Справа № 420/25939/21
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

21 лютого 2022 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Скупінська О.В., розглянувши клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄРДПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу

В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 17 грудня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездiяльнiсть військової частини НОМЕР_4 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмiрi 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 8 повних календарних років військової служби;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 8 повних календарних років військової служби.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що з 03.04.2013 року по 27.11.2020 року він проходив військову службу в в/ч НОМЕР_1 .Вислуга років позивача на момент звільнення у календарному обчисленні становила 8 років 6 місяців, у пільговому обчисленні 10 років 1 місяць. При цьому відповідач при звільненні не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 8 повних календарних років служби, передбачену частиною 2 статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 22.12.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку ст.262 КАС України).

14 лютого 2022 року до суду надійшло клопотання (вх.№9313/22) тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем місячного строку для звернення до суду з такими вимогами. Так, в клопотанні відповідач зазначає, що наказом від 27.11.2020 ОСОБА_1 було знято із всіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . До суду позивач звернувся з пропуском місячного строку. Посилання позивача на положення статті 233 КЗпП України є помилковим, оскільки позивач є військовозобов`язаним та проходив публічну службу у Збройних Силах України.

Вирішуючи вказане клопотання позивача, суд виходить з наступного.

Відповідно статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Водночас частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другої статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Суд зазначає, що перебування особи на публічній службі, у тому числі військовій службі за контрактом, є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

Отже, в аспекті спірних правовідносин, Суд дійшов висновку, що поняття «грошове забезпечення», «одноразова грошова допомога при звільненні» та «заробітна плата», які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір в частині вимог, зазначених у пунктах 1.1- 1.4, 1.6- 1.9 цієї постанови охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці».

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд 10 лютого 2022 року в своїй постанові по справі № 420/13606/21.

Подібну правову позицію було неодноразово висловлено Верховним Судом у постановах від 25 вересня 2018 року в справі №815/4421/15, від 13 березня 2019 року у справі №807/363/18, від 25 квітня 2019 року у справі №804/496/18, від 26 червня 2019 року в справі №820/4748/17, від 04 грудня 2019 року у справі №813/8469/13-а, від 22 травня 2020 року у справі №808/3200/17, від 04 лютого 2021 року у справі № 160/5393/19 та інших.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у даних спірних правовідносинах вимоги позивача не обмежені будь - яким строком у відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за необхідне залишити без задоволення клопотання відповідача від 14.02.2022 року, оскільки позивачем не пропущено строк для звернення до суду з вимогами щодо стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні.

Керуючись ст.ст. 12, 160, 161, 171, 248, 257, 262 КАС України, суд

У Х В А Л И В:
Клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА