Справа № 200/7469/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року справа №200/7469/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Сізонов Є.С., за участі представника відповідача Біловол В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року (повне судове рішення складено 25 серпня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/7469/21 (суддя в І інстанції Смагар С.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання неправомірним та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі ГУ ДПС у донецькій області, податковий орган) про визнання неправомірним та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 грудня 2020 року № 0002522/09-01, № 0002523/09-01 про застосування фінансових санкцій у розмірі 334 020 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що податковим органом встановлено відсутність рівномірів-лічильників за період з 1 квітня 2020 року по 30 серпня 2020 року, однак це не могло бути встановлено 20 листопада 2020 року в ході проведення перевірки, оскільки на момент перевірки лічильники вже були встановлені, що не заперечується податковим органом. З акту перевірки вбачається, що перевірка проводилась в тому числі на підставі даних інформаційної бази «Податковий блок», що нівелює саме поняття «фактична перевірка». Крім того, зазначив, що перевірку проведено без належного повідомлення уповноважених осіб ФОП ОСОБА_1 про початок та підстави проведення перевірки та без їх присутності. Адже в порушення п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України (далі ПК України) наказ на проведення перевірки з додатком про вимогу надати певний перелік документів та направлення на перевірку згідно матеріалів, наданих ГУ ДПС в Донецькій області до суду, працівники податкової намагалися вручити невстановленому працівнику АЗС «Урзуф». Вказав на те, що на вказаній АЗС цілодобово працюють 2 працівники роздавальник нафтопродуктів (молодший оператор) та оператор заправної станції, які жодних документів від представників ГУ ДПС у Донецькій області не отримували. Про проведення спірної перевірки позивач дізнався лише 6 грудня 2020 року, отримавши засобами поштового зв`язку акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконання якого покладений на органи ДПС від 30 листопад 2020 року № 0865/05/99/40/09/ НОМЕР_1 .

Таким чином, позивач наголошує на тому, що відповідачем не надано доказів пред`явлення та вручення платнику податків документів щодо перевірки та щодо витребування у позивача документів, необхідних для перевірки, отже контролюючим органом не дотримано вимог законодавства, які дають право податковому органу приступити до проведення фактичної перевірки. Порушення відповідачем вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої, а у випадках незаконної перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року позов задоволено.

Також слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 24 листопада 2021 року замінено відповідача у справі - Головне управління ДПС у Донецькій області () на його правонаступника - Головне управлінням ДПС у Донецькій області ().

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що 1 квітня по 30 серпня 2020 року в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального відсутня реєстрація на 4 резервуарах зберігання пального та витратомірів-лічильників на 5 місцях відпуску пального наливом на акцизному складі № 1009167 ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім того, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику, не було надано 150 електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального на вказаному акцизному складі. Вказує на те, що позивачем не заперечується той факт, що обладнання АЗС витратомірами - лічильниками та рівнемірами - лічильниками відбулася 31 серпня 2020 року, отже, згідно норм ПК України, податковий орган зобов`язаний нарахувати суму податкових зобов`язань (застосувати штрафні санкції) за податкове правопорушення, допущене платником податку в межах строку давності, визначеного ст.102 ПК України. Зауважує, що перевірка позивача здійснювалась податковим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, що передбачено п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представником позивача висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Позивач та його представник до апеляційного суду не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований у якості фізичної особи - підприємця за кодом ЄДРПОУ , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , пройшов передбачену законодавством процедуру державної реєстрації.

На підставі листа ДПС України №11586/7/00-00-09-02-03-07 від 14 липня 2020 року та інформації щодо акцизних складів, по яких не надано інформацію про встановлення витратомірів лічильників пального відповідачем по справі прийнято наказ № 1530 від 18 листопада 2020 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 18 листопада 2020 року тривалістю не більше 10 діб за період з 1 липня 2019 року по 27 листопада 2020 року з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального відповідно до Закону України № 481/95-ВР від 19 грудня 1995 року «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України та Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затвердженими Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 № 218 (т.1 а.с.164) та оформлені направлення на проведення перевірки № 55, 56 від 18 листопада 2020 року, № 156 від 27 листопада 2020 року.

