Справа № 600/4508/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/4508/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить скасувати наступні податкові повідомлення-рішення:

1. від 04.04.2019 № 0-2401 на суму 1966,67 грн з податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік;

2. від 05.08.2019 № 0-2401 на суму 1400,67 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік;

3. вiд 05.08.2019 № 0-2401 на суму 10681,06 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік;

4. від 05.08.2019 № 0-2401 на суму 13917,34 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi є власниками об`єктiв нежитлової нерухомості за 2018 рік;

5. вiд 05.08.2019 № 0-2401 на суму 12942,88 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi є власниками об`єктiв нежитлової нерухомості за 2018 рік;

6. від 05.08.2019 № 0-2401 на суму 1764,23 грн з податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік;

7. вiд 25.03.2020 № 0-2401 на суму 4940,83 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік;

8. від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 36248,76 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi є власниками об`єктiв нежитлової нерухомості за 2019 рік;

9. від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 38977,91 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктiв нежитлової нерухомості за 2019 рік;

10. вiд 25.03.2020 р № 0-2401 на суму 29914,15 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi с власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік;

11. від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 3922,83 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік;

12. від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 2204,39 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2019 рік;

13. від 16.01.2020 № 5175-50 на суму 3380,80 грн з податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2017 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач у заявах по суті зазначав, що згідно інформації з Державних реєстрів речових прав на нерухоме майно та Реєстрів прав власності на нерухоме майно він є власником об`єктів нежитлової нерухомості. Враховуючи те, що він є власником об`єктів нерухомого майна, відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення - рішення, якими визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 162262,52 грн.

Прийняті відповідачем оскаржені податкові повідомлення - рішення позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки зазначені об`єкти нежитлової нерухомості необхідно відносити до будівель промисловості в розумінні п.п. "є" п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, тому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на них не повинен нараховуватись та сплачуватись.

Належні позивачу будівлі промисловості, відповідно до правовстановлюючих документів, що враховують вимоги ДК 018-2010, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

У заявах по суті Головне управління у Чернівецькій області (далі - відповідач) вказувало, що не лише цільове призначення будівлі згідно правовстановлюючих документів та наявності статусу фізичної особи-підприємця, а й фактичне її використання як об`єкту промисловості є підставою для застосування пільги з оподаткування відповідно до п.п. є п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. На думку відповідача, застосування п.п. є можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств. Відтак, за відсутності вказаних ознак, позивач не підпадає під дію п.п. є п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.

З огляду на наведене відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення винесено відповідно до вимог чинного законодавства.

У вступному слові представник позивача позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в поданих до суду заявах по суті. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у вступному слові проти позовних вимог заперечував, наполягав на відсутності підстав для задоволення позову.

Після з`ясування обставин справи, сторонами подано до суду заяви про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд і вирішення справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 22.02.2022 заяву позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено. Визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та поновити такий строк. У задоволенні клопотання ГУ ДПС у Чернівецькій області про залишення позову без розгляду відмовлено.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.10.2004 та взятий на облік Вижницькою ДПІ 05.10.2004; місце знаходження: Чернівецька область, Вижницький район, с. Чорногузи, що підтверджується відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 18, 125).

З матеріалів справи видно, що згідно договорів купівлі-продажу, свідоцтва на праві власності, інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником наступних об`єктів нерухомості, а саме:

- нежитлова будівля (тваринницька будівля), загальною площею 1433,7 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлова будівля (будівля тваринницького приміщення), загальною площею 1868,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлова будівля (будівля корівника), загальною площею 1737,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлова будівля (будівля будівельного комплексу), загальною площею 236,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ;

- нежитлова будівля (будинок тваринника), загальною площею 417,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (частка власності - 45/100) (а.с. 21-28, 62-65).

