Справа № 826/2881/15
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року м. Київ № 826/2881/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом відкритого акціонерного товариства «Аерофлот-російські авіалінії»

(119002, м. Москва, вул. Арбат, 10)

до Державної авіаційної служби України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14)

про визнання протиправною та скасування постанови №2209 про накладення

штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації від 23 січня 2015 року,

визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство «Аерофлот - російські авіалінії» в особі представництва Відкритого акціонерного товариства «Аерофлот - російські авіалінії» (далі по тексту - позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної авіаційної служби України (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови №2209 про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації від 23 січня 2015 року.

Заявлені вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що під час складення протоколу не перевірявся факт виконання рейсу AFL1848, відтак при винесенні постанови не були встановлені та перевірені всі елементи правопорушення, а саме вина та наявність причинного зв'язку між самим порушенням та його наслідками.

На переконання представника позивача, постанова була винесена у відсутності беззаперечних доказів (записів наземних засобів об'єктивного контролю) в підтвердження обставин щодо порушення позивачем 12 липня 2014 року правил та порядку використання повітряного простору, що, на думку позивача, свідчить про те, що висновок відповідача про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації ґрунтувався на припущенні факту порушення статті 30 Повітряного кодексу України та пунктів 94 та 118 Положення про використання повітряного простору України.

Позивач вважає, що протокол про правопорушення у галузі цивільної авіації складено державним інспектором без належних на те повноважень та з порушенням встановлених вимог, оскільки державний інспектор мав право проводити інспектування у сфері безпеки авіації лише за умови проходження відповідної підготовки, крім того під час складання протоколу інспектор не здійснював перевірку інформації, що стала підставою для встановлення фактів вчинення з боку позивача правопорушень у галузі цивільної авіації. Позивач зазначив, що державний інспектор самостійно не заповнював реквізити протоколу, а лише завдяки працівникам юридичного відділу відповідача частково переніс інформацію телеграм до завчасно підготовлених названими працівниками протоколів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 18 березня 2015 року зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №826/2680/15 за позовом відкритого акціонерного товариства "Аерофлот - російські авіалінії" до Державної авіаційної служби України про визнання протиправними дій щодо складання протоколу №2209 від 15 січня 2015 року, на підставі якого було прийнято оскаржуване у даній справі рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2015 року поновлено провадження у справі.

Представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог та зміну підстав позову, прийняті судом, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Державної авіаційної служби України щодо складання протоколу №2209 про правопорушення в галузі цивільної авіації від 15 січня 2015 року;

- визнати нечинною та скасувати постанову №2209 про накладення штрафу за порушення у галузі цивільної авіації від 23 січня 2015 року.

В подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2015 року зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №826/10462/14.

Ухвалою від 29 жовтня 2020 року поновлено провадження в адміністративній справі та, враховуючи положення статей 12, 257, 262 КАС України в новій редакції згідно Закону України №2147-VIII від 03.10.2017, а також підстави та предмет даного спору, судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Представником позивача подано до суду заяву про зміну підстав адміністративного позову, яка в порядку частини першої статті 47 КАС України прийнята судом та долучена до матеріалів справи.

У вказаній заяві позивач позовні вимоги підтримав та зазначив, що відповідачем порушено вимоги Порядку накладення і стягнення штрафів за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті, оскільки: інспектування у сфері безпеки авіації (безпеки польотів) здійснювалось особою, яка не проходила відповідну підготовку; інспектором під час оформлення протоколу не перевірено інформації, що стала підставою для встановлення факту вчинення з боку позивача правопорушення в галузі цивільної авіації; оскаржувана постанова ухвалена за відсутності матеріалів справи про правопорушення в галузі цивільної авіації та без доказів вчинення позивачем правопорушення.

Також підставами позову вказано помилковість доводів відповідача про можливість встановлення заборони використання повітряного простору за допомогою опублікування повідомлень NOTAM та відсутність факту правопорушення в галузі цивільної авіації, передбаченого пунктом 118 Положенням про використання повітряного простору України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №401.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву з урахуванням заяви позивача про зміну підстав адміністративного позову, у якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на відповідність оскаржуваних дій по складанню протоколу, а також постанови вимогам чинного законодавства; відповідач зазначив, що державний інспектор Державної авіаційної служби України при прийнятті оскаржуваної постанови Карелін В.О. діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені п.8 ч.1 ст.16 Повітряного кодексу України, розділом ІІ Порядку №637, Положенням про державного інспектора з авіаційного нагляду у Державній авіаційній службі України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 09.02.2010 №68, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.04.2010 за №307/17602, а відтак підстави для скасування постанови та задоволення позовних вимог відсутні.

Також, відповідач зауважив, що процедурні порушення, допущені контролюючим органом при розгляді справи про правопорушення не можуть бути обставиною, яка звільняє від відповідальності, у разі підтвердження факту правопорушення. Процедурні порушення не повинні сприйматися як безумовне свідчення протиправності прийнятого за наслідками розгляду справи про правопорушення рішення.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач заперечив проти обставин, викладених відповідачем у відзиві.

Представник Державної авіаційної служби України надав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких заперечував щодо викладених підстав адміністративного позову.

Розглянувши адміністративний позов та додані до нього матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2015 року державним інспектором Державіаслужби Кареліним В.О. у присутності уповноваженого представника позивача, проведено перевірку інформації, викладеної в телеграмі Украероцентру тлг №121409.