20 листопада 2020 року при виході на АЗС за адресою: Донецька область, Мангушський район, смт. Урзуф, вул. Центральна, 100 перевіркою встановлено порушення п.п.230.1.2 п.230.1 ст.230 ПК України та п.21 підрозділу 5 розділу ХХ Перехідних положень ПК України та п.п.5,6,7 Порядку ведення Єдиного державного реєстру витратомірів-лічильників рівня пального в резервуарі, передачі облікових даних з них електронними засобами зв`язку до контролюючих органів, затвердженого постановою КМУ від 22.11.2017 року № 891 в частині відсутності реєстрації в Єдиному державному реєстрі витратомірів-лічильників та рівнемірів-лічильників рівня пального у резервуарі рівнеміра-лічильника на введеному в експлуатацію резервуарі, розташованому на акцизному складі та або витратоміра лічильника на місці відпуску пального наливом, акцизного складу, розташованому на акцизному складі, а саме: відсутність з 1 квітня 2020 року по 30 серпня 2020 року в Єдиному реєстрі рівнемірів лічильників на 4 резервуарах зберігання пального та витратомірів - лічильників на 5 місцях відпуску пального наливом на акцизному складі № 1009167 ФОП ОСОБА_1 та не формуванні та не наданні до реєстру даних, передбачених Порядком № 891 (з 1 квітня 2020 року по 31 серпня 2020 року не надано 150 електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального на акцизному складі № 1009167).

Крім того, встановлено порушення п.85.2 ст.85 ПК України в частині ненадання посадовим особам контролюючого органу до перевірки документів, пов`язаних з предметом перевірки, а саме: договір оренди або право власності на АЗС, прибутково-видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, облікові документи, які застосовуються у місцях приймання транспортування зберігання відпуску пального відповідно діючих нормативно правових актів з питань його обліку, книги обліку розрахункових операцій, розрахункові книжки, трудовій договір на оператора АЗС.

За наслідками вказаної перевірки складено акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС № 0865/05/99/40/09/ НОМЕР_1 від 30 листопада 2020 року.

На підставі вказаного акта перевірки відповідачем по справі 23 грудня 2020 року прийнято податкове повідомлення-рішення № 0002523/09-01, відповідно до якого позивачу визначено суму штрафних санкцій в розмірі 333 000 грн. згідно п.128-1.1 ст.128-1 ПК України (180 000 грн.) та згідно п.128-1-3 ст.128-1 ПК України (153 000 грн.) та податкове повідомлення-рішення № 0002522/09-01, відповідно до якого позивачу визначено суму штрафних санкцій в розмірі 1020 грн. згідно п.121.1 ст.121 ПК України.

Надаючи оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.

Допуск посадових осіб органів податкової служби до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 78.5 статті 78 цього Кодексу).

Відповідно до абзаців першого-четвертого пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Абзац п`ятий наведеного пункту передбачає, що непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відповідно до абзацу шостого пункту 81.1 статті 81 ПК України відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Судами досліджені наявні в матеріалах справи наказ № 1530 від 18 листопада 2020 року про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 18 листопада 2020 року тривалістю не більше 10 діб за період з 1 липня 2019 року по 27 листопада 2020 року з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального відповідно до Закону № 481/95-ВР, п.п.80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України та Правил роздрібної торгівлі тютюновими виробами, затвердженими Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 № 218 та оформлені направлення на проведення перевірки № 55, № 56 від 18 листопада 2020 року, № 156 від 27 листопада 2020 року.

Крім того, встановлено, що 20 листопада 2020 року головним державним ревізором- інспектором Федотовим М.М. та заступником начальника відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами ОСОБА_2 складено акт за № 20 про те, що оператор АЗС, що належить ФОП ОСОБА_1 , відмовився надати свої персональні данні та відмовився від підпису у направленнях на перевірку № 55, 56 від 18 листопада 2020 року.

27 листопада 2020 року заступником начальника відділу контролю за виробництвом та обігом спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв, тютюнових виробів і пального, моніторингу та аналітичного супроводження контрольно-перевірочної роботи, обслуговування акцизних складів та податкових постів управління контролю за підакцизними товарами ОСОБА_2 та головним державним ревізором інспектором Демидовим О. В. складено акт за № 34/05-99-09-01 про те, що після ознайомлення з направленням на перевірку № 55, № 56 від 18 листопада 2020 року та № 156 від 27 листопада 2020 року оператор АЗС, що належить ФОП ОСОБА_1 , відмовився надати свої персональні данні та відмовився надати до перевірки витребувані документи, зазначені в акті перевірки.

Факт виходу на територію АЗС з метою проведення фактичної перевірки позивача представниками контролюючого органу саме 20 листопада 2020 року не є спірним та підтверджується актом за № 20 від 20 листопада 2020 року про те, що оператор АЗС, що належить ФОП ОСОБА_1 відмовився надати свої персональні данні та відмовився від підпису у направленнях на перевірку № 55, 56 від 18 листопада 2020 року.

З відзиву на адміністративний позов також вбачається, що перевірка проводилась на підставі направлень № 53, 54 від 18 листопада 2020 року.

Слід звернути увагу на той факт, що акт про результати фактичної перевірки з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства з питань виробництва, зберігання та обігу пального, контроль за виконанням якого покладений на органи ДПС № 0865/05/99/40/09/ НОМЕР_1 від 30 листопада 2020 року підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у той час коли направлення на ОСОБА_3 оформлено 27 листопада 2020 року (після фактичного виходу на АЗС).

Матеріали справи містять акт № 30 від 27 листопада 2020 року про відмову оператора АЗС від надавання персональних даних та підпису у направленні на перевірку від 27 листопада 2020 року № 156, однак факт виходу на АЗС, яка належить ФОП ОСОБА_1 та розташована за адресою АДРЕСА_1 , 27 листопада 2020 року відсутній.

Крім того, згідно з п.80.7 ст.80 ПК України фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу.

Але з акту № 30 вбачається, що мова йде про відмову від надавання персональних даних та підпису тільки у одному направленні на перевірку - від 27 листопада 2020 року № 156.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що перевірка позивача проведена з порушенням пункту 81.1 статті 81ПК України в частині ненадання позивачу (його уповноваженим особам) для ознайомлення направлень на проведення перевірки та наказу про проведення перевірки.

Пунктом 86.8 статті 86 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу (його заступником) протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки у порядку, передбаченому ст.58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень (за результатами фактичної перевірки з дня реєстрації (надходження) акта такої перевірки до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків), а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків

З аналізу наведених норм законодавства вбачається, що здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючими органами порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення.

Така компетенція не виникає в силу самого лише факту вчинення платником податків податкового правопорушення. Для визначення контролюючим органом грошових зобов`язань платникові податків шляхом прийняття податкового повідомлення-рішення в зв`язку допущеними таким платником порушеннями необхідно дотриматися певних умов, а саме спочатку провести податкову перевірку з дотриманням умов щодо її проведення, передбачених ПК України.

Нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірок та прийняття рішень за наслідками перевірки. Невиконання цих вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності правових наслідків такої.

Таким чином, у разі встановлення судом незаконності перевірки, прийнятий за її наслідками акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.03.2018 по справі № 1570/7146/12, від 24.10.2018 у справі № 808/1746/15 та від 04.02.2019 у справі № 807/242/14.

При цьому суд не повинен надавати оцінку правомірності оспорюваних рішень, оскільки порушення порядку процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року № 160/8859/18 та від 30.06.2019 у справі № 825/1747/17.

Також наведений підхід був продемонстрований, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року № 826/17123/18, в якій було сформульований такий правий висновок: «оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

Враховуючи викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, установивши незаконність проведення перевірки, наслідком якої є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин суд не може переходити.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 320/6192/19.

Отже, у разі недотримання вимог проведення податкової перевірки у податкового органу відсутні підстави для прийняття рішення за результатами виявлених порушень і порушення процедури проведення перевірки нівелюють її наслідки.

Таким чином, встановлений судами факт порушення відповідачем по справі вимог щодо проведення фактичної перевірки позивача дає підставі дійти висновку про відсутність правових наслідків такої перевірки та визнання актів індивідуальної дії, прийнятих за результатами перевірки неправомірними та скасувати їх.

Згідно з частиною 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На підставі викладеного, з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що необхідно визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 грудня 2020 року № 0002523/09-01, відповідно до якого визначено суму штрафних санкцій у сумі 333 000 грн. та № 0002522/09-01, відповідно до якого визначено суму штрафних санкцій в сумі 1020 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року у справі № 200/7469/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 22 лютого 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук