Справа № 320/6478/19
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року м. Київ № 320/6478/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД»
до Київської митниці Держмитслужби
провизнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» із позовом до Київської митниці Державної фіскальної служби, в якому просило суд: визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 21.06.2019 №UA125000/2019/000409/2; визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товару від 25.06.2019 №UA125000/2019/000415/2.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.02.2020 адміністративну справу №320/6478/19 передано на розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від від 14.04.2020 суд відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Позовні вимоги вмотивовано протиправною відмовою відповідача в митному оформленні ввезеного на митну територію України позивачем товару за заявленою ним вартістю, визначеною самостійно за основним методом. На підтвердження митної вартості позивач надав необхідні пакети документів, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України, які відповідачем безпідставно не взято до уваги. Внаслідок прийняття рішення про коригування митної вартості за резервним методом, відповідачем скориговано митну вартість на товар, ввезений позивачем на митну територію України, що призвело до збільшення розміру державного мита та податку на додану вартість.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з огляду на те, що під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття спірного рішення Київська митниця ДФС діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Як вбачається із матеріали справи, між ТОВ «Сільпо-Фуд» (Покупець) та «ARC FRANCE» (Постачальник) укладено контракт поставки товарів № 1461 від 02.12.2016 (далі - «Контракт»).

У зв`язку із імпортом товару, уповноважені особи ТОВ «Сільпо-Фуд» подали до Київської міської митниці ДФС (далі - «Митний орган») митні декларації від 20.06.2019 № UA125220/2019/708597 та від 24.06.2019 № UA125220/2019/708750.

Митна вартість товарів, зазначених в деклараціях ТОВ «Сільпо-Фуд» було визначено за першим (основним) методом, до її складу віднесено інвойсну вартість товару, витрати на транспортування та страхування, що відображено у відповідних деклараціях митної вартості.

На підтвердження заявленої митної вартості до декларації від 20.06.2019 № UA125220/2019/708597 позивачем було надано наступні документи: - пакувальні листи №81230889, №81231349 та №81231353 від 14.06.2019; - інвойс № від 14.06.2019; - міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 14.06.2019; - рахунок фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №282/6167 від 20.06.2019; - довідку щодо транспортних витрат №1461-26_1 від 19.06.2019; - прайс-лист від 14.06.2019; - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №Ц-496 від 20.06.2019; - страховий поліс (сертифікат) №14717 від 20.06.2019; - зовнішньоекономічний контракт поставки товарів №1461 від 02.12.2016; - генеральний договір добровільного страхування вантажів №101049808 від 15.05.2019; - договір про надання транспортно-експедиторських послуг №ЛОГ-152 від 15.09.2017; - інформацію про позитивні результати проведення заходів офіційного контролю з використанням механізму "єдиного вікна" (в якості відомостей про документ зазначається оригінальний номер електронної справи); - декларацію-інвойс № від 14.06.2019; - заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом №9699 від 07.06.2019; комерційну пропозицію від 14.06.2019; - лист від постачальника щодо цін у прайс-листі №27022019 від 27.02.2019; - митну декларацію країни відправлення №19FRD887 від 14.06.2019.

Того ж дня, після подання вказаної декларації Митний орган направив електронне повідомлення про необхідність подачі додаткових документів, а саме: оригіналу зовнішньоекономічного договору (контракту) або документу, який його замінює та додатки (специфікації) до нього; якщо рахунок сплачено банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, для ідентифікації ввезеного товару; виписки з бухгалтерської документації; каталогів, специфікації, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару; копії митної декларації країни відправлення; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями.

ТОВ «Сільпо-Фуд» листом вих. № 1006 від 21.06.2019 надало документи, а саме: платіжне доручення № 3235 від 20.05.2019 та виписку з бухгалтерської документації б/н від 13.06.2019. Також, позивачем у зазначеному листі було надано пояснення щодо ціни на товар, суми інвойсу в гривні в страховому полісі та зазначено про відсутність інших документів.

В подальшому, Київською митницею ДФС було складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125220/2019/00088 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000409/2 від 21.06.2019, у зв`язку з тим, що надані позивачем документи, не можуть бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару за митною декларацією від 20.06.2019 № UA125220/2019/708597. Зокрема, відповідачем визначені наступні підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000409/2 від 21.06.2019, а саме:

- відповідно до пункту 1.1.1 генерального договору добровільного страхування вантажів від 15.05.2019 № 101049808 передбачено наявність Додатка № 1, який є невід`ємним додатком до цього Договору з описом такого вантажу, маршруту, номером інвойсу, страхової суми, проте, зазначений додаток № 1 не надано до митного оформлення;

- документальне підтвердження розміру страхового тарифу у розмірі 0,08%, що зазначений у сертифікаті від 20.06.2019 №14717 відсутнє;

- зазначена у страховому сертифікаті сума інвойсу відрізняється від заявленої суми у МД від 20.06.2019 № UA125220/2019/708597, відсутній курс валют, згідно якого здійснено розрахунок переведення євро у гривню, у зв`язку з чим, перевірити правильність числового розрахунку страхової суми не має можливості;

- в наданому прайс-листі виробника та комерційній пропозиції зазначено 2 вартості «price standart» та «price full pallet», при цьому в інвойсі на поставку не зазначено, яка саме із вартостей застосована, а в прайс листі та комерційній пропозиції не розшифровано, яка ціна є «price standart», а яка «price full pallet» та за яких умов вони використовуються;

- в Листі від 27.02.2019 №27022019 продавець зазначає, що в прайсі зазначена ціна з 3% знижкою за повну палету, при цьому термін «повна палета» не відображено в жодному документі;

- у висновку від 20.06.2019 №Ц-496 експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару та не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари;

- експертом у використаних методичних та інформаційних виданнях вказано інформацію з мережі інтернет, а саме: сайт www.alibaba.com., пропозиції з якого відображають цінову інформацію з країни виробництва Китай та за зовнішнім виглядом мають різні якісні характеристики, також www.luminare-ua.com (містить інформацію щодо внутрішнього ринку) та www.emotionfrance.com (містить інформацію щодо характеристик товару, вартість товару лише по запиту від покупців), проте експертом вищевказану інформацію, а саме інтернет пропозиції не відображено у звіті та у додатках до нього;

- надана до митного оформлення митна декларація країни відправлення не містить умов поставки.

До декларації від 24.06.2019 № UA125220/2019/708750 позивачем було надано наступні документи: - пакувальні листи №.06.2019; - інвойс № від 19.06.2019; - міжнародну автомобільну накладну (CMR) від 19.06.2019; - рахунок фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №Ф-54 від 24.06.2019; - довідку щодо транспортних витрат №1461-26_2 від 24.06.2019; - прайс-лист від 14.06.2019; - висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №Ц-512 від 25.06.2019; - страховий поліс (сертифікат) №14719 від 20.06.2019; - зовнішньоекономічний контракт поставки товарів №1461 від 02.12.2016; - генеральний договір добровільного страхування вантажів №101049808 від 15.05.2019; - договір про надання транспортно-експедиторських послуг №ЛОГ-124 від 29.05.2017; - інформацію про позитивні результати проведення заходів офіційного контролю з використанням механізму "єдиного вікна" (в якості відомостей про документ зазначається оригінальний номер електронної справи); - декларацію-інвойс № від 19.06.2019; - заявку на перевезення вантажів автомобільним транспортом №9856 від 14.06.2019; комерційну пропозицію від 19.06.2019; - лист від постачальника щодо цін у прайс-листі №27022019 від 27.02.2019; - платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №3521 від 04.06.2019; - митну декларацію країни відправлення №19FRD293 від 19.06.2019.

Того ж дня, після подання вказаної декларації Митний орган направив електронне повідомлення про необхідність подачі додаткових документів, а саме: оригіналу зовнішньоекономічного договору (контракту) або документу, який його замінює та додатки (специфікації) до нього; якщо рахунок сплачено банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, для ідентифікації ввезеного товару; виписки з бухгалтерської документації; каталогів, специфікації, прейскурантів (прайс-листів) виробника товару; копії митної декларації країни відправлення; висновків про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями.

