Справа № 380/13170/21
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сасевича О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із вимогами:

-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не призначення пенсії за віком ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з дня звернення 08 червня 2021 р.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що його загальний страховий стаж (трудовий) для призначення пенсії становить 26 років 10 місяців 23 дні. З метою призначення пенсії за віком позивач 08.06.2021 року подав до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області заяву, однак пенсійним органом 15.06.2021 року було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №10. Позивач вважає, що відповідачем було протиправно не враховано періоди його роботи, вказані у трудових книжках та інших документах, а відтак звернувся до суду з метою захисту своїх прав.

Ухвалою судді від 09.08.2021 року позовну заяву було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення її недоліків.

Ухвалою суду від 06.09.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами.

30.09.2021 року від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в якому вона вказала, що згідно із записами трудової книжки до страхового стажу зараховано лише 04 роки 07 місяців 09 днів. Головним управлінням Пенсійного фонду України при розгляді заяви про призначення пенсії не було враховано періодів:

- з 19.09.1971 по 25.11.1989 за даними трудової книжки, оскільки трудова книжка заповнена із порушення вимог законодавства щодо порядку ведення трудових книжок, а саме: прізвище ОСОБА_2 закреслено та виправлено на ОСОБА_3 , хоча згідно свідоцтва про зміну прізвища - прізвище було змінено у 01.03.1990, а дані у трудовій містять періоди з 19.09.1971 по 25.11.1989 року; записи про роботу з № 23 по № 25 зроблено на сторінках 12- 21, отже сторінки з 13 по 20 відсутні, також бланки цих сторінок різних зразків трудових книжок. Сторінки 22 та 19 повторюється двічі та містять різні записи щодо періодів роботи;

- з 07.08.1997, за даними дублікату трудової книжки, оскільки не містить даних щодо звільнення з роботи.

Окрім цього, представник відповідача вказала, що у трудовій книжці позивача відсутній відтиск печатки підприємства, а тому відповідні періоди роботи не можуть бути зараховані до страхового стажу позивача. Просила в задоволенні позову відмовити.

Від представника відповідача також надійшло клопотання про закриття провадження у справі, яке вона обґрунтовує тим, що Сихівським районним судом м.Львова вже розглядалась позовна заява ОСОБА_1 з таким самим предметом позову і між тими самими сторонами.

22.11.2021 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву та заперечення на клопотання про закриття провадження у справі.

Ухвалою суду від 29.11.2021 року було вирішено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін до розгляду адміністративної справи №380/13170/21 за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 17.02.2022 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження в адміністративній справі.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши зібрані в справі докази, об`єктивно оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 08.06.2021 року звернувся до Галицького об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Львова із заявою про призначення пенсії за віком.

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області 15.06.2021 року було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №10. Страховий стаж особи згідно даного рішення становить 04 роки 07 місяців 09 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період з 19.09.1971 по 25.11.1989 за даними трудової книжки, оскільки трудова книжка заповнена із порушення вимог законодавства щодо порядку ведення трудових книжок, а саме: прізвище ОСОБА_2 закреслено та виправлено на ОСОБА_3 , хоча згідно свідоцтва про зміну прізвища прізвище було змінено у 01.03.1990, а дані у трудовій містять періоди з 19.09.1971 по 25.11.1989 року; записи про роботу з №23 по №25 зроблено на сторінках 12-21, отже сторінки з 13 по 20 відсутні, також бланки цих сторінок різних зразків трудових книжок. Сторінки 22 та 19 повторюється двічі та містять різні записи щодо періодів роботи;

- період з 07.08.1997, за даними дублікату трудової книжки, оскільки не містить даних щодо звільнення з роботи.

Позивач вважаючи бездіяльність відповідача щодо не призначення йому пенсії за віком, звернувся до суду з метою захисту своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).

Згідно частини 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частинами 2 і 4 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

У відповідності до норм статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року (далі Закон №1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року було затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Як вбачається з матеріалів адміністративної справи, позивач неодноразово звертався до пенсійного органу щодо призначення йому пенсії за віком. З метою підтвердження права на призначення пенсії, позивач подавав заяви про призначення пенсії, до яких долучав копії трудових книжок.

Водночас відповідач відмовляв позивачу у призначенні пенсії з огляду на порушення правил заповнення трудової книжки, відсутності в ній сторінок, різних бланків сторінок в ній та відсутності відомостей щодо звільнення за період з 07.08.1997 року.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року №162 (в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 2 серпня 1985 року № 252 зі змінами внесеними постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань від 19 жовтня 1990 № 412), а саме пунктів 2.5 та 2.11, 2.5, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення здійснюється адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові в цьому необхідну допомогу.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Як свідчать матеріали справи, у трудовій книжці позивача дійсно відсутній відтиск печатки підприємства, а тому, суд приходить до висновку, що відповідні періоди роботи не можуть бути зараховані до страхового стажу позивача.

Позивач вказує на те, що його трудовий (страховий) стаж становить 26 років 10 місяців 23 дні.

Водночас, рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 27.12.2018 року у справі №464/5133/17 (в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили), яким було відмовлено в задоволенні вимог ОСОБА_1 , було встановлено, що за наявності документально підтвердженого загального (страхового стажу) лише 9 років 6 місяців 21 день, зважаючи на вимоги Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», управлінням пенсійного фонду правомірно відмовлено позивачу в призначені пенсії за віком.

Частиною 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи те, що Сихівським районним судом м.Львова вже досліджувались записи в трудових книжках позивача та яким було встановлено факт наявності у ОСОБА_1 страхового стажу 9 років 6 місяців 21 день, суд приходить до висновку, що у позивача не вистачає 15-тирічного страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Щодо долучених до позовної заяви цивільно-правових договорів та контрактів (трудових угод), які могли б підтвердити 7 місяців 29 днів трудового стажу ОСОБА_1 суд зазначає таке.

Згідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу вищевказаного пункту випливає, що у разі відсутності в трудовій книжці відповідних записів про підтвердження стажу особи, чи у випадку неправильних чи неточних у ній записів, трудовий стаж також може підтверджуватись, зокрема, письмовими трудовими договорами і угодами з відмітками про їх виконання.

Позивачем до позовної заяви було долучено наступні цивільно-правові договори:

1) трудова угода (контракт) з Театр-студія естрадних мініатюр «І люди і ляльки», виконання функцій головного адміністратора-менеджера з 02 січня 1992 р. по 26 березня 1992 р.;

2) трудова угода з Львівським Духовним театром «Воскресіння» від 03 червня 1994 р.; трудова угода з приватним підприємством «Західний регіон», виконання обов`язків директора молодіжного театру «Аеліта» від 30.09.1994р;

3) договір з Львівським державним цирком, обов`язки уповноваженого по розповсюдженні білетів від 04 лютого 1993р.; угода з Палацом культури НВО «Електрон», робота з розповсюдження квитків на концерти та вистави творчих колективів з 13 грудня 1994р. до 06 березня 1995р.;

4) контракт з фірмою «ВМС» про приймання на роботу для виконання обов`язків рекламного агента у період з 01 липня 1995р. по 15 вересня 1995 р.

Як вбачається з вищевказаних документів, такі на порушення пункту 3 Порядку №637, не містять жодних відміток, які б свідчили про виконання сторонами своїх обов`язків, і, як результат, їх виконання в цілому. Зважаючи на викладене, суд долучені позивачем цивільно-правові договори до уваги не бере.

Указане свідчить про те, що відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, встановлюючи істину в справі суд повинен ґрунтуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву, що випливає з позиції Європейського суду з прав людини, яку він висловив у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи не підтверджують та не обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем доведено правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Основного Закону та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами й іншими учасниками справи докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 14, 73-78, 90, 132, 139, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій відмовити повністю.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Сасевич О.М.