Справа № 160/9948/21
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2021 року Справа № 160/9948/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нанокабель" до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Нанокабель» до Дніпровської митниці Держмитслужби в якій позивач просить визнати протиправними та скасувати :
В обґрунтування позову позивач посилався на протиправність оскаржених рішень, оскільки вважає, що ним подано до митного органу повний пакет необхідних документів, які не мали розбіжностей і містили усі необхідні відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості за заявленим методом. Позивач також зауважив, що усі розбіжності, які виявив відповідач є надуманими і безпідставними з огляду на те, що останній не вказав, які саме документи, що подавалися декларантом при митному оформленні містили розбіжності та/або ознаки підробки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2021 року відкрито провадження у справі №160/9948/21 та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
На виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду, відповідачем надано відзив, в якому відповідач позов не визнав та заперечуючи проти його задоволення у відзиві на позовну заяву вказав, що наданими з митною декларацією документами, які містили розбіжності, неможливо підтвердити числові значення заявленої декларантом митної вартості за основним методом, у зв`язку з чим і було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за резервним методом.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ст.258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить до таких висновків.
Судом встановлено та із матеріалів справи слідує, що у березні 2015 року позивачем укладено договір № 15/03-2021 від 15.03.2021р. між ТОВ «Нанокабель» (Україна, Дніпропетровська обл., м. Кам`янське) та ТОВ «ТехИнвест-М» (РФ, м.Смоленськ) відповідно до умов якого суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності здійснює на користь позивача поставку матеріалів за асортиментом, ціною та кількістю, вказаними у рахунках, сплата за якими є підтвердженням погодження покупця на вказані у рахунках умови постачання конкретної партії продукції. Валюта платежу є російський рубль, сума договору на момент укладання складає 6000000,00 російських рублів.
Згідно до п.2.4. Договору ціна зазначається в рахунках на кожну партію продукції, ціна не підлягає зміні, якщо рахунок, в якому вона зазначена своєчасно сплачено.
Відповідно до умов пункту 2.5 договору сторони прийшли до згоди, що не менше ніж за 7 робочих днів до запланованої дати постачання покупець направляє постачальнику заявку, в якій вказано асортимент, кількість та строк постачання товару. Постачальник погоджує заявку або пропонує інші умови постачання від вказаних у заявці на протязі 2 (двох) робочих днів з дати отримання Заявки. Пунктом 2.6. Сторони передбачили порядок розрахунків на умовах 100% передоплати у строк 5 (п`ять) банківських днів з дати його оформлення.
Сторони передбачили п. 3.1. договору, що продукція відпускається зі складу постачальника на умовах FCA Смоленськ, Російська Федерація Інкотермс 2020 (завантаження товару на складі Постачальника здійснюється на транспорті засоби перевізника, вказаного покупцем у вказаному постачальником місці) можливість постачання продукції силами постачальника погоджується Сторонами додатково.
Так, на виконання вказаних умов договору № 15/03-2021 від 15.03.2021р. Позивачем з метою розмитнення поставленого товару, 02.04.2021 року належним чином було подано до митного оформлення відповідачу електронну митну декларацію № UA110020.2021.002820 та товаросупровідну документацію, визначивши митну вартість товару пластикат полівінілхлорідний ИН-30К/2 - 85,10 рублів за одиницю та пластикат полівінілхлорідний Lekron ОМК-40 білосніжний - 83,00 рублів за одиницю за першим методом - ціною договору (контракту).
На підтвердження обґрунтованості заявленої Позивачем у деклараціях форми ДМВ-1 митної вартості товарів ТОВ «Нанокабель» було подано митному органу відповідно до вимог ст. 53 МК України наступні документи:
Під час митного оформлення, Відповідач відібрав проби ввізного товару про що склав акт про взяття проб (зразків) товарів/ протокол про одержання проб і зразків для проведення експертизи у справі про порушення митних правил від 25.03.2021р. №UA11 0020/2021/002567 та направив для проведення дослідження для встановлення фізичних та хімічних властивостей товару, визначальних для класифікації товарів згідно з УКТЗЕД.
Надана на дослідження проба товару під назвою «пластикат полівінілхлоридний: Lekron ОMK-40» ідентифікована як гранули (первинна форма), виготовлені з полімеру, вінілхлориду, пластифікованого фталатним пластифікатором, з додаванням карбонату кальцію, сполук цинку, титану. У зв`язку з відсутністю методик, експертний підрозділ не визначає відсотковий вміст компонентів в полімерних сумішах, Гр.31 не містить інформації щодо хімічного складу товару.
У зв`язку з неможливістю застосування митної вартості, заявленої декларантом, з урахуванням вищезазначеного митницею прийнято Рішення про коригування митної вартості №UА110020/2021/600014/1 від 02.04.2021року, яким визначено митну вартість у сторону збільшення з 85 руб./РФ/кг до 103 руб.РФ/кг.
Крім того, як вбачається із висновку експертної установи, код УКТ ЗЕД, заявлений декларантом підтверджено.
Щодо умов постачання, то відповідно до умов пункту 2.5 договору від 15.03.2021 року на постачання товару сторони прийшли до згоди, що не менше ніж за 7 робочих днів до передбачуваної дати постачання покупець направляє постачальнику заявку, в якій вказано асортимент, кількість та строк постачання товару. Постачальник погоджує заявку або пропонує інші умови постачання від вказаних у заявці на протязі 2 (двох) робочих днів з дати отримання заявки. Пунктом 2.6. Сторони передбачили порядок розрахунків на умовах 100% передоплати у строк 5 (п`ять) банківських днів з дати його оформлення.
Також, сторони передбачили пунктом 3.1. договору, що продукція відпускається зі складу постачальника на умовах FСА Смоленськ, Російська Федерація Інкотермс 2020 (завантаження товару на складі Постачальника здійснюється на транспорті засоби перевізника, вказаного Покупцем у вказаному Постачальником місці) можливість постачання продукції силами Постачальника погоджується Сторонами додатково.
Таким чином, у відповідності до умов договору, та комерційної пропозиції сторони узгодили постачання продукції на умовах FСА Смоленськ, Російська Федерація Інкотермс 2020 (завантаження товару на складі Постачальника здійснюється на транспорті засоби перевізника, вказаного Покупцем у вказаному Постачальником місці), що фактично не суперечить умовам, вказаним у самому договорі, інвойсі та документах, які підтверджують числову складову перевезення товару.
Щодо відсутності сканованого банківського документу, на підтвердження попередньої 100% передоплати, то на повідомлення від митниці щодо надання додаткових документів, декларантом було надано банківський документ 6JBKLL3 від 26.03.2021року.
Що стосується калькуляції та прейскуранту (прайс-лист) виробника товару, їх позивач надавав відповідачу разом із іншими документами.
До переліку додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України входять каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару. Водночас, положення цієї статті передбачають можливість надання на підтвердження митної вартості товарів не лише прайс-лист виробника, а й інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, до яких, зокрема можна й віднести прайс-листа продавця товару.
Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.
Отже, оскільки прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів, які можуть оформлюватись не лише „ виробником товару, а й продавцем у довільній формі на власний розсуд. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів!, зокрема, інформації щодо умов поставки, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Аналогічної правової позиції дійшов Верховний Суд у постанові по справі №420/2315/19 від 11 грудня 2019 року.
Щодо доводів відповідача про те, що підставою для коригування митної вартості товару слугувало спрацювання системи управління ризиками суд зазначає, що спрацювання системи є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операцій та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів.
Доводи відповідача про те, що заявлена вартість товару не відповідає тій вартості, що згенерована АСАУР ДФС та зазначена у ЕМД №UA110230/2021/006492- 102.39руб.РФ/кг. є лише припущенням, так як не відомо на яких умовах контракту та чи дійсно аналогічний (та ідентичний ) товар було ввезено за вказаною ЕМД.
Так, згідно положень ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Засвідчення органом доходів і зборів прийняття товарів, транспортних засобів комерційного призначення та документів на них до митного оформлення здійснюється шляхом проставляння відбитків відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.