За результатами перевірки встановлено, що повітряне судно позивача, яке виконувало рейс AFL 1848 о 13 год. 12 хв. 12 липня 2014 року здійснило політ з порушенням порядку використання повітряного простору України, незважаючи на заборону використання повітряного простору, чим порушено статтю 30 Повітряного кодексу України (далі - ПК України), пункт 94 та підпункти 1,4,6 пункту 118 постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №401 "Про затвердження Положення про використання повітряного простору України" (далі - Положення № 401), що і було зафіксовано шляхом складення протоколу про правопорушення у галузі цивільної авіації №2209 від 15 січня 2015 року.

За результатами розгляду матеріалів справи про порушення відкритим акціонерним товариством «Аерофлот-російські авіалінії» правил та порядку використання повітряного простору України, на підставі протоколу про правопорушення у галузі цивільної авіації №2209 від 15 січня 2015 року, відповідачем встановлено порушення позивачем правил та порядку використання повітряного простору України при виконанні рейсу AFL 1848 о 13 год. 12 хв. 12 липня 2014 року без відповідного дозволу та заявки на використання повітряного простору України, що є порушенням статті 30 Повітряного кодексу України, пунктів 94 та 118 постанови Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №401, за наслідком чого прийнято оскаржувану постанову про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації від 23 січня 2015 року №2209, якою на позивача накладено штраф у сумі 136 000,00 гривень.

Не погоджуючись з діями щодо складення протоколу та оскаржуваною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи діяльності в галузі авіації встановлює Повітряний кодекс України від 19.05.2011 №3393-УІ з наступними змінами та доповненнями у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту - ПК України).

Державне регулювання діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України спрямоване на гарантування безпеки авіації, забезпечення інтересів держави, національної безпеки та потреб суспільства і економіки у повітряних перевезеннях та авіаційних роботах.

Відповідно до частини 2 статті 4 ПК України державне регулювання діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України полягає у формуванні державної політики та стратегії розвитку, визначенні завдань, функцій, умов діяльності в галузі авіації та використання повітряного простору України, застосуванні заходів безпеки авіації, прийнятті загальнообов`язкових авіаційних правил України, у здійсненні державного контролю за їх виконанням та встановленні відповідальності за їх порушення.

Пунктом 8 частини 1 статті 16 ПК України встановлено, що державні інспектори та особи, уповноважені на проведення перевірок, на підставі службового посвідчення та спеціального завдання на проведення перевірки відповідно до частини шостої цієї статті мають право складати протоколи та розглядати справи про адміністративні правопорушення і застосовувати фінансові санкції.

Водночас, процедуру розгляду справ про правопорушення у галузі цивільної авіації, накладення і стягнення штрафів за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті визначено у Порядку накладення і стягнення штрафів за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 26 грудня 2011 року №637 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2012 року за №73/20386 (далі - Порядок №637).

Дія цього Порядку поширюється на суб'єктів авіаційної діяльності (далі - Суб'єкт) у разі здійснення ними правопорушення у галузі цивільної авіації та фізичних осіб у разі здійснення ними адміністративного правопорушення на повітряному транспорті (п. 1.2 Порядку №637).

Відповідно до пункту 2.1 Порядку №637 підставою для розгляду справи про правопорушення у галузі цивільної авіації є протокол про правопорушення у галузі цивільної авіації, складений за формою згідно з додатком 1. Усі реквізити протоколу заповнюються розбірливим почерком українською мовою. Не допускається закреслення чи виправлення відомостей, що заносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписаний особою, стосовно якої він складений.

Пунктами 2.2 та 2.3 Порядку № 637 передбачено, що протоколи про правопорушення в галузі цивільної авіації мають право складати Голова Державіаслужби України, його заступники, державні інспектори та уповноважені на проведення перевірок посадові особи Державіаслужби України, керівники аеропортів, начальники служб авіаційної безпеки аеропортів або їх заступники. Повноваження державних інспекторів підтверджуються посвідченням державного інспектора з авіаційного нагляду у Державіаслужбі України, а уповноважених на проведення перевірок посадових осіб Державіаслужби України - наказом Державіаслужби України про проведення перевірки та службовим посвідченням.

Крім того, згідно пункту 2.6 посадової інструкції державного інспектора з авіаційного нагляду за льотною експлуатацією відділу SAFA управління виконання польотів Департаменту льотної експлуатації Державної авіаційної служби України, що затверджена Директором департаменту льотної експлуатації 08 грудня 2014 року, державний інспектор має право розглядати справи про правопорушення та накладати штрафи відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Повітряного кодексу України.

Аналіз вказаного дає суду підстави дійти висновку, що інспектори з авіаційного нагляду в силу займаної посади мають повноваження на проведення перевірок.

При цьому, відповідне повноваження не обмежено кваліфікацією посад державних інспекторів, а тому посилання позивача на наявність у державного інспектора Державіаслужби Кареліна В.О. кваліфікації з авіаційного нагляду за льотною експлуатацією за висновком суду не позбавляє його повноважень на проведення перевірки та оформлення матеріалів про правопорушення у галузі цивільної авіації.

Водночас, згідно наказу Державної авіаційної служби України від 30 грудня 2014 року №806 «Про проведення перевірки фактів порушення порядку використання повітряного простору» відповідач уповноважив державних інспекторів з авіаційного нагляду за льотною експлуатацією, в тому числі Кареліна В.О., здійснити перевірку інформації, викладеної в первинних повідомленнях про порушення порядку використання повітряного простору України, які надходять до Державіаслужби від Украероцентру - головного оперативного підрозділу системи організації повітряного руху, та в разі встановлення правопорушень в галузі цивільної авіації вжити заходів щодо складання відповідних протоколів у встановленому законодавством порядку.

На думку суду, вказаним вище наказом Державна авіаційна служба України, фактично делегувала свої функції складання протоколу відповідним інспекторам, що прямо передбачено наведеними вище положеннями Порядку № 637.

Поряд з цим, суд не приймає до уваги посилання представника позивача, як на обґрунтування протиправності дій щодо складання протоколу, на ту обставину, що протокол не заповнений розбірливим почерком, а надрукований, оскільки закріплення у п. 2.1 Порядку №637 обов'язку по заповненню протоколу розбірливим почерком українською мовою покликаний гарантувати суб'єкту правопорушення його право ознайомитись з протоколом та надати щодо викладених в ньому фактів свої пояснення та зауваження.

Заповнення протоколу машинописним способом в жодному разі не позбавило представників позивача прав, закріплених у Порядку № 637.

Пунктами 2.5 - 2.8 Порядку № 637 визначено, що протокол складається за кожним виявленим фактом правопорушення у галузі цивільної авіації, підписується посадовою особою, що склала протокол, та керівником або уповноваженим представником Суб'єкта. У разі наявності свідків протокол підписується також і цими особами. Особа, яка вчинила правопорушення, має право подати в протоколі пояснення і зауваження щодо його змісту, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання та робити заяви і подавати клопотання. У разі якщо правопорушник викладає свої пояснення на окремому аркуші, у протоколі про це робиться відповідна відмітка. Протокол складається у двох примірниках. Перший примірник протоколу вручається під розписку керівнику або уповноваженому представнику Суб'єкта чи надсилається рекомендованим листом поштою. Другий примірник протоколу надсилається до Державіаслужби України.

Доказів на підтвердження обставин порушення державним інспектором вищевказаних пунктів Порядку №637 позивачем не надано.

Що ж стосується тверджень позивача про те, що інспектор не здійснив самостійне заповнення реквізитів протоколу, а лише завдяки працівникам юридичного відділу відповідача частково переніс інформацію телеграм до завчасно підготовленого названими працівниками протоколу, суд вважає за необхідне зазначити, що підписання протоколу посадовою особою відповідача, яка його склала, свідчить про взяття на себе зазначеною особою відповідальності за його складання. Використання такою особою під час складання протоколу будь-якої допоміжної інформації, у тому числі, наданої працівниками юридичного відділу Державіаслужби, Порядком № 637 не заборонено, а не наведення представником відкритого акціонерного товариства «Аерофлот-російські авіалінії» в особі представництва відкритого акціонерного товариства «Аерофлот-російські авіалінії» доводів щодо порушення прав останнього такими діями інспектора дає підстави суду не приймати такі твердження до уваги.

Додатково суд звертає увагу на те, що відповідачем надано та судом залучено до матеріалів справи телеграму Украероцентру, яка зазначена у названому протоколі та містить виклад суті порушення правил використання повітряного простору України.

Водночас, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Протокол про правопорушення у галузі цивільної авіації не є рішенням суб'єкта владних повноважень в розумінні статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, а є лише підставою для подальшого вирішення питання щодо притягнення винних осіб до відповідальності за правопорушення у галузі цивільної авіації згідно з вимогами ПК України та у спосіб, визначений Порядком № 637.

Так, відповідно до пункту 3.1 названого Порядку розглядає справи про правопорушення у галузі цивільної авіації Державіаслужба України, за результатами розгляду виноситься постанова про накладення штрафу за правопорушення у галузі цивільної авіації (додаток 2) або постанова про закриття провадження у справі про правопорушення у галузі цивільної авіації (додаток 3).

З наведеної норми вбачається, що за результатами розгляду протоколу про правопорушення у галузі цивільної авіації відповідач, як суб'єкт владних повноважень, може прийняти два рішення у вигляді постанов: про накладення штрафу або про закриття провадження у справі.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

В силу положень пункту 3.1 Порядку № 637 прийняття рішення за результатами розгляду протоколів про правопорушення у галузі цивільної авіації покладається на Державіаслужбу.

За таких обставин, суд, дотримуючись принципів законності, поділу влади, а також компетенції, визначеної Конституцією та законами України, не має права перебирати на себе повноваження центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері цивільної авіації та використання повітряного простору України та є уповноваженим органом з питань цивільної авіації щодо вирішення питання про прийняття рішення за результатами розгляду справи про правопорушення у галузі цивільної авіації.

Крім того, слід звернути увагу, що на час вирішення даної справи перевірку обставин, встановлення яких стало підставою для складення протоколу про правопорушення у галузі цивільної авіації, вже проведено, а за її наслідками, відповідно, складено зазначений протокол та винесено постанову про накладення штрафу за порушення у галузі цивільної авіації.

Відповідно, в даному випадку Державіаслужбою фактично реалізована її компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки. А тому, як дії відповідача з проведення такої перевірки, так і сам протокол про правопорушення у галузі цивільної авіації, вичерпали свою правову дію і не є такими, що порушують права позивача, а отже, їх оскарження за висновком суду не сприяє відновленню можливих порушених прав позивача.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року в справі № К/800/32574/15, від 15 березня 2016 року в справі № К/800/30305/15, постанові від 27 червня 2019 року №К/9901/38448/18.

Таким чином, за підсумком наведеного, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо складення протоколу про правопорушення у галузі цивільної авіації від 15 січня 2015 року №2209.

Разом з цим, досліджуючи правомірність прийняття спірної постанови суд звертає увагу на наступне.

Приписи пункту 26 частини першої статті 1 ПК України визначають, що використання повітряного простору України - провадження діяльності, пов`язаної з польотами повітряних суден, з переміщенням (перебуванням) матеріальних об`єктів у повітряному просторі України, а також з вибуховими роботами, пусками ракет, усіма видами стрільб, у тому числі з метою здійснення впливу на гідрометеорологічні процеси в атмосфері, що становлять загрозу безпеці польотів повітряних суден та інших літальних апаратів.

Згідно зі статтею 23 ПК України організація використання повітряного простору України - це комплекс заходів, який вживається для забезпечення безпечного, економічного та регулярного повітряного руху, а також будь-якої іншої діяльності, пов`язаної з використанням повітряного простору України. Положення про використання повітряного простору України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порушенням порядку використання повітряного простору України вважаються дії або бездіяльність юридичних чи фізичних осіб, що призвели до порушення вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів, які регулюють порядок використання повітряного простору України.

Частиною першою статті 29 ПК України передбачено, що використання повітряного простору України здійснюється на підставі дозволів, що надаються органами об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху відповідно до порядку, визначеного Положенням про використання повітряного простору України.

Відповідно до статті 30 ПК України використання повітряного простору України або його окремої частини може бути частково або повністю обмежено уповноваженим органом з питань цивільної авіації та органами об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху відповідно до порядку, визначеного Положенням про використання повітряного простору України

Згідно з частиною 1 статті 33 ПК України обслуговування повітряного руху в районах польотної інформації, диспетчерських районах, диспетчерських зонах, на маршрутах обслуговування повітряного руху, у тому числі в повітряному просторі над відкритим морем, де відповідальність за обслуговування повітряного руху міжнародними договорами України покладена на Україну (крім зон та аеродромів, де обслуговування повітряного руху здійснюється відповідними підрозділами державних органів, органів місцевого самоврядування), організується та здійснюється в порядку, встановленому Положенням про використання повітряного простору України

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2002 №401 затверджено Положення про використання повітряного простору України, яка визначає порядок подання заявок, видачі дозволів та визначення умов використання повітряного простору.

Відповідно до пунктів 56 - 58 Положення №401 (далі по тексту в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) користувачі повітряного простору, заінтересовані у провадженні діяльності, зазначеної у пункті 3 цього Положення, повинні подати відповідну заявку на використання повітряного простору.

Подання заявок та видача дозволів на використання повітряного простору або анулювання заявок може здійснюватися за допомогою телеграфу, телефону, поштового зв`язку, телефаксу тощо. Користувачі повітряного простору зобов`язані мати прямий зв`язок (телеграф, телефон, телефакс або інші види зв`язку) з органами ОПР та відповідними органами управління Повітряних Сил Збройних Сил.

При цьому, форма розкладів та заявок на польоти цивільних повітряних суден, а також терміни їх подання визначаються Правилами надання експлуатантам дозволів на виліт з аеропортів України та приліт до аеропортів України під час виконання міжнародних, внутрішніх та транзитних польотів, що затверджуються Мінінфраструктури та Міноборони.

Відповідно до пункту 60 Положення №401 розклад регулярних внутрішніх та міжнародних польотів цивільних повітряних суден експлуатантів України та іноземних експлуатантів затверджується Державіаслужбою і надсилається до Украероруху (Украероцентру) та органів управління Повітряних Сил Збройних Сил не пізніше ніж за 20 діб до введення його в дію.

Згідно пункту 61 Положення №401 органи управління Повітряних Сил Збройних Сил, Украероцентр здійснюють контроль за виконанням регулярних внутрішніх та міжнародних польотів, а також транзитних регулярних польотів та наданням органами ОПР послуг з обслуговування повітряного руху. З цією метою користувачі повітряного простору подають Украероцентру перелік повторюваних планів польотів не пізніше ніж за 14 діб до початку польоту, а зміни до цього переліку - за 7 діб до введення їх у дію. Украероцентр доводить перелік повторюваних планів польотів до РДЦ та органів управління Повітряних Сил Збройних Сил.

Приписами пунктів 74, 75 Положення №401 поряд з іншим закріплено, що дозвіл на виконання внутрішніх та міжнародних регулярних польотів з посадкою (вильотом) в Україні (з України) видається Державіаслужбою.

Суд зауважує, що відповідно до пункту 2 розділу І Положення №401 дозволом на використання повітряного простору є офіційне повідомлення про надання користувачеві повітряного простору дозволу для провадження діяльності у порядку, що визначається відповідним підрозділом органу об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України.

Згідно п.93 вказаного положення зазначено, що в окремих частинах повітряного простору встановлюються заборона або обмеження на його використання, які публікуються в документах з аеронавігаційної інформації та/або включаються до плану використання повітряного простору. Форма та зміст плану використання повітряного простору визначаються інструкцією з управління використанням повітряного простору.

Заборона використання повітряного простору на постійній основі встановлюється Державіаслужбою за поданням відповідних державних органів, підприємств, установ та організацій і оприлюднюється в документах з аеронавігаційної інформації. Тимчасова заборона використання окремих частин повітряного простору встановлюється в інтересах користувачів, які подали відповідні заявки, з урахуванням пріоритетів, установлених цим Положенням, та принципів гнучкого використання повітряного простору відповідно до Європейської концепції гнучкого використання повітряного простору. Інформація про тимчасову заборону використання повітряного простору доводиться Украероцентром та службою аеронавігаційної інформації до відома всіх користувачів повітряного простору (п.101, 102 Положення про використання повітряного простору України).

Відповідно до підпункту п) пункту 5.1.1.1 розділу 5.1 Глави 5 Додатку 15 до Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 р. "Служби аэронавигационной информации" (далі - Додаток 15) та Doc.8126 ИКАО "Руководство по службам аэронавигационной информации" (далі - Doc. 8126), які є обов`язковими як для України та і для Російської Федерації згідно зі статтями 37 та 38 вищезазначеної Конвенції, та згідно з абзацом 15 підпункту 3.2.1.2. Правил обслуговування аеронавігаційною інформацією, затверджених наказом Міністерства транспорту України 01.07.2004 №564, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23.07.2004 за №913/9512 (далі - Правила №564), інформація щодо встановлення заборонених зон публікується шляхом видання повідомлень NOTAM, які є елементом об`єднаного пакету аеронавігаційної інформації (розділ 1.1 глави 1 Додатку 15).

Так, до управління забезпечення аеронавігаційного обслуговування польотів та до Міжнародної служби NOTAM (NOF) від Украероцентру, який є головним оперативним підрозділом об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України (постанова Кабінету Міністрів України від 19.07.1999 №1281), мережею авіаційного фіксованого електрозв`язку (AFTN) надійшов запит про встановлення забороненої зони над територією півострова Крим, який був затверджений уповноваженими особами Державіаслужби, що стало підставою для опублікування NOTAM А1391/14 та Ц1488/14 та в наступному NOTAM №А2461/14.

Відповідно до пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України "Про створення об`єднаної цивільно-військової системи організації повітряного руху України" від 19.07.1999 №1281 головним оперативним підрозділом системи є Український центр планування використання повітряного простору України та регулювання повітряного руху (далі - Украероцентр).

Загальний порядок польотів та маневрування повітряних суден у класифікованому повітряному просторі України та повітряному просторі над відкритим морем, де відповідальність за обслуговування повітряного руху (далі - ОПР) міжнародними договорами покладена на Україну, з метою забезпечення безпеки польотів цивільних повітряних суден і екологічної безпеки встановлюють Правила польотів цивільних повітряних суден у повітряному просторі України, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України від 28.10.2011 №478 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 8.1 глави 8 Правил дозвіл повинен бути отриманий до початку виконання контрольованого польоту або частини польоту, яка виконується як контрольований політ. Такий дозвіл запитується шляхом подання плану польоту до органу диспетчерського обслуговування повітряного руху.

Аналогічні положення закріплені пунктами 3.3.1.1, 3.3.1.2, 3.3.2, 3.6.1.1 Додатку 2 до Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 року "Правила польотів".

Як вбачається з матеріалів справи, у ній відсутні докази надання у даному випадку перед початком здійснення польоту вищезгаданим рейсом заявки, отримання дозволу. Між тим, з матеріалів справи вбачається здійснення польоту без зв`язку з органом ОПР, в забороненій зоні, відомості про що містились у первинному повідомленні Украероцентру.

При цьому, факт виконання рейсу позивачем не заперечується.

Разом з тим, згідно пункту 106 розділу VII Положення №401 контроль за дотриманням рішень про встановлення заборон та обмежень використання повітряного простору покладається на відповідні органи, які їх встановили.

Згідно пункту 118 Положення №401 визначено, що до порушень порядку використання повітряного простору, що підлягають розслідуванню, належать, зокрема, виконання повітряним судном польоту через зону обмеження польотів, небезпечну зону та зону, що належить до тимчасово зарезервованого повітряного простору, без відповідного дозволу під час її використання.

Відповідно до пункту 126 Положення №401 у разі допущення порушення порядку використання повітряного простору іноземним повітряним судном дані засобів об`єктивного контролю органів ОПР передаються Украероцентром Державіаслужбі. Державіаслужба передає протягом 3 діб інформацію про зазначене порушення органам авіаційної влади держави реєстрації (власника, експлуатанта) повітряного судна.

Порядок затвердження Державіаслужбою аеронавігаційної інформації регулюється Порядком подання, розгляду, затвердження та публікації аеронавігаційної інформації, затвердженим наказом Державіаслужби від 29.07.2011 №142 (далі - Порядок №142).

Розділом 3 Порядку №142 регламентується порядок обробки запитів та видання NOTAM.

Так, запит на видання NOTAM (далі - запит) подається відповідно до вимог, визначених у підпункті 3.2.2 Правил №564, на адресу органу міжнародного NOTAM та департаменту аеронавігації та зовнішніх зв`язків.

Запит на видання NOTAM щодо планової інформації необхідно погодити з Державіаслужбою України (підпункт 3.2.2.2. Правил №564).

Після отримання запиту департаментом аеронавігації та зовнішніх зв`язків аналізується зміст отриманого запиту з метою визначення категорії наданої інформації (пункт 3.4. Порядку №142).

Згідно з додатком 5 Порядку №142 запит на встановлення заборонених зон має бути погоджений департаментом аеронавігації та зовнішніх зв`язків Державіаслужби України (пункт 3.6. Порядку №142).

Погодження здійснюється у якомога найкоротший термін (не пізніше 1 години після отримання запиту) (пункт 3.7. Порядку №142).

У разі відсутності заперечень з боку відповідних департаментів/управлінь Державіаслужби України протягом 1 години після отримання запиту орган міжнародних NOTAM (NOF) видає NOTAM згідно із запитом. При цьому департамент аеронавігації та зовнішніх зв`язків інформує NOF за допомогою телефону про відсутність заперечень (пункт 3.8. Порядку №142).

Під час погодження начальник відповідного департаменту/управління Державіаслужби України (чи особа, яка його заміщує) візує текст запиту, що є дозволом для публікації (3.10. Порядку №142).

Такий порядок розгляду, затвердження та опублікування аеронавігаційної інформації відповідає додаткам до Конвенції.

Зокрема, відповідно до пункту 2.1.1 розділу 2.1 глави 2 Doc. 8126 "Авиационный полномочный орган государства должен распределить между техническими отделами своего центрального аппарата обязанности по подготовке исходных данных, которые требуются службе аэронавигационной информации (САИ) для NOTAM, предполетные информационные бюллетени (РІВ) Поэтому технические отделы должны обеспечить надежные и скоростные каналы связи с САИ".

Також, відповідно до пункту 1.1.2 розділу 1.1 глави 1 Doc. 8126 "Об обязанности командира воздушного судна ознакомиться со всей имеющейся информацией, относящейся к предстоящему полету, говорится в главе 2 Приложения 2. В отношении международного коммерческого воздушного транспорта существуют жесткие требования ИКАО, соблюдение которых можно обеспечить лишь путем предоставления такой информации, которая обычно подготавливается САИ. Пилоты должны быть знакомы с правилами и процедурами всех государств, которые они будут пролетать. В части I Приложения 6 указано, что на борту воздушного судна должны иметься определенные конкретные виды информационных материалов и что ни один полет не может выполняться до тех пор, пока не будет обоснованной уверенности в том, что необходимые для полета средства и обслуживание имеются в наличии и находятся в рабочем состоянии. Обеспечить соблюдение требований в отношении международной авиации общего назначения и полетов вертолетов (соответственно части II и III Приложения б) также можно лишь путем обеспечения такой информации, которая предоставляется службой аэронавигационной информации".

Тобто, виконуючи міжнародні рейси над територією України, пілоти не вивчають законодавство України та розпорядчі документи Державіаслужби. Вони керуються виключно опублікованою аеронавігаційною інформацією, в тому числі NOTAM.

Вимоги до змісту, правил видачі та опублікування NOTAM уніфіковані для всіх країн, що приєднались до Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 р. та містяться у Додатку 15 тa Doc.8126.

Зокрема, п.5.1.1 Додатку 15: "NOTAM составляется и издается незамедлительно в тех случаях, когда подлежащая распространению информация носит временный и непродолжительный характер, или в случае введения в срочном порядке важных с эксплуатационной точки зрения постоянных изменений или временных изменений, носящих долгосрочный характер, исключая обширный текстовой и/или графический матеріал".

п.5.2.2 Додатку 15: "Текст NOTAM составляется с использованием значений/единообразной сокращенной фразеологии, предписанных для кода NOTAM ИКАО, дополненного за счет сокращений ИКАО, индексов, определителей,, указателей, позывных, частот, цифр и открытого текста.

Подробный инструктивный материал по подготовке NOTAM, содержится в документе Doc 8126".

п.5.2.2.1 Додатку 15: "Когда NOTAM отбирается для международной рассылки, в части, содержащие открытый текст, включается текст на английском языке".

NOTAM є складовою частиною об`єднаного пакета аеронавігаційної інформації, визначення якого міститься в розділі 1.1 "Определения" Глави 1 Додатку 15.

Відповідно до підпункту 2.1.2 пункту 2.1 глави 2 Правил №564, аеронавігаційна інформація затверджується Державіаслужбою України та публікується САІ (Служба аеронавігаційної інформації, яка входить до складу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України - пункт 1.4 глави І Правил №564).

Отже, починаючи з 09 год. 00 хв. 27.06.2014 над півостровом Крим встановлена заборонена зона, про що свідчить опублікована в NOTAM A2461/14 інформація.

Оскільки, Європейський Аеронавігаційний план встановлює, що аеронавігаційне обслуговування в межах всього Сімферопольського РПІ, включаючи відкрите море над акваторією Чорного моря здійснює Україна, та враховуючи відповідні NOTAM, суд вбачає доведення до відома позивача в офіційному порядку обставин закриття аеропорту Сімферополь. Вказане в силу положень Конвенції про міжнародну цивільну авіацію 1944 р. зумовлює відсутність підстав у позивача для користування аеропортом Сімферополь, навіть і за наявності повідомлень посадових осіб аеропорту про готовність прийняти відповідний рейс.

Як вбачається судом з протоколу про правопорушення у галузі цивільної авіації №2209 від 15 січня 2015 року встановлено порушення яке полягає в тому, що із закритого аеродрому Сімферополь здійснило зліт ПС, яке виконувало рейс AFL 1848 незважаючи на заборону використання повітряного простору.

Оскільки певні рейси, за наслідком виконання яких складено протоколи та винесено оскаржуване рішення, мали місце в забороненій для польотів зоні над півостровом Крим, визначеної NOTAM А1391/14, та під час його дії, позивачем допущено порушення норм Положення про використання повітряного простору України, а відтак і положень Повітряного кодексу.

Поряд з цим, недоліки виготовлення та викладу логічно взаємопов`язаних за змістом обставин у протоколах та оскаржуваних рішеннях не спростовує по суті правопорушення, передбаченого абз.4 п.1 ч.1 ст.127 Повітряного кодексу України. Разом з цим, суд вважає необхідним звернути на ці недоліки увагу відповідача та необхідності їх усунення в подальшій своїй діяльності.

Щодо дозволів на використання повітряного простору, особи заінтересовані у провадженні діяльності, зазначеної у пункті 3 цього Положення, повинні подати відповідну заявку на використання повітряного простору (абз.1 п.56 Положення про використання повітряного простору України).

Органи управління Повітряних Сил Збройних Сил, Украероцентр здійснюють контроль за виконанням регулярних внутрішніх та міжнародних польотів, а також транзитних регулярних польотів та наданням органами ОПР послуг з обслуговування повітряного руху. З цією метою користувачі повітряного простору подають Украероцентру перелік повторюваних планів польотів не пізніше ніж за 14 діб до початку польоту, а зміни до цього переліку - за 7 діб до введення їх у дію. Украероцентр доводить перелік повторюваних планів польотів до РДЦ та органів управління Повітряних Сил Збройних Сил (п.61 Положення про використання повітряного простору України).

Як вбачається зі змісту пунктів 74, 75 Положення про використання повітряного простору України передбачено наявність комплексного дозволу, який складається з: Дозволу на виконання польотів, який видається Державіаслужбою, Генеральним штабом Збройних Сил та Дозволу на використання повітряного простору, який видається Украероцентром, РДЦ на підставі відповідної заявки після отримання дозволу на виконання польотів.

Украероцентр та РДЦ, отримавши заявку на використання повітряного простору, приймають відповідне рішення, про що інформують заявника. У разі затвердження заявки на використання повітряного простору Украероцентр та РДЦ повідомляють про прийняте рішення органи управління Повітряних Сил Збройних Сил (п.76 Положення про використання повітряного простору України).

Таким чином, дозвіл на виконання польотів та дозвіл на використання повітряного простору є різними речами (включаючи зміст та суб`єктний склад осіб, які їх видають).

Отже, у позивача повинні бути відомості щодо направлення ним відповідних заявок та інформація про прийняті по ним рішення, що передбачено п.76 Положення про використання повітряного простору України.

Позивач в силу положень частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Виходячи з вищенаведеного, позивач повинен спростувати доводи відповідача щодо відсутності відповідних заявок та дозволів на використання повітряного простору і надати суду відповідні заявки та рішення щодо них. Вказаного позивачем суду не надано.

Дозвіл на використання повітряного простору, який видається Украероцентром, РДЦ у позивача відсутній, а тому вказане доводить допущення ним порушення норм Положення про використання повітряного простору України, а відтак і положень Повітряного кодексу. При цьому суд зазначає, що відповідне повідомлення з аеропорту Сімферополь не є дозволом РДЦ.

Також, у відповідності до положень абз.2 п.118 Положення про використання повітряного простору України встановлено, що відносно всіх випадків порушення порядку використання повітряного простору проводиться розслідування.

Поряд з цим, п.124, 125 Положення про використання повітряного простору України визначено, що для розслідування порушень порядку використання повітряного простору рішенням Державіаслужби призначається комісія із службового розслідування, до складу якої включаються представники заінтересованих державних органів, підприємств, установ та організацій. Комісія із службового розслідування у своїй діяльності керується Повітряним кодексом України, Правилами польотів у повітряному просторі України, Інструкцією про розслідування порушень порядку використання повітряного простору України та цим Положенням.

Частиною 8 статті 4 ПК України розслідування авіаційних подій та інцидентів з цивільними повітряними суднами України та іноземними цивільними повітряними суднами, фактів порушення порядку використання повітряного простору України покладається на спеціалізовану експертну установу з розслідування авіаційних подій.

Суд погоджується з доводами позивача щодо не дотримання відповідачем вимог відносно створення Комісії із службового розслідування, яке є відмінним від технічного розслідування, проте вказане не спростовує обставин порушення позивачем порядку використання повітряного простору України.

Інші доводи позивача стосовно зауважень щодо відповідності відомостей, зазначених у протоколі, фактичним обставинам, суд не приймає до уваги, оскільки останні стосуються технічних аспектів складання протоколів та фіксації певних обставин їх складання за участю представників позивача і не спростовують обставини порушення порядку використання повітряного простору України.

Щодо перевірки факту правопорушення, то вказані обставини встановлюються під час розгляду справи, проте позивачем не надано відповідачу доказів, які спростовують обставини порушень в галузі цивільної авіації.

У відповідності до положень п.10.1 "Порядку накладення і стягнення штрафів за порушення вимог законодавства на повітряному транспорті" №637 від 26.12.2011 встановлено, що усі матеріали, що стосуються одного правопорушення Суб`єкта або фізичної особи, посадова особа уповноваженого органу з питань цивільної авіації, яка уповноважена розглядати справи про правопорушення та накладати стягнення, формує в одну справу про правопорушення. Справа формується з протоколу про правопорушення, відповідних актів обстеження об`єкта, висновків експертів, письмових пояснень, повідомлень, постанови про накладення стягнення, листування з порушником та інших документів, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа має бути прошита, сторінки пронумеровані та скріплені печаткою, з описом документів, що в ній зберігаються, з указівкою на номер аркуша (сторінки), завіряється підписом особи, яка винесла постанову, і здається на зберігання до архіву Державіаслужби України.

Вказаний пункт знаходиться в розділі "Х" (порядку №637), який регулює не порядок розгляду справ, а питання діловодства у справах про накладення і стягнення штрафів за порушення вимог законодавства, що регулює діяльність у галузі цивільної авіації, та адміністративних правопорушень на повітряному транспорті.

За наслідком розгляду справи суд вбачає відсутність дотримання відповідачем вказаних вимог законодавства щодо ведення діловодства, оскільки відповідних належним чином оформлених справ суду не надано. Проте вказане не спростовує відсутність наданих відповідачем суду документів, на підставі яких приймалося оскаржуване рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №826/11572/14 та від 07.03.2018 у справі №826/10898/14.

Щодо строків накладення Державіаслужбою штрафу, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 129 ПК України, підставою для розгляду справи про правопорушення в галузі цивільної авіації, які зазначені в статті 127 цього Кодексу, є протокол.

Статтею 128 ПК України встановлено, що справи про правопорушення у галузі цивільної авіації розглядаються уповноваженим органом з питань цивільної авіації, за результатами розгляду приймається постанова. Від імені уповноваженого органу з питань цивільної авіації розглядати справи про правопорушення і накладати стягнення мають право керівник уповноваженого органу з питань цивільної авіації та його заступники, державні інспектори та уповноважені на проведення перевірок посадові особи уповноваженого органу з питань цивільної авіації. Державні інспектори та уповноважені на проведення перевірок посадові особи уповноваженого органу з питань цивільної авіації мають право накладати стягнення у розмірі до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Штраф може бути накладено на юридичну особу - суб`єкта авіаційної діяльності протягом шести місяців з дня виявлення правопорушення, але не пізніше ніж через три роки з дня його вчинення. У разі вчинення юридичними особами - суб`єктами авіаційної діяльності двох або більше правопорушень штрафи накладаються за кожне вчинене правопорушення окремо.

Аналогічні строки накладення на юридичну особу - суб`єкта авіаційної діяльності штрафу передбачено і в п.3.5 Порядку №637.

З системного аналізу викладених норм вбачається, що у наведених нормах фактично містяться два строкові обмеження. Одне з них полягає у тому, що штраф не може бути накладено після спливу трьох років з дня вчинення відповідного порушення юридичною особою - суб`єктом авіаційної діяльності, зокрема, порушення порядку використання повітряного простору. У протилежному випадку, невиконання вимог ч.3 ст.128 ПК України та п.3.5 Порядку №637 призводить до протиправності рішення про накладення штрафу та, як наслідок його скасування.

Другий обмежувальний строк, встановлений у таких нормах, полягає у тому, що штраф не може бути накладено пізніше шести місяців з дня виявлення уповноваженим органом з питань цивільної авіації відповідного порушення.

Таким чином, другий обмежувальний строк при накладенні штрафу за порушення норм, зокрема, порядку використання повітряного простору полягає у тому, що їх не може бути застосовано пізніше шести місяців із дня виявлення правопорушення.

Аналіз приписів наведеної норми дає підстави для висновку, що при виявленні факту вчинення юридичною особою - суб`єктом авіаційної діяльності порушення відповідних норм уповноважений орган з питань цивільної авіації, приймаючи рішення про накладення штрафу, має діяти в межах граничних строків, встановлених ч.3 ст.128 ПК України та п.3.5 Порядку №637. Закінчення будь-якого зі встановлених зазначеними нормами строків застосування штрафу виключає застосування таких санкцій.

Відтак, проаналізувавши положення норми ПК України та Порядку №637 суд дійшов висновку, що лише дотримання порядку та строків накладення штрафів за правопорушення в галузі цивільної авіації може бути належною підставою для винесення уповноваженим органом з питань цивільної авіації рішення про накладення штрафу.

Водночас, згідно з п.121 Положення №401, інформація про факти порушення порядку використання повітряного простору невідкладно доводиться до відома Державіаслужби, Украероцентру, командного центру Повітряних Сил Збройних Сил, штабу Антитерористичного центру при СБУ та відповідних органів ОПР.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, телеграма Украероцентру тлг №121409 складена 12 липня 2014 року та, відповідно, в силу вимог п. 121 зазначеного Положення, що не заперечувалось представником відповідача, доведена до відома Державіаслужби в той же день.

Водночас, дослідження змісту інформації, викладеної в такій телеграмі, проведення перевірки та розгляд матеріалів справи відповідачем відбувся 15 січня 2015 року, про що вказано безпосередньо у протоколі №2209 від 15 січня 2015 року, тобто відповідач встановив факт вчинення правопорушення з боку позивача, яке мало місце 12 липня 2014 року, лише 15 січня 2015 року, у зв'язку з чим початком відліку строку накладення уповноваженим органом з питань цивільної авіації штрафу на позивача є 16 січня 2015 року.

Суд враховує, що поняття доведення до відома та встановлення певних обставин в ході проведення перевірки не є тотожними поняттями та процесами.

З огляду на те, що відповідач встановив факт вчинення правопорушення з боку позивача саме 15січня 2015 року, а оскаржувана постанова винесена відповідачем 23 січня 2015 року, суд приходить до висновку про її прийняття у межах строку, визначеного ч.3 ст.128 ПК України та п.3.5 Порядку №637.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що постанова №2209 від 23 січня 2015 року прийнята Державною авіаційною службою України на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому, судом також враховується, що згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, які підлягають розподілу у відповідності зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відкритого акціонерного товариства «Аерофлот-російські авіалінії» - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук