Справа № 396/1466/21
Суддя: Русіна А. А.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 396/1466/21
Провадження № 2-а/396/2/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Білухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області в залі суду справу № 396/1466/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейської СРПП Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області сержанта поліції Бурлаки Ольги Анатоліївни, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся в інтересах позивача ОСОБА_1 з вищевказаним адміністративним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13.10.2021 року поліцейською СРПП Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області сержантом поліції Бурлакою О.А.відносно позивача винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення серії ГАБ №201509 в розмірі 340 грн штрафу за порушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, з якою позивач не погоджується і вважає її такою, що підлягає скасуванню у судовому порядку.

Представник вказує, що позивач взагалі не бачив поліцейську, яка склала постанову без його участі не повідомивши про факт порушення, не дотримавшись процедури складення, не роз`яснила права та обов`язки, право на правову допомогу, в постанові невірно зазначено дату народження та місце проживання позивача, не повністю зазначено назву органу поліції, крім того в постанові невірно вказано розмір штрафу, вище межі санкції, яка передбачена ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Ухвалою суду від 26.10.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у зв`язку з малозначністю.

Ухвалою суду від 07.12.2021 року за ініціативою суду залучено в якості третьої особи, що не заявляє смостійних вимог на предмет спору Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області

Ухвалою суду від 21.12.2021 року виключено Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області з числа третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору та залучено в якості співвідповідача.

30.12.2021 року від Новоукраїнського районного відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області надійшов лист, в якому повідомлено, що відеозапис з нагрудної бодікамери відсутній, але наявний відеозапис з камер відеоспостереження по АДРЕСА_1 , які працюють в рамках програми «Безпечне місто», який долучили в якості доказу.

30.12.2021 року від Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області надійшли пояснення, відповідно до яких представник просив відмовити в позові в повному обсязі, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б спростували факт наявності адміністративного правопорушення.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду подано заяву відповідно до якої, просять задовольнити позов, посилаючись на те, що поданий відеозапис є неналежним та недопустимим доказом.

Відповідач поліцейська СРПП Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області сержант поліції Бурлаки О.А. в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, про що свідчить розписка, яка знаходится в матеріалах справи.

Представник відповідача Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, 30.12.2021 року надійшли пояснення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 13.10.2021 року постановою поліцейського СРПП Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області сержантом поліції Бурлакою О.А.притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а саме за перебування 13.10.2021 року останнього в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме, захисної маски, що закриває ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чим порушено п.2 пп.1 постанови КМУ №1236 від 09.12.2020 року та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн (а.с.6).

Не погоджуючись з такою постановою відповідача щодо притягнення його до відповідальності, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

У статті 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих

За статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

В п. 1 статті 247 КУпАП зазначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 2 статті 44-3 КУпАП України перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року (далі - Закон №1645-ІІІ) визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до статті 29 Закону №1645-ІІІ карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

З 12 березня 2020 року по 31 квітня 2021 року на усій території України встановлено карантин, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами), від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», та від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України). Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19)» від 06 листопада 2020 року №1000-ІХ, статтю 443 КУпАП доповнено частиною 2 пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено заборони, порушення яких призводить до притягнення до відповідальності за ст. 443 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Міністерство охорони здоров`я за дорученням прем`єр-міністра роз`яснило поняття «громадське місце», де обов`язково потрібно носити захисні маски чи респіратори відповідно до останніх вимог карантину.

Згідно роз`яснення Міністерства охорони здоров`я, громадським місцем є частина будь-якої будівлі, споруди, що доступні або відкриті для населення вільно, за запрошенням або за плату, постійно, періодично чи час від часу, у тому числі під`їзди, підземні переходи і стадіони.

До громадських місць відноситься ліфти і таксофони, приміщення та території медичних і навчальних закладів, дитмайданчики, приміщення і території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів, під`їзди житлових будинків, пасажирський транспорт загального користування, приміщення закладів харчування, приміщення культурних об`єктів, приміщення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та державних установ, зупинки громадського транспорту.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

Статтею 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивач ОСОБА_1 13.10.2021 року о 08.11 год. перебував в магазині «Копілка» за адресою: м.Новоукраїнка по вул.Соборна, 48, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме, захисної маски, що закриває ніс та рот, в тому числі виготовлених самостійно, чим порушив п.п. 1 п. 2 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09 грудня 2021 року, за що передбачена відповідальність за ч. 2 статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення

Відповідно до ч. 1 статті 40 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII) поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;

2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

За приписами п. 2 розділу І Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Наказ Міністерства внутрішніх справ України 18 грудня 2018 року №1026 (далі - Інструкція), застосування працівниками поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, здійснюється з метою:

1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення;

2) охорони громадської безпеки та власності;

3) забезпечення безпеки осіб;

4) забезпечення публічної безпеки і порядку.

На виконання п. 2 розділу ІІ Інстукції портативний відеореєстратор та карта пам`яті обліковуються з наданням відповідного інвентарного та номенклатурного номерів.

За приписами п. 5 розділу ІІ Інструкції включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.

Однак, відповідачем суду не надано докази відеозйомки з нагрудної бодікамери поліцейської, яка виносила постанову, зазначивши в листі, що відеозапис відсутній.

Дослідивши наданий суду відеозапис з камери спостереження, що розміщена навпроти магазину «Копілка» по вул.Соборній, в м.Новоукраїнка, який наданий відповідачем, вбачається, що позивач стояв на вулиці біля магазину «Копілка» спілкувався з поліцейськими. З наданого відеозапису не вбачається, як зазначено в постанові, що позивач перебував в магазині «Копілка» за адресою: м.Новоукраїнка по вул.Соборна, 48, без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме, захисної маски, що закриває ніс та рот, оскільки з відеозапису вбачається, що позивач перебував на вулиці біля магазину «Копілка» без вдягнутих засобів індивідуального захисту, що не заборонено постановою КМУ №1236 від 09.12.2020 року та не підтверджує склад порушення, який зазначений в постанові.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.

Кодексом України про адміністративні правопорушення встановлюється чітка стадійність притягнення особи до відповідальності: виявлення правопорушення, фіксація правопорушення, формування доказової бази (матеріалів справи), розгляд справи про адміністративне правопорушення. Тобто, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення, перед складанням постанови та відібранням пояснень від правопорушника роз`яснити його права, надати можливість заявити та розглянути клопотання.

Отже, для правомірного притягнення особи до адміністративної відповідальності необхідним є наявність двох критеріїв: 1) належним чином зафіксований факт вчинення правопорушення та 2) додержання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем всіх вказаних вище дій при винесенні оскаржуваної постанови. Слід також зазначити, що сама лише постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення адміністративного правопорушення, а є лише рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Проте, суд встановив, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить інформацію, що правопорушення сталося 13.10.2021 року в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , однак підтверджуючих відео- чи фото- доказів суду не надано.

Суд вважає, що наданий суду відеозапис такий, що не підтверджує факту наявності самої події, а саме: перебування позивача в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме, захисної маски, що закриває ніс та рот, при цьому доказів, які б спростовували обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги до суду не надано.

Отже, з наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачами не надано суду належних доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, в п. 30 постанови Верховного Суду від 08 липня 2020 року по справі №463/1352/16-а зазначено, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

За таких обставин, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 44-3 КУпАП є недоведеним, оскільки відповідачем не надано суду доказів, що ОСОБА_1 13.10.2021 року перебував в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , без вдягнутих засобів індивідуального захисту, а саме, захисної маски, що закриває ніс та рот.

Крім того, в постанові невірно зазначено розмір штрафу, який перевищує вищу межу санкції ч.2 ст.44-3 КУпАП та може становити не вище 255 грн, в той час коли до позивача в оскаржуваній постанові застосовано штраф у вигляді 340 грн, що не відповідає чинному законодавсту та з цієї підстави постанова також підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

З огляду на відсутність доказів вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 статті 43-3 КУпАП, суд дійшов висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №201509 від 13.10.2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу 340 грн за ч. 2 статті 44-3 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення слід закрити.

Враховуючи вищенаведене та Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ :

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ГАБ №201509 від 13.10.2021 року, винесену поліцейською СРПП Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області сержантом поліції Бурлакою Ольгою Анатоліївною про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.44-3 КУпАПта закрити справу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 44-3 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Повне судове рішення складено 22.02.2022 року.

Суддя: А. А. Русіна