Справа № 240/42082/21
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

в порядку статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України

22 лютого 2022 року м. Житомир справа № 240/42082/21

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом про визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не проведення нарахування та виплати підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов`язати вчинити відповідні дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є непрацюючим пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, має статус особи, потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії та проживає зоні гарантованого добровільного відселення. З огляду на прийняття 17 липня 2018 року Конституційним Судом України рішення №6-р/2018 уважає, що згідно положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» має право на отримання щомісячної доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат, встановлених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, про що зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, ухваленій за результатами розгляду зразкової справи №240/4937/18. Однак, відповідач у проведенні нарахування і виплати такої доплати, на переконання позивача, протиправно відмовив, що і зумовило звернення до суду.

Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року позов прийнято до провадження, призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

13 січня 2022 року до суду надійшов відзив, в якому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що згідно з пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (далі Закон України №1774-VIII) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Акцентує увагу, що за результатами розгляду зразкової справи №240/4946/18, предметом оскарження в якій виступали дії щодо не проведення нарахування та виплати щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, встановленої статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у відсотковому відношенні до мінімальної заробітної плати, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року зазначила, що за загальним правилом дії норм права у часі, у зв`язку з набранням чинності Законом України № 1774-VІІІ, яким установлено розрахункову величину для визначення посадових окладів, заробітної плати працівників та інших виплат і заборонено застосовувати мінімальну заробітну плату після набрання чинності цим Законом, положення статті 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо обчислення щомісячної грошової допомоги у процентному співвідношенні до мінімальної заробітної плати застосуванню не підлягають.

Отже визначальним питанням для вирішення спору у цій справі є з`ясування розрахункової величини, яка підлягає застосуванню під час визначення розміру щомісячної доплати до пенсії громадянам, які проживають в зоні гарантованого добровільного відселення, з огляду на існування двох постанов Великої Палати Верховного Суду, ухвалених за результатами розгляду зразкових справ, в резолютивній частині яких міститься різна інформація з цього питання.

Додатково суд зауважує, що предметом зразкової справи №240/4937/18 фактично було вирішення питання, яка редакція статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає застосуванню до спірних відносин, про що зазначено в окремій думці суддів Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Питанню обчислення розміру щомісячної доплати до пенсії правова оцінка у цій справі надана не була.

Наведене також підтверджується ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2020 року, постановленої за результатами розгляду заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про роз`яснення постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року за результатами розгляду названої зразкової справи.

Зі змісту цієї ухвали убачається, що необхідність роз`яснення постанови обумовлена положеннями Закону України №1774-VІІІ, згідно яких мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

За результатами вивчення заяви органу Пенсійного фонду України Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідач фактично просить роз`яснити не мотивувальну чи резолютивну частину судового рішення, а порядок виконання судового рішення.

Викладене зумовило різну судову практику з розгляду спірного у цій справі питання. Зокрема, Сьомий апеляційний адміністративний суд залишає без змін рішення суду першої інстанції з резолютивною частиною, яка повністю відповідає резолютивній частині постанови Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №240/4937/18 (справи №600/2338/21-а, №240/21910/20). Натомість, Восьмий та Шостий апеляційні адміністративні суди дійшли висновку про необхідність застосування положень Закону України №1774-VIII під час розрахунку розміру щомісячної доплати до пенсії відповідно до положень статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (справи №460/4387/19 та №320/1631/21).

Невизначеність з цього питання зумовлює звернення позивачів у зазначеній категорії справ із заявами про визнання протиправними дій органу Пенсійного фонду України щодо проведення нарахування та виплати доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у розмірі двох прожиткових мінімумів (справи №240/14571/20, №240/7801/20, №240/9627/20 та №0640/4348/18), а також звернення відповідачів із позовами про визнання протиправними та скасування постанов органів Державної виконавчої служби про накладення штрафу за неналежне виконання судових рішень (справи № 240/5379/21, № 240/11541/21).

Отже зазначене питання є надзвичайно актуальним, а його розв`язання Верховним Судом обумовить формування єдиної судової практики на всій території України з розгляду даної категорії справ.

Наразі, крім даної справи, в провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувають справи №№0640/4487/18, 0640/4478/18, 240/4847/18, 240/4842/18, 240/4845/18, 0640/4348/18, 0640/4480/18, 0640/4846/18, 240/5076/18, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень, спір у яких, виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких, позивачами заявлено аналогічні вимоги.

Дані справи містять всі ознаки типової справи, що передбачені пунктом 21 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а значна їх кількість у судах та різна судова практика зі спірного у цій справі питання, визначає доцільність ухвалення Верховним Судом зразкового рішення для формування єдиної судової практики вирішення даної категорії справ.

Слід зазначити, що відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи на території Житомирської області перебуває 371 населений пункт, що віднесені до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому кількість справ з аналогічними вимогами буде зростати.

Відтак, із вирішенням Верховним Судом як судом першої інстанції даної категорії спорів буде постановлено зразкове рішення та буде встановлено єдину практику.

Згідно із частиною 10 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України, передача справи на вирішення Верховного Суду, як зразкової справи здійснюється відповідно до вимог статті 290 цього Кодексу.

В силу приписів частини 1 цієї правової норми, якщо у провадженні одного або декількох адміністративних судів перебувають типові адміністративні справи, кількість яких визначає доцільність ухвалення зразкового рішення, суд, який розглядає одну чи більше таких справ, може звернутися до Верховного Суду з поданням про розгляд однієї з них Верховним Судом як судом першої інстанції.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 29 Кодексу адміністративного судочинства України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо справа підлягає розгляду як зразкова у порядку, визначеному статтею 290 цього Кодексу.

Дані справи містять всі ознаки типової справи, що передбачені пунктом 21 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, а значна їх кількість у суді, визначає доцільність ухвалення Верховним Судом зразкового рішення для формування єдиної судової практики вирішення даної категорії справ.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що існують об`єктивні підстави для направлення справи № 240/42082/21 у порядку статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України як типової до Верховного Суду із поданням про її розгляд Верховним Судом як судом першої інстанції.

Керуючись статтями 248, 256, 290, 292-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Передати справу № 240/42082/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії до Верховного Суду із поданням про її розгляд Верховним Судом у порядку статті 290 Кодексу адміністративного судочинства України як судом першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис