Справа № 380/1499/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/1499/21 пров. № А/857/21430/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Кухтея Р.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 380/1499/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту економічної політики Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу,-

суддя в 1-й інстанції Сасевич О.М.,

час ухвалення рішення 19.10.2021 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся із позовною заявою до Департаменту економічної політики Львівської обласної державної адміністрації із вимогами: -визнати незаконним та скасувати наказ директора Департаменту економічної політики Львівської обласної державної адміністрації №96-к «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29 грудня 2020 року; -поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління інвестиційної політики Департаменту економічної політики Львівської обласної державної адміністрації з 01 січня 2020 року; -стягнути з Департаменту економічної політики Львівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час перебування у вимушеному прогулі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що обіймав посаду начальника управління інвестиційної політики департаменту економічного розвитку Львівської обласної державної адміністрації. Розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації №1101/0/5-20 від 24.11.2020 року було затверджено положення про департамент економічної політики Львівської обласної державної адміністрації. Окрім цього, наказом директора Департаменту «Про введення в дію штатного розпису департаменту економічної політики облдержадміністрації на 2020 рік» №29-ОС від 25.11.2020 року було введено штатний розпис департаменту економічної політики облдержадміністрації на 2020 рік, в якому відсутня посада начальника управління інвестиційної політики департаменту економічного розвитку Львівської обласної державної адміністрації, яку обіймав позивач. 25.11.2020 року відповідачем було видано попередження №1-52-473, яким позивачу доведено до відома про можливе наступне вивільнення за п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу» та запропоновано посаду головного спеціаліста відділу розвитку торгівлі і підприємництва управління промисловості, підприємництва та інвестиційної політики. На підставі наказу директора Департаменту «Про звільнення ОСОБА_1 » №96-к від 29.12.2020 року позивача було звільнено із займаної посади 31.12.2020 року. Позивач вважає наказ про його звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що попри затвердження нового штатного розпису Департаменту та наявність вакантних посад, які існували, в тому числі і на момент його затвердження, йому було запропоновано лише одну посаду головного спеціаліста відділу розвитку торгівлі і підприємництва управління промисловості, підприємництва та інвестиційної політики.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 380/1499/21 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що апелянту не пропонувалися жодні посади та не доводилися до відома жодні документи ні 26.11.2020 року, ні 28.12.2020 року. Таким чином, апелянт зазначає, що не була дотримала процедура звільнення, передбачена ст. 49-2 КЗпП України. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 380/1499/21 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані і досліджені матеріали цієї справи не підтверджують обгрунтованості позовних вимог, із якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем доведено повністю правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Основного Закону та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації №1101/0/5-20 від 24.11.2020 року затверджено Положення про департамент економічної політики Львівської обласної державної адміністрації.

Наказом директора Департаменту економічного розвитку Львівської обласної державної адміністрації №29-ОС від 25.11.2020 року введено в дію штатний розпис департаменту економічної політики облдержадміністрації на 2020 рік.

Як вбачається із штатного розпису на 2020 рік, в такому відсутня посада начальника управління інвестиційної політики департаменту економічного розвитку Львівської обласної державної адміністрації.

У зв`язку із зміною структури та штатного розпису департаменту економічної політики обласної державної адміністрації на 2020 рік, директором департаменту економічної політики Львівської обласної державної адміністрації видано попередження №1-52-473 від 25.11.2020 року про можливе наступне вивільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» не раніше ніж за 30 календарних днів з моменту вручення попередження із пропозицією іншої роботи. Згідно цього ж попередження, ОСОБА_1 запропоновано посаду: головний спеціаліст відділу розвитку торгівлі і підприємництва управління промисловості, підприємництва та інвестиційної політики. Відмітка про ознайомлення із попередженням: 26.12.2020 року.

В акті про відмову від ознайомлення з попередженням про можливе вивільнення від 26.11.2020 року вказано, що 26.11.2020 року ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з попередженням про можливе наступне вивільнення та пропозицією іншої роботи.

Згідно протоколу №1 про доведення інформації до відома державного службовця від 26.11.2020 року вбачається, що 26.11.2020 року о 17 год. 07 хв. інформація про можливе наступне вивільнення з пропозицією іншої посади була надіслана засобами електронного зв`язку на електронну пошту позивача.

Відповідне попередження також було скеровано ОСОБА_1 поштовим зв`язком.

Наказом директора департаменту економічного розвитку Львівської обласної державної адміністрації №83-К від 01.12.2020 року «Про пропозицію вакантних посад ОСОБА_1 » було запропоновано позивачу перелік вакантних посад станом на 01.12.2020 року. Згідно додатку до наказу запропоновано посади:

1) начальник відділу публічних закупівель управління фінансового аналізу та публічних закупівель;

2) головний спеціаліст відділу супроводу інвестиційних проектів управління промисловості, підприємництва та інвестиційної політики;

3) головний спеціаліст відділу стратегічного планування управління регіонального розвитку (строкова);

4) головний спеціаліст відділу розвитку територій управління регіонального розвитку;

5) провідний спеціаліст відділу розвитку торгівлі і підприємництва управління промисловості, підприємництва та інвестиційної політики.

Даний наказ було скеровано засобами поштового зв`язку на адресу позивача.

Відповідно до службової записки щодо виконання наказу від 01.12.2020 року №83-К «Про пропозицію вакантних посад ОСОБА_1 », складеної головним спеціалістом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з даним наказом не ознайомлений у зв`язку із постійною відсутністю на робочому місці.

В акті про відмову від ознайомлення із переліком вакантних посад від 28.12.2020 року вказано, що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення із переліком посад.

Наказом директора департаменту економічного розвитку Львівської обласної державної адміністрації №96-К від 29.12.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено з посади начальника управління інвестиційної політики департаменту економічного розвитку Львівської обласної державної адміністрації з 31.12.2020 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури і штатного розпису державного органу без скорочення чисельності державних службовців.

Позивач, вважаючи вищезгаданий наказ незаконним, з метою захисту та поновлення порушених прав, звернувся до суду з метою скасування такого наказу та поновлення його на роботі із одночасним стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 38 Конституції України, громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначаються Законом України "Про державну службу".

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну службу", державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

6) управління персоналом державних органів;

7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про державну службу", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 5 Закону України "Про державну службу", правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" однією з підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України "Про державну службу", суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Водночас, 02.02.2020 р. набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу законів про працю України" від 12.12.2019 року N 378-IX, яким внесено зміни до Кодексу законів про працю України та викладено його у новій редакції. Так, нормами зазначеного Закону змінено порядок скорочення державних службовців.

Зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України, вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Суд зазначає, що трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/202 зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначено основні трудові права працівників.

Як підтверджено матеріалами справи, розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації №1101/0/5-20 від 24.11.2020 року затверджено Положення про департамент економічної політики Львівської обласної державної адміністрації.

Наказом директора Департаменту економічного розвитку Львівської обласної державної адміністрації №29-ОС від 25.11.2020 року введено в дію штатний розпис департаменту економічної політики облдержадміністрації на 2020 рік.

У зв`язку із відсутністю в штатному розписі займаної ОСОБА_1 посади, директором Департаменту економічного розвитку Львівської обласної державної адміністрації було видано попередження №1-52-473 від 25.11.2020 року про можливе наступне вивільнення за п.1 ч.1 статті 87 Закону України «Про державну службу». Згідно попередження, позивачу також запропоновану посаду головного спеціаліста відділу розвитку торгівлі і підприємництва управління промисловості, підприємництва та інвестиційної політики.

Відповідно до акту про відмову позивача від ознайомлення з попередженням про можливе вивільнення від 26.11.2020 року, ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з попередженням про можливе наступне вивільнення та пропозицією іншої роботи.

Враховуючи відмову позивача від ознайомлення із згаданим попередженням, керуючись порядком фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1042 від 11.12.2019 року, попередження №1-52-473 від 25.11.2020 року, копія штатного розпису Департаменту на 2020 рік, копія наказу №29-ОС від 25.11.2020 року, копія розпорядження №1101/0/5-20 від 24.11.2020 року було скеровано поштовим зв`язком на адресу позивача, а також на електронну адресу позивача, що зафіксовано протоколом №1 від 26.11.2020 року. Позивач не заперечує факту отримання зазначених документів поштовим зв`язком та вказує на те, що відповідачем було запропоновано йому для заміщення лише одну посаду посаду спеціаліста відділу розвитку торгівлі і підприємництва управління промисловості, підприємництва та інвестиційної політики.

Наказом директора департаменту економічного розвитку Львівської обласної державної адміністрації №83-К від 01.12.2020 року «Про пропозицію вакантних посад ОСОБА_1 » було запропоновано позивачу перелік вакантних посад станом на 01.12.2020 року. Згідно додатку до наказу запропоновано посади:

1) начальник відділу публічних закупівель управління фінансового аналізу та публічних закупівель;

2) головний спеціаліст відділу супроводу інвестиційних проектів управління промисловості, підприємництва та інвестиційної політики;

3) головний спеціаліст відділу стратегічного планування управління регіонального розвитку (строкова);

4) головний спеціаліст відділу розвитку територій управління регіонального розвитку;

5) провідний спеціаліст відділу розвитку торгівлі і підприємництва управління промисловості, підприємництва та інвестиційної політики.

Службовою запискою від 08.12.2020 року, яка міститься в матеріалах справи, підтверджується неможливість ознайомити позивача із вищезгаданим наказом №83-К від 01.12.2020 року внаслідок його постійної відсутності на робочому місці.

Окрім цього, актом про відмову від ознайомлення із запропонованим переліком вакантних посад від 28.12.2020 року підтверджується відмова позивача від підписання про ознайомлення із таким.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 9-1 Закону № 889-VIII доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Отже, з огляду на приписи статті 9-1 Закону № 889-VIII та встановлену дату відправлення відповідачем позивачу повідомлення про наступне вивільнення ( 26.11.2020 року), вказане повідомлення є доведеним до відома позивача 01 грудня 2020 року.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 140/6353/20.

Разом з цим, колегія суддів зазначає про наявність на час звільнення позивача виключного права органу державної влади, а не обов`язку, пропозиції державному службовцю будь-якої вакантної посади державної служби у тому самому державному органі (за наявності), оскільки ця норма, закріплена в ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», в такій редакції набрала чинності з 13.02.2020, тобто існувала на час звільнення позивача.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/11024/20, від 08 грудня 2021 року у справі № 380/3646/20, від 23 грудня 2021 року у справі № 380/3551/20.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зібрані і досліджені матеріали цієї справи не підтверджують обгрунтованості позовних вимог, із якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем доведено повністю правомірність своїх дій і рішень у відповідності до вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Основного Закону та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 380/1499/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Р. В. Кухтей
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 22.02.2022 року