ТОВ «Сільпо-Фуд» листом вих. № 1015 від 25.06.2019 надало документи, зазначені в повідомленні, а саме, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №Ц-512 від 25.06.2019. Також, позивачем у зазначеному листі було надано пояснення щодо ціни на товар, суми інвойсу в гривні в страховому полісі та зазначено про відсутність інших документів.

В подальшому Київською митницею ДФС було складено картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA125220/2019/00090 та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000415/2 від 25.06.2019, у зв`язку з тим, що надані позивачем документи, не можуть бути підставою для підтвердження заявленої митної вартості товару за митною декларацією від 24.06.2019 № UA125220/2019/708750. Зокрема, відповідачем визначені наступні підстави для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів № UA125000/2019/000415/2 від 25.06.2019, а саме:

- документальне підтвердження розміру страхового тарифу у розмірі 0,08%, що зазначений у сертифікаті від 20.06.2019 №14719 відсутнє;

- зазначена у страховому сертифікаті сума інвойсу відрізняється від заявленої суми у МД від 24.06.2019 № UA125220/2019/708750, відсутній курс валют, згідно якого здійснено розрахунок переведення євро у гривню, у зв`язку з чим, перевірити правильність числового розрахунку страхової суми не має можливості;

- в наданому прайс-листі виробника та комерційній пропозиції зазначено 2 вартості «price standart» та «price full pallet», при цьому в інвойсі на поставку не зазначено, яка саме із вартостей застосована, а в прайс листі та комерційній пропозиції не розшифровано, яка ціна є «price standart», а яка «price full pallet» та за яких умов вони використовуються;

- в Листі від 27.02.2019 №27022019 продавець зазначає, що в прайсі зазначена ціна з 3% знижкою за повну палету, при цьому термін «повна палета» не відображено в жодному документі;

- надана до митного оформлення митна декларація країни відправлення не містить умов поставки.

Таким чином, відповідачем було зроблено висновок про те, що з поданими документами неможливо підтвердити заявлений метод визначення митної вартості товарів та при коригуванні митної вартості товарів позивача митним органом було застосовано резервний метод.

Позивач не погоджуючись зі спірним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 параграфу (а) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Відповідно до пункту 2 параграфу (b) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи аналогічний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції.

Згідно з пунктом 2 параграфу (с) статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року якщо дійсна вартість не може бути визначена відповідно до параграфу (b) цього параграфа, оцінка для митних цілей повинна базуватися на найближчому еквіваленті такої вартості, який можна визначити.

Згідно з частиною першою статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини першої статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно із частиною першою статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Відповідно до частини шостої статті 264 Митного кодексу України митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.

Відповідно до частини першої статті 337 Митного кодексу України перевірка документів та відомостей, які відповідно до статті 335 цього Кодексу подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення форматологічного контролю, контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, в силу приписів статті 49 Митного кодексу України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 Митного кодексу України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, органу доходів і зборів, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 Митного Кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (частини друга та третя статті 57 Митного кодексу України).

Відповідно до положень частини четвертої та п`ятої статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Розрахунки згідно із цією статтею робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню (частина дев`ята 9 статті 58 Митного Кодексу України).

Відповідно до приписів частини першої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Відповідно до частин другої та третьої статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (частина п`ята статті 57 цього Кодексу).

З аналізу наведених вище правових норм вбачається, що Митним кодексом України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Крім того, це узгоджується з визначеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено що, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 54 Митного кодексу України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу (частина друга статті 54 Митного Кодексу України).

Послідовність дій посадових осіб митного органу при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів під час здійснення їх митного контролю та митного оформлення визначено Методичними рекомендаціями щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затвердженими наказом Державної митної служби України від 11.09.2015 №689 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 6 Розділу ІІ вказаних Методичних рекомендацій, при перевірці розрахунку, здійсненого декларантом або уповноваженою ним особою при визначенні митної вартості товарів за основним методом, та чисельного значення заявленої митної вартості, зокрема, аналізується: включення всіх складових митної вартості; включення всіх платежів, які відповідають вимогам, встановленим частинами п`ятою - восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті; наявність помилок при перенесенні відомостей з документів, які підтверджують митну вартість товарів, до митної декларації та/або до декларації митної вартості; наявність арифметичних помилок в митній декларації, декларації митної вартості або документах, які підтверджують митну вартість товарів; наявність помилок при перерахунку сум в іноземній та/або національній валютах; наявність помилок при здійсненні нарахувань (наприклад, знижок); наявність помилок при перерахуванні одиниць виміру оцінюваного товару на одиниці виміру товару відповідно до Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового значення заявленої митної вартості товарів здійснюється перевірка наявності у підтверджуючих документах всіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ подається); митній декларації графи 12, 20, 22, 31 (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності реквізитів документів, які підтверджують митну вартість товарів), 45, 46; документах, поданих для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, для декларування яких не застосовується митна декларація (в частині зазначення характеристик товару, які впливають виключно на рівень його митної вартості); рахунку-фактурі або іншому документі, який визначає вартість товару (пункт 7 Розділу ІІ Методичних рекомендацій).

Отже, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у Главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічної позиції щодо витребування митницями додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості товару дотримується і Верховний Суд в постанові від 04.04.2018 по справі 826/27058/15.

Суд наголошує, що основними документами, які підтверджують митну вартість товару, є зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53) заборонено.

Відтак, суд зазначає, що наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05.03.2019 по справі №815/5791/17.

Відтак, суд зазначає, що наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Разом з тим силу частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Частиною третьою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 55 Митного кодексу України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема, обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №813/1229/16.

З матеріалів справи вбачається, що спірними рішеннями про коригування митної вартості товарів митна вартість товарів визначена за резервним методом.

Підставою для прийняття вказаного рішення стало те, що до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, а саме: стосовно рішення № UA125000/2019/000409/2 від 21.06.2019:

- відповідно до пункту 1.1.1 генерального договору добровільного страхування вантажів від 15.05.2019 № 101049808 передбачено наявність Додатка № 1, який є невід`ємним додатком до цього Договору з описом такого вантажу, маршруту, номером інвойсу, страхової суми, проте, зазначений додаток № 1 не надано до митного оформлення;

- документальне підтвердження розміру страхового тарифу у розмірі 0,08%, що зазначений у сертифікаті від 20.06.2019 №14717 відсутнє;

- зазначена у страховому сертифікаті сума інвойсу відрізняється від заявленої суми у МД від 20.06.2019 № UA125220/2019/708597, відсутній курс валют, згідно якого здійснено розрахунок переведення євро у гривню, у зв`язку з чим, перевірити правильність числового розрахунку страхової суми не має можливості;

- в наданому прайс-листі виробника та комерційній пропозиції зазначено 2 вартості «price standart» та «price full pallet», при цьому в інвойсі на поставку не зазначено, яка саме із вартостей застосована, а в прайс листі та комерційній пропозиції не розшифровано, яка ціна є «price standart», а яка «price full pallet» та за яких умов вони використовуються;

- в Листі від 27.02.2019 №27022019 продавець зазначає, що в прайсі зазначена ціна з 3% знижкою за повну палету, при цьому термін «повна палета» не відображено в жодному документі;

- у висновку від 20.06.2019 №Ц-496 експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару та не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари;

- експертом у використаних методичних та інформаційних виданнях вказано інформацію з мережі інтернет, а саме: сайт www.alibaba.com., пропозиції з якого відображають цінову інформацію з країни виробництва Китай та за зовнішнім виглядом мають різні якісні характеристики, також www.luminare-ua.com (містить інформацію щодо внутрішнього ринку) та www.emotionfrance.com (містить інформацію щодо характеристик товару, вартість товару лише по запиту від покупців), проте експертом вищевказану інформацію, а саме інтернет пропозиції не відображено у звіті та у додатках до нього;

- надана до митного оформлення митна декларація країни відправлення не містить умов поставки.

Стосовно рішення № UA125000/2019/000415/2 від 25.06.2019 митний орган зазначив, що:

- документальне підтвердження розміру страхового тарифу у розмірі 0,08%, що зазначений у сертифікаті від 20.06.2019 №14719 відсутнє;

- зазначена у страховому сертифікаті сума інвойсу відрізняється від заявленої суми у МД від 24.06.2019 № UA125220/2019/708750, відсутній курс валют, згідно якого здійснено розрахунок переведення євро у гривню, у зв`язку з чим, перевірити правильність числового розрахунку страхової суми не має можливості;

- в наданому прайс-листі виробника та комерційній пропозиції зазначено 2 вартості «price standart» та «price full pallet», при цьому в інвойсі на поставку не зазначено, яка саме із вартостей застосована, а в прайс листі та комерційній пропозиції не розшифровано, яка ціна є «price standart», а яка «price full pallet» та за яких умов вони використовуються;

- в Листі від 27.02.2019 №27022019 продавець зазначає, що в прайсі зазначена ціна з 3% знижкою за повну палету, при цьому термін «повна палета» не відображено в жодному документі;

- надана до митного оформлення митна декларація країни відправлення не містить умов поставки.

Разом з тим, відповідачем необґрунтовано необхідність витребування додаткових документів від позивача, як не доведено правомірність застосування резервного методу при визначенні вартості товару.

Слід зазначити, що існування правових підстав для витребування у позивача додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, документально не підтверджується. Так, позивачем надано усі необхідні документи, передбачені Митним кодексом України, для визначення митної вартості товару за ціною контракту.

При цьому, стосовно доводів відповідача, зазначених у графі 33 оскаржуваного рішення, суд зазначає наступне.

Так, доводи контролюючого органу про ненадання Додатка № 1 до генерального договору добровільного страхування вантажів від 15.05.2019 № 101049808 та відсутність документального підтвердження розміру страхового тарифу у розмірі 0,08%, що зазначений у сертифікатах від 20.06.2019 №14717 та №14719, є недоречними, адже ТОВ «Сільпо-Фуд» для підтвердження витрат на страхування вантажу надало митному органу договір страхування та страховий поліс.

Згідно зі ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

При цьому, згідно із п. 8 ч. 2 ст. 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є, якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Отже, страховий поліс є належним і достатнім страховим документом, що підтверджує укладення договору страхування і вартість страхування.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому.

При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

Так, положеннями п.4.2 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 15.05.2019 № №101049808 (далі - Договір страхування) страховий тариф - це відсоткова ставка, яку Сторони визначають самостійно для кожної партії товару окремо і її розмір вказується у страховому сертифікаті. Страховий тариф для кожної партії товару може відрізнятись.

Згідно із п.18.8 Договору страхання страховий тариф - ставка страхової премії, що розраховується в процентах від страхової суми.

Положеннями абз.2 ст. 10 Закону України «Про страхування» визначено, що страховий тариф - ставка страхового внеску з одиниці страхової суми за визначений період страхування.

Відповідно до абз. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Пунктом 4.1. Договору страхування визначено, що страхова премія - це плата за страхування, яку Страхувальник (ТОВ «Сільпо-Фуд») оплачує Страховику (ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна») у порядку передбаченому цим Договором.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та договору страхування, страховий тариф - це відсоткова ставка від страхової суми, яка визначається Сторонами самостійно для кожної партії товару окремо.

У страхових сертифікатах, які були надані під час митного оформлення для підтвердження витрат на страхування, сторони погодили, що страховий тариф складає 0,0800%.

Отже, сума страхової премії, що підлягає сплаті Страхувальнику, розраховується за формулою Страхова премія (грн.) = Страхова сума (грн.)*Страховий тариф (%).

Щодо посилань відповідача на те, що зазначена у страхових сертифікатах сума інвойсу відрізняється від заявленої суми у МД від 20.06.2019 № UA125220/2019/708597 та МД від 24.06.2019 № UA125220/2019/708750, відсутній курс валют, згідно якого здійснено розрахунок переведення євро у гривню, у зв`язку з чим, перевірити правильність числового розрахунку страхової суми не має можливості, суд зазначає наступне.

Відносини у сфері страхування регулює Закон України «Про страхування», який спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб.

Разом з тим, визначення поняття «страхові документи» та «вартість страхування» вказаний Закон не містить.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Отже, надані позивачем сертифікати до генерального договору добровільного страхування вантажів № 101049808 від 15.05.2019 року є належними доказами, які підтверджують укладення договору страхування.

У вказаних сертифікатах зазнані відомості про страховика, страхувальника, номер замовлення, опис вантажу, маршрут перевезення, номер інвойсу, вид транспортного засобу, застраховані ризики, дату початку перевезення, суму інвойсу, страхову суму, тариф та страхову премію.

Доводи відповідача про те, що сертифікат не є належним доказом, який підтверджує розмір витрат на страхування, ґрунтуються на тому, що зазначена у страховому сертифікаті сума інвойсу відрізняється від суми заявленої в інвойсі. Надаючи оцінку доводам митного органу щодо розбіжностей у вартості майна, що зазначена в сертифікаті та в інвойсі, суд враховує правову позицію Верховного Суду із вказаного питання, що викладена в постанові від 11.11.2019 у справі № 810/1819/16. Суд касаційної інстанції зазначив, що страхова сума визначається страхувальником самостійно на власний розсуд, виходячи з уявлення про можливі страхові ризики і, як правило, не збігається з договірною (контрактною) вартістю товару та є вищою, в той же час розбіжність між даними страхового полісу про страхову суму та договірною (контрактною) вартістю товару жодним чином не свідчить про заниження декларантом митної вартості товару.

Отже, можлива наявність розбіжностей між вартістю товару, що вказана в інвойсі та в сертифікаті, не свідчить про порушення вимог митного законодавства з боку ТОВ «Сільпо-Фуд» та не може бути підставою для коригування митної вартості товару.

Суд враховує, що інвойс містить відомості про вартість товарів в іноземній валюті, а страхові сертифікати - у грошовій валюті України. Розрахунків, які б підтверджували, що після приведення відповідних сум до єдиної грошової одиниці, вартість товару в інвойсі буде відрізнятися від вартості товару, вказаної в страховому сертифікаті - митний орган не надав.

Крім того, доводи Київської митниці Держмитслужби про неможливість проведення перевірки розрахунку вартості страхування через відсутність відомостей про курс валют, згідно якого здійснені розрахунки щодо переведення євро у гривні суд вважає необґрунтованими, адже порядок визначення курсу валют був визначений у п. 3.2 Генерального договору добровільного страхування вантажів від 15.05.2019 № 101049808.

Щодо зазначення в прайс-листах та у комерційних пропозиціях двох вартостей «standart price» та «full pallet price», їх розшифровки та твердження митного органу, що термін «повна палета» не відображений в жодному документі, варто зазначити наступне.

ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» до митного оформлення було надано лист від постачальника №27022019 від 27.02.2019 року щодо цін у прайс-листі. Зокрема, постачальник ARC FRANCE зазначив, що ціна у прайс-листі залежить від об`єму замовлення на кожну конкретну партію: за «повну палету» та за «неповну палету». В колонці інвойсів «Shipment Unit» (одиниця відвантаження) вказані такі одиниці відвантаження товарів - «PB8» та «CRN». На аркушах № 5 інвойсів міститься розшифрування одиниць відвантаження, а саме: «CRN» - картонні коробки (Carton), «PB8» - дерев`яна палета 80x120 (Wooden pallet 80x120).

Отже, митний орган на підставі поданих документів мав всі можливості для перевірки коректності застосування цін.

До того ж, судом з`ясовано, що листами від 21.06.2019 № 1006 та від 25.06.2019 № 1015 декларант ТОВ «Сільпо-Фуд» надав детальні пояснення аналогічного змісту щодо застосування цін в прайс-листі, але митним органом зазначені пояснення безпідставно не прийняті до уваги.

У оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості митний орган посилається також на те, що не може прийняти до уваги поданий декларантом ТОВ «Сільпо-Фуд» висновок експерта, оскільки: в експертних висновках від 20.06.2019 №Ц-496 експертом проведений аналіз лише контрактної ціни товару та не здійснено аналізу цін на світовому ринку на ідентичні та подібні товари; експертом у використаних методичних та інформаційних виданнях вказано інформацію з мережі інтернет, а саме: сайт www.alibaba.com., пропозиції з якого відображають цінову інформацію з країни виробництва Китай та за зовнішнім виглядом мають різні якісні характеристики, також www.luminare-ua.com (містить інформацію щодо внутрішнього ринку) та www.emotionfrance.com (містить інформацію щодо характеристик товару, вартість товару лише по запиту від покупців), проте експертом вищевказану інформацію, а саме інтернет пропозиції не відображено у звіті та у додатках до нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 року № 671/97-ВР, методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами в межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України.

Дана правова позиція також відображена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 01.09.2010 у справі № К-20882/10, від 16.03.2010 у справі №К-40508/09.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-111, рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).

Таким чином, відповідач маючи сумнів щодо змісту наданого ТОВ «Сільпо-Фуд» експертного висновку, мав право звернутися до іншого суб`єкту оціночної діяльності із письмовим запитом рецензувати такі висновки. Крім того, відповідно до положень ст. 327 МК України, відповідач мав право самостійно залучити для участі у здійсненні митного контролю митної вартості товарів спеціалістів та експертів, якщо висновок експерта, зроблений на замовлення декларанта останній вважав сумнівним.

Такої ж думки дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 19.03.2019 у справі №810/4116/17 у аналогічній справі:

«Крім того, твердження відповідача про те, що при складанні експертного висновку від 29 травня 2017 р. № Ц-451 використовувалися документи, що мають розбіжності та не містять достовірних і об`єктивних даних, суди попередніх інстанцій також обґрунтовано відхилили, оскільки твердження становлять лише суб`єктивні судження за відсутності жодних належних і допустимих у розумінні статей 73,74 Кодексу адміністративного судочинства України доказів, зокрема недійсності даного експертного висновку. Також, Суд зазначає, що експертний висновок не відноситься до основних документів, які підтверджують митну вартість товару, і такий висновок носить виключно консультаційний характер».

При цьому, твердження відповідача що надана до митного оформлення митна декларація країни відправлення не містить умов поставки не може бути достатньою підставою для висновку митного органу про недостовірність поданих декларантом документів на підтвердження митної вартості задекларованого товару, оскільки умови поставки, зазначені позивачем у поданій до митного оформлення декларації № UA125220/2019/708750 від 24.06.2019 та № UA125220/2019/708597 від 20.06.2019, підтверджено належним чином оформленими первинними документами, а саме: інвойси № від 19.06.2019 та № від 14.06.2019; довідки щодо транспортних витрат №1461-26_1 від 19.06.2019 та №1461-26_1 від 19.06.2019; - страхові поліси (сертифікати) №14719 від 20.06.2019; - зовнішньоекономічний контракт поставки товарів №1461 від 02.12.2016; - генеральний договір добровільного страхування вантажів №101049808 від 15.05.2019; - договори про надання транспортно-експедиторських послуг №ЛОГ-152 від 15.09.2017 та №ЛОГ-124 від 29.05.2017, що виключає сумнів у здійсненні поставки товару на інших умовах, ніж FCA (Incoterms 2010).

Суд вважає, що наданих позивачем документів було достатньо для визначення ціни, що підлягає сплаті за товари, які ввозяться. Водночас, митним органом не доведено сумнівів щодо достовірності документів та відомостей, поданих декларантом контролюючому органу разом з митними деклараціями № UA125220/2019/708750 від 24.06.2019 та № UA125220/2019/708597 від 20.06.2019, в оформленні яких відповідач відмовив.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно із вимогами ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що судовий збір був сплачений на рахунок Київського окружного адміністративного суду, позивач не позбавлений процесуальної можливості повернути понесені ним судові витрати за місцем первісного розгляду справи, у зв`язку з чим, підстави для розподілу судових витрат у даному випаду відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільпо-Фуд" (02090, м. Київ, вул. Бутлерова, 1, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000409/2 від 21.06.2019.

Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA125000/2019/000415/2 від 25.06.2019.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.С. Мазур