Справа № 380/8069/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8069/21 пров. № А/857/20369/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року у справі № 380/8069/21 (головуючий суддя Мартинюк В.Я., час ухвалення: 13 год. 42 хв., м. Львів, повний текст рішення складений 10 вересня 2021 року) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Статум Груп до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

20 травня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Статум Груп звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 11.05.2021 року №10269/13-01-07-01.

Рішенням від 09 вересня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 11.05.2021 року №10269/13-01-07-01.

Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Статум Груп 2270 грн. 00 коп. сплаченого судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права та допустив порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що згідно даних інформаційної системи органів ДПС України встановлений факт неможливості виконання контрагентом позивача - ТзОВ ,,ВКФ ,,Сільван цивільно-правових зобов`язань в частині здійснення господарських операцій з поставки товарно-матеріальних цінностей, у зв`язку з відсутністю економічних можливостей. В основу висновків про нереальний характер задокументованих господарських операцій покладена інформація, що міститься в АІС ,,Податковий блок.

Таким чином, відповідач доводить, що контролюючий орган встановив відсутність реального характеру здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентом, а тому спірне податкове повідомлення-рішення прийняте з дотриманням необхідного справедливого балансу, що вказує на безпідставність позовних вимог.

З огляду на викладене, відповідач вважає правомірним оскаржене податкове повідомлення-рішення, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ТзОВ ,,Статум Груп подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що товариство має довготривалі договірні відносини із ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван, зокрема по укладеному договору №03-1/1 від 03.01.2020, за яким придбавалися товари, необхідні для здійснення господарської діяльності, зокрема: заготовки палетні, брус, заготовки до піддонів, пиломатеріали та інше. Такі операції з придбання товарів були реальними (фактичними), вчинялися з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язана з рухом активів, зміною зобов`язань підприємства, були спрямовані на отримання доходу та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених договорах, що містять всі істотні умови та необхідні реквізити, а тому не залишають сумніву у їх достовірності та реальності самої операції, підтверджуються належним чином оформленими первинними документами. ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван проводило реєстрацію податкових накладних по реалізації таких товарів, що також свідчить про реальність господарських операцій.

За шість місяців від останньої перевірки відповідач тричі проводив документальні позапланові виїзні перевірки ТзОВ ,,Статум Груп, предметом яких також були аналогічні правовідносини з тими самими контрагентами, зокрема і з ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван по тих самих укладених договорах щодо аналогічних господарських операцій. За результатами перших двох перевірок відповідачем не було виявлено порушень і складені відповідні Довідки.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки з питань дотриманням позивачем податкового законодавства при декларуванні за січень 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету посадові особи Головного управління ДПС у Львівській області склали акт №8997/13-01-07-01/40370608 від 15.04.2020 року, в якому зафіксовані порушення пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України.

На підставі згаданого акта у відповідності до підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пункту 58.1 статті 58, пункту 200.14 статті 200 54 Податкового кодексу України відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення №10269/13-01-07-01 від 11.05.2021 року, яким зменшена сума бюджетного відшкодування на 114475 грн. 80 коп. та застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в розмірі 28618 грн. 95 коп.

Висновки контролюючого органу базуються на тому, що під час перевірки встановлені обставини, які свідчать про нереальне вчинення господарських операцій товариства позивача з ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван, які стали підставою протиправного включення до складу податкового кредиту ПДВ в сумі 114475 грн. 80 коп. за січень 2021 року, що призвело до завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню в сумі 114475 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням, ТзОВ ,,Статум Груп оскаржило його в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції між товариством позивача та ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван мали реальний характер, діяльність позивача спрямована на отримання економічної вигоди від господарської діяльності.

Відтак, суд дійшов висновку, що прямими доказами, в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки, які ґрунтуються на припущеннях.

У свою чергу, контролюючий орган не надав прямих доказів, або непрямих, які б у своїй сукупності підтверджували нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що бюджетне відшкодування - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника (підпункт 14.1.18);

податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181).

Відповідно до приписів пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу) (підпункт ,,г пункту 198.5).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно до приписів статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Статтею 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки, акти, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла переконання, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та податкового обліку є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Лише на підставі первинних документів формується податкова звітність та визначаються податкові зобов`язання.