Також, згідно положень ч.5 ст. 255 МК України митне оформлення вважається завершеним після виконання всіх митних формальностей, визначених цим Кодексом відповідно до заявленого митного режиму, що засвідчується органом доходів і зборів шляхом проставлення відповідних митних забезпечень (у тому числі за допомогою інформаційних технологій), інших відміток на митній декларації або документі, який відповідно до законодавства її замінює, а також на товаросупровідних та товарно-транспортних документах у разі їх подання на паперовому носії.
Крім того, слід зазначити про те, що із введенням електронного декларування митниця проставляє штамп і особисту печатку лише при паперовому оформленні, згідно наказу Мінфіну № 631 «Про затвердження Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосування митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа».
Згідно п.4.3 наказу Мінфіна №631: прийняття митної декларації для оформлення.
Проставлення у МД згідно з порядком заповнення митних декларацій на бланку ЄАД відбитка штампа ПМК у графі D/J кожного аркуша форми МД-2, в нижній частині додаткових аркушів форми МД-3, доповнень до форми МД-6 та специфікацій форми МД-8 (у разі подання МД на паперовому носії);
- проставлення відбитка штампа ПМК на рахунку або іншому документі, який визначає вартість товару (у разі подання його на паперовому носії);
- унесення номера штампа ПМК до ЕК МД (у разі подання МД на паперовому носії) або до ЕМД.
Отже, враховуючи вищевикладене, доводи про те, що подані декларантом документи не містять печаток та штампів прикордонних служб, станцій та митниць, спростовані вищезазначеним.
Так, Верховний Суд у Постанові від 21.10.2021 р. у справі № 420/4820/19 вказав, що навіть наявність у митного органу інформації про те, що митна вартість раніше імпортованих товарів, випущених у вільний обіг не відповідає вартості заявленій позивачем, не може утворити підстав для відмови у визнанні заявленої митної вартості за основним методом.
Хоча показники вартості попередньо імпортованих товарів беруться митним органом до уваги, рішення про коригування митної вартості не може бути визнане законним у разі, якщо відмінність у вартості попередньо імпортованих товарів є єдиною причиною для такого коригування.
Верховний Суд у Постанові від 25.02.2021 р. у справі № 810/3295/17 вказав, що спрацювання АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах само по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників даних АСАУР.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Окрім цього, Верховний Суд у Постанові від 04.11.2021 р. у справі № 120/2634/19-а навів ряд причин, з яких показники автоматизованої інформаційної системи не є безумовним джерелом інформації для визначення митної вартості товару, оскільки в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Отже, відомості з інформаційних систем митних органів не можуть слугувати беззаперечним джерелом інформації про митну вартість конкретного товару та бути підставою для здійснення коригування.
Так, згідно до пункту 1.2 договору №15/03-2021 від 15.03.2021р. точна кількість, асортимент, ціна на товар будуть вказані в рахунках, оплата за вказаними рахунками підтвердженням згоди на вказані в рахунку умовам постачання. Пунктом 2.4. Договору розділі «Ціна, порядок розрахунків та строки оплати» ціна вказується в рахунках на кожну партію продукції. Ціна продукції не підлягає зміні, якщо рахунок своєчасно сплачено». У відповідності до п.2.6. договору сторони передбачили порядок оплати на умовах 100% передоплати. Строк оплати рахунку 5 (п`ять ) банківських днів з дати його виставлення.
Так, у відповідності до вищевказаних умов договору, сторонами були погоджені та сплачені рахунок №1664 від 16.03.2021р., рахунок № 1690 від 23.03.2021р., рахунок №1800 від 05.04.2021р. та рахунок №1832 від 07.04.2021р., а також заявка №1 від 16.03.2021р. на суму 1681000 руб.РФ, заявка №2 від 23.03.2021р. на суму 6724000 руб.РФ, заявка №3 від 05.04.2021р. на суму 3577000 руб.РФ, заявка №4 від 07.04.2021р. на суму 5450000 руб.РФ, всього на суму 17432000 руб.РФ та сплачено у повному обсязі у сумі 17432000 руб.РФ.
Разом з митною декларацією для здійснення митного оформлення та підтвердження заявленої митної вартості товару було подано інвойс №10 від 27.04.2021 р. на суму 1825000 руб. та платіжне доручення №11JBKLL4 від 23.04.2021 р., сума платежів до сплати по якому взагалі складає 1791000руб.РФ.
Крім того, сторонами в подальшому було підписано акт звіряння взаєморозрахунків на 1 квартал 2021 року.
У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з ч. 7 ст. 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійсненні у вигляді переказу грошей. Крім того, у інвойсі міститься інформація про вартість вказаного товару.
Подані позивачем до митного оформлення документи повністю відповідали вимогам ч. 2 ст.58 Митного кодексу України і не створювали підстав для виникнення у митного органу обґрунтованих сумнівів відносно непідтвердження чи невизначеності однієї із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Отже, висновки відповідача про неможливість визначення митної вартості за першим основним методом - за ціною контракту є помилковими.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 22.04.2019 року по справі №815/6242/17, розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару. В цьому випадку митниця повинна здійснити дослідження документів щодо поставки товару з метою встановлення доказів, які підтверджують або спростовують цей сумнів.
Суд також зазначає, що у постанові від 29.01.2019 року по справі № 815/6827/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації відносно того, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку.
Правова позиція Верховного Суду з питання коригування митної вартості товару на підставі інформації з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи, а також витребування додаткових документів при визначені митної вартості товару, викладена у постанові від 08.02.2019 року у справі № 825/648/17.
Дослідивши наявні у справі документи, суд дійшов висновку, що єдиною підставою для коригування митної вартості товарів у відповідача виступила інформація з електронної бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи (далі - ЄАІС) ДПС України щодо митного оформлення ідентичних товарів вибірково тільки з вищим рівнем митної вартості.
Разом з цим, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Суд зазначає, що згідно з правовою позицією Верховного Суду рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. При цьому, в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
На підставі вище викладеного суд вважає, що надані позивачем документи для проведення митних оформлень підтверджують заявлену митну вартість товарів за основним методом (за ціною договору), натомість митний орган безпідставно визначив митну вартість за резервним методом. Оскільки, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення невизначеного товару не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, і не є перешкодою для застосування основного методу визначення митної вартості товару, а також не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за основним методом визначення його митної вартості.
Згідно з положеннями ст. 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Господарського кодексу України загальними принципами господарювання в Україні є: забезпечення економічної багатоманітності та рівний захист державою усіх суб`єктів господарювання; свобода підприємницької діяльності у межах, визначених законом; вільний рух капіталів, товарів та послуг на території України; обмеження державного регулювання економічних процесів у зв`язку з необхідністю забезпечення соціальної спрямованості економіки, добросовісної конкуренції у підприємництві, екологічного захисту населення, захисту прав споживачів та безпеки суспільства і держави; захист національного товаровиробника; заборона незаконного втручання органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини.
Згідно з положеннями ст. ст.179, 189, 190 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначити зміст договору на основі вільного волевиявлення; суб`єкти господарювання можуть використовувати у господарській діяльності вільні ціни; ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін; вільні ціни визначаються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб`єкта господарювання.
Отже, під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари.
Так, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.
Відповідно до ч. 3 ст. 318 Митного кодексу України митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Ця норма також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 року №3018-VI «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у ст. 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності та інших.
З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, що митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. У поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.
Суд бере до уваги те, що відсутність у позивача витребуваних відповідачем додаткових документів жодним чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. А наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не є достатньою для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості. У зв`язку з цим неподання позивачем (декларантом) запитуваних (витребуваних) відповідачем додаткових документів з об`єктивних причин, зокрема з причин їх невизначеності та відсутності, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не може бути достатнім для висновку щодо наявності підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості, а також не може бути підставою для прийняття оскаржуваного рішення та здійснення коригування митної вартості.
Враховуючи викладене, суд встановив, що твердження митного органу про наявність розбіжностей у поданих позивачем документах та неможливість визначення митної вартості товарів, що ним ввозились, із застосуванням першого методу є безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати :
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова