи сільських, селищних, міських рад та інші органи відповідно до законодавства.

У разі порушення порядку розповсюдження та розміщення реклами уповноважена особа органу, який здійснює контроль за додержанням вказаних Правил, звертається до розповсюджувача зовнішньої реклами з вимогою усунення порушень у визначений строк.

У разі невиконання цієї вимоги орган, який здійснює контроль, подає інформацію спеціально уповноваженому органу виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Розповсюджувач зовнішньої реклами, винний у порушенні таких Правил, несе відповідальність згідно із законодавством.

Як встановив суд, Департамент економічного розвитку Львівської міської ради скерував на адресу позивача вимогу від 20.05.2021 № 23/Р-28-1338, якою позивачу запропоновано добровільно демонтувати самовільно встановлені чотири конструкції зовнішньої реклами на фасаді будинку на вул. Городоцькій, 128-А.

Департамент економічного розвитку Львівської міської ради скерував на адресу позивача вимогу від 20.05.2021 № 23/Р-28-1339, якою позивачу запропоновано добровільно демонтувати самовільно три встановлені конструкції зовнішньої реклами на огорожі на вул.Городоцькій, 128-А.

Департамент економічного розвитку Львівської міської ради скерував на адресу відповідача подання від 18.06.2021 № 23/Р-28-1823 та № 23/Р-28-1821 про порушення позивачем Закону України «Про рекламу». У поданні від 18.06.2021 № 23/Р-28-1823 зазначено про розміщення позивачем рекламних конструкцій на чотирьох місцях на фасаді будинку, а у поданні від 18.06.2021 № 23/Р-28-1821 про розміщення позивачем рекламних конструкцій на трьох місцях на огорожі.

Згідно з пунктами 9, 10 Порядку №693 підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу (далі - справа) є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою Антимонопольного комітету, Національної ради з питань телебачення і радіомовлення, Мінфіну, НКЦПФР або Держспоживінспекції та її територіальних органів.

Протокол про порушення законодавства про рекламу подається Держспоживінспекції або її територіальним органам за місцем вчинення порушення.

Протокол розглядається у місячний строк.

Суд встановив, що 03.08.2021 головний спеціаліст контролю за рекламою та дотриманням антитютюнового законодавства склав протокол № 0294 про порушення законодавства про рекламу. У такому протоколі зазначено про встановлення позивачем зовнішньої реклами (сім місць) на фасаді будинку та на огорожі за адресою: АДРЕСА_2 з ознаками порушення вимог частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу» без наявності дозволу на розміщення зовнішньої реклами від органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 11 Порядку №693 за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.

На виконання вказаного положення відповідач прийняв рішення від 01.09.2021 № 0314 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.

Суд звертає увагу на те, що у такому рішенні вказано його підставу протокол про порушення законодавства про рекламу від 03.08.2021 № 0294 щодо розповсюдження реклами (три місця) ФОП ОСОБА_1 на огорожі за адресою: АДРЕСА_2 без наявності дозволу на розміщення зовнішньої реклами від органу місцевого самоврядування.

Тобто розгляд справи відповідач розпочав стосовно розповсюдження реклами (три місця) на огорожі, проте щодо розміщення рекламних конструкцій на фасаді будинку (чотири місця) у такому рішенні не зазначено.

Вказане дає підстави сформувати висновок про те, що відповідач не розглядав питання правомірності розміщення чотирьох рекламних конструкцій на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Незважаючи на це, відповідач рішенням від 21.09.2021 №0296 наклав штраф на ФОП ОСОБА_1 за порушення встановленого порядку розповсюдження та розміщення реклами за прийняття рішення про самовільне розміщення семи рекламних конструкцій на фасаді будинку та на огорожі.

Надаючи оцінку аргументам позивача про неповідомлення її про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, суд вказує таке.

Відповідно до пункту 16 Порядку №693 справа розглядається за участю представника особи, щодо якої порушено справу. В разі його відсутності справу може бути розглянуто, якщо незважаючи на своєчасне повідомлення про місце і час розгляду справи не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду справи приймається рішення, що оформлюється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку (пункт 18 Порядку).

Отже, Держпродспоживслужба та її територіальні органи зобов`язані повідомити рекламодавців, виробників та розповсюджувачів реклами про розгляд справи, та розглянути її за участю особи, щодо якої порушено справу. Розгляд справи за відсутності особи, щодо якої її порушено, можливий лише в тому випадку, коли таку особу своєчасно повідомлено про місце і час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлялась у вимозі від 03.08.2021 № 07_4-12/5269, яка надіслана на поштову адресу позивача рекомендованим листом № 662, Згідно з трекінгом поштового відправлення № 662 таке не вручено за закінченням терміну зберігання.

Відтак суд вважає, що відповідні документи не вручені позивачу з незалежних від відповідача причин, а тому відсутні підстави вважати, що останнім не дотримано вимог щодо своєчасного та належного повідомлення особи, щодо якої порушено справу, про дату, час та місце розгляду.

З приводу аргументів позивача про те, що на фасаді та огорожі розміщувалися також вивіски інших суб`єктів підприємницької діяльності, суд зазначає таке.

Суд встановив, що позивач (орендар) уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертрансгруп» (орендодавець) договір оренди від 02.01.2021 №06, згідно з умовами якого орендодавець зобов`язується передати орендареві у строкове платне користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове платне користування приміщення, що визначені у такому договору, та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до пунктів 1.2. 1.4. вказаного договору адресі будинку, у якому знаходиться приміщення, що орендується: АДРЕСА_3 . Загальна площа приміщення, що орендується 156,69 кв.м. Номер кімнати частина 16, поверх 2-й.

Як вбачається з інформаційної довідки № 281305080 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 26.10.2021, на праві приватної власності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертрансгруп» знаходиться нерухоме майно нежитлові будівлі: літ. «В-3» адміністративний корпус площею 1994,4 кв. м., літ. «Г-2» склад площею 869,7 кв. м.

Отже, позивач орендувала лише частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Між тим, решта частина нежитлових приміщень, як вказує позивач, перебуває у користуванні інших суб`єктів підприємницької діяльності.

При цьому, як видно з фотографій, розміщених у поданнях від 18.06.2021 № 23/Р-28-1823 та № 23/Р-28-1821, на фасаді будинку за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться більше 10 рекламних конструкцій різного змістового наповнення.

Попри це, відповідач не надав доказів належності саме позивачу та розміщення нею чотирьох рекламних конструкцій на фасаді будинку, описаних у поданні від 18.06.2021 №23/Р-28-1823, та трьох рекламних конструкцій на огорожі, описаних у поданні від 18.06.2021 № 23/Р-28-1821.

Суд вважає, що наведені Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради у поданнях від 18.06.2021 № 23/Р-28-1823 та № 23/Р-28-1821 відомості про порушення позивачем Закону України «Про рекламу» не можуть бути безумовною підставою для прийняття рішення про накладення штрафу на особу та підлягають перевірці відповідачем, оскільки на останнього покладено обов`язок всебічного, повного, та неупередженого розгляду справи про порушення законодавства про рекламу.

Таке тлумачення положень Порядку № 693 відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права.

Суд зауважує, що у матеріалах справи відсутні пояснення позивача щодо належності їй описаних в згаданих поданнях рекламних конструкцій.

Беручи до уваги зазначене, враховуючи заперечення позивача щодо належності їй таких рекламних конструкцій, суд констатує, що відсутні підстави вважати позивача розповсюджувачем реклами у відповідності до Закону України «Про рекламу».

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 21.09.2021 № 0296 прийняте без урахування критеріїв безсторонності (неупередженості) та обґрунтованості.

З огляду на відсутність доказів належності позивачу рекламних конструкцій, суд не надає оцінку її доводам про відсутність ознак реклами у вивісках, розміщених за адресою: АДРЕСА_3 , а також щодо можливості розміщення реклами на об`єктах транспортних компаній без відповідних дозволів.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про невідповідність рішення відповідача від 25.11.2021 № 0381 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Надаючи оцінку правомірності рішення відповідача від 25.11.2021 № 0381 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу» на вимогу органів державної влади, на які згідно із законом покладено контроль за дотриманням вимог законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні та/або письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.

Як встановив суд, рішенням від 25.11.2021 № 0381 на позивача накладено штраф за порушення частини другої статті 26 Закону України «Про рекламу», а саме ненадання позивачем на вимогу відповідача від 03.08.2021 №07_4-12/5269 документів про вартість розповсюдження реклами з порушенням вимог частини першої статті 16 Закону України «Про рекламу».

З огляду на це, враховуючи висновок суду про відсутність доказів розміщення саме позивачем рекламних конструкцій на фасаді будинку та на огорожі за адресою: АДРЕСА_3 , суд вважає, що відсутні підстави для накладення на позивача штрафу за ненадання документів щодо вартості розповсюдження такої реклами.

У контексті дотримання відповідачем процедури прийняття вказаного рішення суд зауважує, що відповідно до пункту 12 Порядку №693 справа розглядається у місячний строк з дня прийняття рішення про початок її розгляду.

Водночас суд звертає увагу на те, що рішення відповідача від 25.11.2021 № 0381 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу прийняте з порушенням встановленого строку, оскільки розгляд справи почався ще 01.09.2021 (рішення №0314 про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про невідповідність рішення відповідача від 25.11.2021 № 0381 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень, викладеним у частині другій статті 2 КАС України, а тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини другої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України необхідно стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір у розмірі 1816,00 грн, сплачений згідно з квитанціями від 26.10.2021 №0.0..1 та від 15.12.2021 №0.0..1.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-76, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 21.09.2021 № 0296, від 25.11.2021 № 0381.

Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області (, місцезнаходження: 79011, м. Львів, вул. Д. Вітовського, 18) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 22 лютого 2022 року.

Суддя Мричко Н.І.