За змістом пункту 200.14 статті 200 ПК України якщо за результатами камеральної або документальної перевірки, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

- у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

- у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те , що для отримання права сформувати податковий кредит із сум податку на додану вартість платник повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності. При цьому, право на бюджетне відшкодування частини від`ємного значення виникає лише у разі фактичної сплати податку на додану вартість в ціні придбаного товару (робіт, послуг) отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що ТзОВ ,,Статум Груп (покупець) та ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван (продавець) уклали договір поставки №03-1/1 від 03.01.2020 року, відповідно до якого продавець зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити товар (палетну заготовку, заготовку до піддонів, пиломатеріали, брус, обрізки, тирсу та інше), згідно виписаних накладних.

На підтвердження реальності виконання даного договору позивач надав видаткові накладні №РН-0000001 від 04.01.2021 року, №РН-0000002 від 05.01.2021 року, №РН-0000003 від 06.01.2021 року, №РН-0000005 від 11.01.2021 року, №РН-0000006 від 12.01.2021 року, №РН-0000007 від 13.01.2021 року; товарно-транспортні накладні № від 04.01.2021 року, № від 05.01.2021 року, № від 06.01.2021 року, № від 11.01.2021 року, № від 12.01.2021 року, № від 13.01.2021 року.

В згаданих документах містяться відомості про поставку ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван позивачу товарів зазначених у договорі №03-1/1 від 03.01.2020 року.

Окрім того, в матеріалах справи наявні також прибуткові накладні №6 від 04.01.2021 року, №7 від 05.01.2021 року, №8 від 06.01.2021 року, №16 від 11.01.2021 року, №17 від 12.01.2021 року, №18 від 13.01.2021 року, які також підтверджують оприбуткування позивачем придбаного у ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван брусу та палетної заготовки.

Відповідність наданих позивачем на підтвердження реального характеру спірних господарських операцій первинних документів вимогам Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, а податкових накладних - вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України податковим органом не спростовується.

Також, в матеріалах справи наявні свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів з реєстраційними номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та напівпричіпа. Вказані транспортні засоби перебувають у власності позивача. У наданих позивачем товарно-транспортних накладних зазначені транспортні засоби із згаданими реєстраційними номерами. Даний факт підтверджує те, що перевезення товару здійснювалось позивачем власними транспортними засобами.

Окрім того, твердження відповідача про підміну товарних позицій спростовуються даними Єдиного реєстру податкових накладних отриманих контрагентом позивача, згідно яких придбавав товари деревини та продавав позивачу вироби з деревини.

Також суд першої інстанції аргументовано врахував ті обставини, що постановою Шевченківського районного суду м.Львова від 12.05.2021 року у справі №466/3490/21, яка стосується порушення директором ТзОВ ,,Статум Груп вимог законодавства про порядок ведення податкового обліку, що призвело до завищення бюджетного відшкодування на суму 114475 грн. 80 коп., зокрема пунктів 198.1, 198.2, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, згідно акту перевірки, на підставі якого було прийняте спірне податкове повідомлення-рішення, провадження про притягнення до адміністративної відповідальністю за ч.1 ст. 163-1 КУпАП закрите за відсутністю у вказаних діях складу адміністративного правопорушення.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи. Таким чином, наданими позивачем первинними документами підтверджується реальність здійснених господарських операцій при придбанні товару у контрагента.

Окрім того, колегія суддів також акцентує увагу на тому, що ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван на час здійснення господарських операцій було належним чином зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перебувало на обліку в органах державної податкової служби, було зареєстроване органом державної податкової служби платниками податку на додану вартість у відповідності до вимог чинного законодавства України, мало свідоцтво платника ПДВ, складені за наслідками господарських операцій податкові накладні були перевірені та зареєстровані органом державної податкової служби в ЄРПН, їх реєстрація не була зупинена податковим органом, що свідчить про відсутність будь-якого із критеріїв ризиковості здійснення операцій або ризиковості платника податку, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних.

Також колегія суддів відхиляє доводи представника контролюючого органу щодо відсутності реального характеру спірних господарських операцій, оскільки такі висновки відповідача базуються в основному на дослідженні інформації баз даних ДПС.

При цьому колегія суддів зазначає, що інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Таким чином, бази даних ДФС не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Крім того, колегія суддів вважає, що наведені відповідачем обставини можуть лише свідчити про наявність сумнівів у фактичному виконанні умов договорів контрагентами позивача. Однак, вказані обставини не є беззаперечними доказами відсутності реального характеру цих операцій.

Такі висновки апеляційного узгоджуються з висновками Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 20.03.2018 року у справі №804/939/16, в якій Верховний Суд зазначив, що податкова інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача стосовно ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер та не вважається належним доказом у розумінні процесуального Закону.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що надані позивачем первинні документи повністю підтверджують реальність господарських операцій за договорами поставки, а тому оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року у справі № 380/8069/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 21.02.2022.