Контролюючим органом прийнято податкові повідомлення - рішення форми «Ф», якими позивачу визначено податкове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості», зокрема:

- від 04.04.2019 № 0-2401 на суму 1966,67 грн за 2018 рік (а.с. 79);

- від 05.08.2019 № 0-2401 на суму 4408,03 грн за 2018 рік (а.с. 81);

- вiд 05.08.2019 № 0-2401 на суму 32339,84 грн за 2018 рік (а.с. 81);

- від 05.08.2019 № 0-2401 на суму 34774,68 грн за 2018 рік (а.с. 82);

- вiд 05.08.2019 № 0-2401 на суму 26688,33 грн за 2018 рік (а.с. 82);

- від 05.08.2019 № 0-2401 на суму 3499,81 грн за 2018 рік (а.с. 81);

- від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 2204,39 грн за 2019 рік (а.с. 75);

- вiд 25.03.2020 № 0-2401 на суму 4940,83 грн за 2019 рік (а.с. 75);

- від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 36248,76 грн за 2019 рік (а.с. 76);

- від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 38977,91 грн за 2019 рік (а.с. 76);

- вiд 25.03.2020 № 0-2401 на суму 29914,15 грн за 2019 рік (а.с. 76);

- від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 3922,83 грн за 2019 рік (а.с. 75);

- від 16.01.2020 № 5175-50 на суму 3380,80 грн за 2017 рік (а.с. 77).

З матеріалів справи видно, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 04.04.2019 № 0-2401, вiд 25.03.2020 № 0-2401, від 25.03.2020 № 0-2401, від 25.03.2020 № 0-2401, вiд 25.03.2020 № 0-2401, від 25.03.2020 № 0-2401, від 25.03.2020 № 0-2401, від 16.01.2020 № 5175-50 направлялися відповідачем на адресу позивача, а саме: АДРЕСА_2 (а.с. 74, 78, 80).

Згідно довідок Укрпошти про причини повернення рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, поштові кореспонденції поверталися до контролюючого органу із зазначенням причин повернення: «неправильно зазначена адреса»; «за даною адресою не проживає» (а.с. 74, 78, 80).

Водночас, оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 05.08.2019 № 0-2401, вiд 05.08.2019 № 0-2401, від 05.08.2019 № 0-2401, вiд 05.08.2019 № 0-2401, від 05.08.2019 № 0-2401 направлено відповідачем на адресу позивача, а саме: с. Чорногузи, Вижницький район, Чернівецька область, та отримані ним 14.08.2019 (а.с. 82).

В доповненнях до відзиву відповідач навів інформацію щодо розбіжностей сум зазначених в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях та сум зазначених в інтегрованій картці позивача з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так, в обґрунтування доповнень відповідач зазначав, що рiшенням сесії VIII скликання Вижницької міської ради від 14.06.2017 №162-7/17 «Про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» для фізичних осіб встановлені диференційовані ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Оскільки АІС «Податковий блок» не дає можливості занести диференційовані ставки по податку на нерухоме майно, застосовувалась ставка податку у розмірі 0,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на 1 січня звітного року, за 1 кв.м. бази оподаткування, яка встановлена пп. 6.3.1 п. 6.3 ч. 6 рішення Вижницької міської ради від 14.06.2017 №162-7/17 та застосовувалася для всіх типів об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи.

Враховуючи мінімальну заробітну плату у 2018 році у розмірі 3723,00 грн, Головним управлінням ДПС Чернівецькій області в автоматичному режимi було проведено нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вказаною ставкою та сформовано податкові повідомлення-рішення від 05.08.2019, а саме:

№ 0-2401 про сплату 34774,68 грн (1868,1 кв.м. Х 3723,00 грн Х 0,5%) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єкту нежитлової нерухомостi загальною площею 1868,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

№ 0-2401 про сплату 26688,33 грн (1433,7 кв.м Х 3723,00 грн Х 0,5%) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1433,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ;

№ 0-2401 про сплату 32339,84 грн (1737,3 кв.м Х 3723,00 грн Х 0,5%) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1737,3 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 є;

№ 0-2401 про сплату 4408,03 грн (236,8 кв.м Х 3723,00 грн Х 0,5%) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 236,8 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 т;

№ 0-2401 про сплату 3499,81 грн (417,8 кв.м Х 45/100 Х 3723,00 грн Х 0,5%) податку на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки по об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 417,8 кв.м. (частка власності ОСОБА_1 45/100), за адресою АДРЕСА_1 .

Як зазначав відповідач у доповненнях до відзиву, в подальшому ним здійснено перерахунок сум податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, вiдмiнне від земельної ділянки визначених в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях, оскільки згідно п.п. 6.3.2. п. 6.3 рішення Вижницької міської ради від 14.06.2017 № 162-7/17 для об`єктів нежитлових будівель загальна площа яких перевищує 500 кв.м., що перебувають у власності фізичних осіб встановлено ставка податку у розмiрi 0,2 відсотка від розміру мiнiмальної заробітної плати, встановленої законодавством на 1 січня звітного року, за 1 кв.м. бази оподаткування, тобто 7,45 грн (3723,00 грн Х 0,2%) за 1 кв.м. бази оподаткування.

Так, згідно проведеного перерахунку, податок на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки для позивача повинен становити:

- 13917,34 грн (1868,1 кв.м. Х 7,45 грн) по об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1868,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що менше на 20857,34 грн, нiж визначено в податковому повідомленні-рішенні № 0-2401 в сумі 34774,68 грн;

- 10681,06 грн (1433,7 кв.м Х 7,45 грн) по об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1433,7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , що менше на 16007,27 грн нiж визначено в податковому повідомленні-рішенні № 0-2401 в сумі 26688,33 грн;

- 12942,89 грн (1737,3 кв.м Х 7,45 грн) по об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 1737,3 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 є, що менше на 19396,96 грн, нiж визначено в податковому повідомленні-рішеннi № 0-2401 в сумі 32339,84 грн;

- 1764,16 грн (236,8 кв.м Х 7,45 грн) по об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 236,8 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 т, що менше на 2643,80 грн нiж визначено в податковому повідомленні-рішенні № 0-2401 в сумі 4408,0 грн;

- 1400,67 грн (417,8 кв.м Х 45/100 Х 7,45 грн) по об`єкту нежитлової нерухомості загальною площею 417,8 кв.м., з якої частка власності позивача складає 45/100 за адресою АДРЕСА_1 , що менше на 2099,14 грн нiж визначено в податковому повідомленні-рішенні №0-2401 в сумі 3499,81 грн.

На підставі зазначеного, в доповненнях до відзиву відповідач вказував, що в інтегрованій картці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки 28.11.2019 зменшені нарахування податку на суми: 20857,34 грн, 16007,27 грн, 19396,96 грн, 2643,80 грн та 2099,14 грн.

З матеріалів справи видно, що 28.11.2019 Відділом адміністрування податків і зборів з фізичних осіб Вижницького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області складено службову записку № 733.

Із змісту службової записки видно, що Відділом проведено аналіз нарахування податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки за 2018 рік по платнику ОСОБА_1 , який є власником нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 т, АДРЕСА_3 , за наслідками якого проведено перерахунок (коригування) податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки в сторону зменшення по податкових повідомлень-рішень від 05.08.2021 № 0-2401, № 0-2401, № 0-2401, № 0-2401, № 0-2401, на загальну суму 61004,57 грн.

Дослідженням інтегрованої картки позивача з податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки встановлено, що з підстав наведених в доповненнях на відзив, на підставі службової записки від 28.11.2019 № 733, 28.11.2019 відповідачем здійснено перерахунок (коригування) податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки в сторону зменшення, в т.ч. по податкових повідомлень-рішень від 05.08.2021:

№ 0-2401 зменшено нарахування податку на суму 2643,80 грн. Внаслідок проведеного перерахунку (коригування) податкове зобов`язання склало 1764,23 грн (4408,03 грн - 2643,80 грн);

№ 0-2401 зменшено нарахування податку на суму 16007,27 грн. Внаслідок проведеного перерахунку (коригування) податкове зобов`язання склало 10681,06 грн (26688,33 грн - 16007,27 грн);

№ 0-2401 зменшено нарахування податку на суму 19396,96 грн. Внаслідок проведеного перерахунку (коригування) податкове зобов`язання склало 12942,88 грн (32339,84 грн - 19396,96 грн);

№ 0-2401 зменшено нарахування податку на суму 20857,34 грн. Внаслідок проведеного перерахунку (коригування) податкове зобов`язання склало 13917,34 грн (34774,68 грн - 20857,34 грн);

№ 0-2401 зменшено нарахування податку на суму 2099,14 грн. Внаслідок проведеного перерахунку (коригування) податкове зобов`язання склало 1400,67 грн (3499,81 грн - 2099,14 грн).

Всього в інтегрованій картці позивача з податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки зменшено нарахування позивачу податку на загальну суму 61004,51 грн (а.с. 88-90).

Вважаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення з урахуванням проведеного перерахунку (коригування) протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755- IV (далі - ПК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст. 265 ПК України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

За приписами п.266.1.1 п.п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

З матеріалів справи видно, що спір між сторонами фактично виник щодо оскарження податкових повідомлень-рішень, які винесені за результатами нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відтак, суду необхідно з`ясувати правомірність віднесення нерухомого майна позивача, відмінного від земельної ділянки до об`єкту оподаткування, за результатами якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями п.п. 266.2.1. п. 266.2 ст. 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Положеннями п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За приписами п.п.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 не є об`єктом оподаткування, в т.ч.:

є) будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку;

ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Відповідно до п. 30.1 ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Суд зауважує, що підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (п. 30.2 ст. 30 ПК України).

У відзиві відповідач зазначав, що застосування п.п. є п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов: наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

Оскільки, об`єкти нерухомості (нежитлові будівлі), які на праві власності належать позивачу, належать йому як фізичній особі - підприємцю, тому не підпадають під дію п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Верховний Суд у складі суддів судової падати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 зазначив, що підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Суд вважає, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (п.п. 4.1.2 п. 4.1 ст. 4 ПК України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (п.п. 4.1.11 п. 4.1 ст. 4 ПК України) і нейтральності оподаткування (п.п. 4.1.8 п. 4.1 ст. 4 ПК України).

Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

З урахуванням наведеного, відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 17.02.2020 (справа №820/3556/17), застосування п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 819/60/18.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі №520/4480/19 зазначив, що сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме - статусу будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття промисловість, у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку, п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі, які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Таким чином, застосування п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

За наведеного тлумачення положень ПК України, під час розгляду цієї справи необхідно встановити, чи відносяться до будівель промисловості об`єкти нерухомості, що належать позивачу, та чи фактично використовував він їх у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням (промислове виробництво).

В силу вимог п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема: будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 оку № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до названого Державного класифікатора будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" (група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості").

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підкласи: 1251.1 "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

До будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271, що включає підкласи: 1271.1 «Будівлі для тваринництва»; 1271.2 «Будівлі для птахівництва»; 1271.3 «Будівлі для зберігання зерна»; 1271.4 «Будівлі силосні та сінажні»; 1271.5 «Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства»; 1271.6 «Будівлі тепличного господарства»; 1271.7 «Будівлі рибного господарства»; 1271.8 «Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва»; 1271.9 «Будівлі сільськогосподарського призначення інші».

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Судом встановлено, що позивач зареєстрований як фізична особа підприємець 05.10.2004, перебуває на обліку ДПС України в Чернівецькій області з 21.10.2004 та здійснює підприємницьку діяльність. Вказана обставина не заперечувалася учасниками справи.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач є власником об`єктів нежитлової нерухомості, а саме:

- нежитлова будівля (тваринницька будівля), загальною площею 1433,7 кв.м., за адресою: вул. Українська, 42г, с. Чорногузи, Вижницький район, Чернівецька область;

- нежитлова будівля (будівля тваринницького приміщення), загальною площею 1868,1 кв.м., за адресою: вул. Українська, 42д, с. Чорногузи, Вижницький район, Чернівецька область;

- нежитлова будівля (будівля керівника), загальною площею 1737,3 кв.м., за адресою: вул. Українська, 42е, с. Чорногузи, Вижницький район, Чернівецька область;

- нежитлова будівля (будівля будівельного комплексу), загальною площею 236,8 кв.м., за адресою: вул. Українська, 42т, с. Чорногузи, Вижницький район, Чернівецька область;

- нежитлова будівля (будинок тваринника), загальною площею 417,8 кв.м., за адресою: вул. Українська, 40, с. Чорногузи, Вижницький район, Чернівецька область.

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач здійснює наступні види діяльності за КВЕД: 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво (основний); 31.01 Виробництво меблів для офісів і підприємств торгівлі; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.; 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту; 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 01.41 Розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.45 Розведення овець і кіз; 01.46 Розведення свиней; 01.47 Розведення свійської птиці; 01.49 Розведення інших тварин.

Державним комітетом України з питань технічного регулювання та споживчої політики наказом від 11.10.2010 № 457 затверджено Національний класифікатор України Класифікація видів економічної діяльності ДК 009:2010.

Згідно ДК 009:2010, клас 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво включає: розпилювання, стругання та інші види механічного оброблення деревини; розщеплення, очищення та рубання колод; виробництво дерев`яних шпал для залізничних та трамвайних колій; виробництво дерев`яних пакетів та покриттів для підлоги та незібраних; виробництво деревних вовни та борошна, тріски та стружки деревних; сушіння деревини; проочування та хімічне оброблення деревини консервантами та іншими хімічними речовинами.

Згідно експертного висновку Державного підприємства Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві АС6 №21010903 від 19.04.2021, об`єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності позивача за адресами, с. Чорногузи, Винницький район, вул. Українська, 42г, 42д, 42е та 42т, за назвами об`єкту нерухомості відповідають функціональному призначенню відповідно до визначеного коду об`єкта за державним класифікатором будівель та споруд ДК018:2000 (а.с. 40-42)

Дослідженням наведеного висновку встановлено наступне:

- нежитлова будівля, за адресою вул. Українська, 42г, літ А загальною площею 1433,7 кв.м., код ДКБС 1251.7, функціональне призначення: виробничий склад готової продукції;

- нежитлова будівля, за адресою вул. Українська, 42д, літ А загальною площею 1868,1 кв.м.: код ДКБС 1251.7, функціональне призначення: виробництво виробів з деревини;

- нежитлова будівля, за адресою вул. Українська, 42е, літ А загальною площею 1737,3 кв.м., код ДКБС 1271.7, функціональне призначення: будівля корівника;

- об`єкти нерухомості за адресою по вул. Українська, 42-т: будівельний комплекс площею 236,8 кв.м., ремонтна майстерня, літ Б, вбиральня з вигрібною ямою літ В, код ДКБС 1251.8, функціональне призначення: виробництво будівельних матеріалів; ремонт виробничого обладнання; санітарне забезпечення виробництва.

Отже, як видно із висновку об`єкти нерухомого майна, що знаходяться у власності позивача за адресами: с. Чорногузи, Вижницький район, вул. Українська, 42г, 42д, АДРЕСА_1 та 42т відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", що включає підклас 1251.7 "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості та підкласу 1251.8 "Будівлі підприємств будівельної індустрії, а нежитлова будівля за вул. Українська, 42е, літ А загальною площею 1737,3 кв.м., код ДКБС 1271.7, функціональне призначення: будівля корівника, як об`єкт нерухомості відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства.

Як стверджує позивач, нежитлова будівля (будинок тваринника), загальною площею 417,8 кв.м., за адресою: вул. Українська, 40, с. Чорногузи, Вижницький район, Чернівецька область також використовується в підприємницькій діяльності.

Згідно свідоцтва на праві власності чітко зазначено, що нежитлова будівля (будинок тваринника), загальною площею 417,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить позивачу на праві спільної часткової власності (45/100) є будинок тваринника (а.с. 28).

Відтак, суд погоджується з твердження позивача, що об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 також можна віднести до ДК 018-2000 до класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства.

Судом встановлено приналежність будівель, які належить позивачу на праві власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єктів нерухомості до Державного класифікатора 018-2000 до класу 1251 "Будівлі промисловості" та класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства.

З огляду на наведене, суд приходить до переконання, що вказані об`єкти нерухомості за адресами вул. Українська, 40, 42г, АДРЕСА_1 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 відносяться до «Будівлі промислові та склади» та «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного будівництва», відповідно до ДК 018-2000, які належать до класу 1251 "Будівлі промисловості" та класу 1271 Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, відтак не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно.

Отже, об`єкти нерухомості, які належать позивачу відносяться до будівель промисловості та сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства, відповідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності позивача, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються позивачем в оренду, лізинг, тому підпадають під дію п.п. є, ж п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України та не являються об`єктом оподаткування.

Доказів на підтвердження протилежного, відповідач до суду не надав.

Окрім того, суд зауважує, що позивач здійснював процес виробництва, що підтверджується поданими податковими деклараціями за 2018 та 2019 роки до Вижницької ДПІ (а.с. 127-128)

З урахуванням наведеного суд прийшов до висновку, що нежитлові будівлі і споруди, які належать позивачу, є будівлями промисловості та сільськогосподарського призначення, які використовуються у межах власної підприємницької діяльності за функціональним призначенням, відтак не є об`єктами оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в силу приписів п.п. є, ж п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Оскільки, під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень відповідачем не враховано наведені вище обставини, суд вважає, що вони є протиправними та підлягаю скасуванню, а позов задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Позивач під час судового розгляду справи, довів належними засобами доказування обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів належними засобами доказування правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Згідно ч. 1 - 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем в ході судового розгляду справи не доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, тому адміністративний позов є таким, що підлягає задоволенню.

Інші доводи відповідача суд не бере до уваги, оскільки вони спростовується обставинами встановленими під час розгляду справи.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що за подання вказаного позову позивачем понесено судові витрати (судовий збір) у розмірі 11804,00 грн (а.с. 10, 54).

Оскільки, позов задоволено повністю, суд присуджує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 11804,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області.

Стосовно витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16 та від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.

Відповідно до змісту вимог про стягнення судових витрат, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 31.08.2021; додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги від 31.08.2021; розрахункову квитанцію № 1/08/21 від 31.08.2021.

Згідно додатку № 1 до договору про надання правничої допомоги від 31.08.2021 та розрахункової квитанції № 1/08/21 від 31.08.2021 гонорар за послуги становить 5000,00 грн.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Згідно ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як видно із матеріалів справи, відповідно до ч. 6 ст. 12 КАС України, дана справа є незначної складності, розглядалася без участі сторін у порядку письмового провадження.

Суд вважає, що у даному випадку витрати на надання правничої допомоги необхідно обраховувати, виходячи із реальної участі представника позивача в підготовці справи.

Відповідач заперечень щодо стягнення витрат на правничу допомогу до суду не надав.

Зважаючи на предмет спору, суд приходить до переконання, що представник позивача не довів обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу та його пропорційність відповідно до предмету спору.

Оскільки позивачем не дотримано вимоги ст. ст. 134, 139 КАС України, суд вважає, що наявні підстави для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Беручи до уваги складність справи, виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих послуг та виконаних робіт, предмет спору та категорію (складність) справи, суд стягує на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 72 - 77, 90, 241, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області:

від 04.04.2019 № 0-2401 на суму 1966,67 грн з податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2018 рік;

від 05.08.2019 № 0-2401 на суму 1400,67 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік;

вiд 05.08.2019 № 0-2401 на суму 10681,06 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік;

від 05.08.2019 № 0-2401 на суму 13917,34 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi є власниками об`єктiв нежитлової нерухомості за 2018 рік;

вiд 05.08.2019 № 0-2401 на суму 12942,88 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi є власниками об`єктiв нежитлової нерухомості за 2018 рік;

від 05.08.2019 № 0-2401 на суму 1764,23 грн з податку на нерухоме майно, відмінне вiд земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2018 рік;

вiд 25.03.2020 № 0-2401 на суму 4940,83 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік;

від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 36248,76 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi є власниками об`єктiв нежитлової нерухомості за 2019 рік;

від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 38977,91 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктiв нежитлової нерухомості за 2019 рік;

вiд 25.03.2020 р № 0-2401 на суму 29914,15 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi с власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік;

від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 3922,83 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2019 рік;

від 25.03.2020 № 0-2401 на суму 2204,39 грн з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, якi є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2019 рік;

від 16.01.2020 № 5175-50 на суму 3380,80 грн з податку на нерухоме майно, вiдмiнне вiд земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2017 рік.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в сумі 11804,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 (с. Чорногузи, Вижницький район, Чернівецька область, РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Головне управління ДПС у Чернівецькій області (вул. Героїв Майдану, 200 - А, м. Чернівці, Чернівецька область, ).

Суддя В.К. Левицький