Справа № 620/3191/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3191/21 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Безименної Н.В.
суддів Аліменка В.О. та Бєлової Л.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року (повний текст рішення складено 04 червня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу,
В С Т А Н О В И Л А
Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з особистої діяльності) від 19.02.2021 №44 «Про результати службового розслідування».
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року позов задоволено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що підставою для видання спірного наказу було встановлення факту списання позивачем пального на роботу паливозаправника на власний розсуд, без фіксації початкових та кінцевих значень роботи лічильника, внаслідок чого його правомірно притягнуто до матеріальної відповідальності.
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що матеріали службового розслідування не містять належних і допустимих доказів того, що саме з вини позивача, у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків щодо своєчасного ведення обліку і звітності щодо майна служби пально-мастильних матеріалів, державі було завдано збитки.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
В силу п.3 ч.1 ст.311 КАС України, беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантину на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач з 2016 року проходить військову службу на посаді водія-заправника, що підтверджується витягами з наказів (а.с.51-52).
Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту МО України було проведено аудит відповідності діяльності служби ПММ в/ч НОМЕР_1 за період з 24.10.2017 по 30.11.2020, про що складено довідку від 15.01.2021 (а.с.111-134), в якій зафіксовано порушення відповідачем фінансово-бюджетної дисципліни, що призвели до втрат, а саме: порушення встановленого порядку списання, що призвело до понаднормового (безпідставного) списання пального на загальну суму 596338,00 грн. Також встановлено ризики понаднормового (безпідставного) списання пального на загальну суму 2235904,00 грн.
Враховуючи аудиторський висновок, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 29.12.2020 №345 призначено проведення службового розслідування по факту порушення вимог чинного законодавства щодо організації, обліку, використання та списання активів служби ПММ (а.с.10), за наслідками якого складено акт службового розслідування від 19.02.2021 (а.с.11-47), відповідно до якого старший сержант ОСОБА_2 , водій взводу матеріального забезпечення неналежно виконував свої посадові обов`язки, а саме допускав порушення в оформленні дорожніх листів, внаслідок чого було порушено Інструкцію про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони та Збройних Силах України та наказ Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440, зокрема, пальне на роботу паливозаправника АЦ-5, 5-4320 списувалось на власний розсуд водія-заправника, яким у дорожні листи вносились кількість годин роботи, без фіксації початкових та кінцевих значень роботи лічильника. Запропоновано, відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб» за шкоду, завдану державі, притягнути водія-заправника старшого солдата ОСОБА_1 до повної матеріальної відповідальності відповідно до довідки-розрахунку начальника служби пального та мастильних матеріалів від 18.02.2021 №542 на суму 180967,50 грн.
Вказані висновки реалізовані пунктом 5 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 19.02.2021 №44, яким ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 180967,50 грн (а.с.53-60).
Вважаючи наведений пункт наказу протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що висновок в/ч НОМЕР_1 про заподіяння саме ОСОБА_1 державі шкоди є необґрунтованим, протиправним і спростовується наявними в матеріалах справи доказами.
Колегія суддів погоджується з наведеним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
В силу вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі ст.11 наведеного Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Статтею 16 цього Статуту передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до ст.58 Статуту командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу); за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості..
Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).
З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 року №1225 затверджено Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах, відповідно до п.п.5, 6, 15, 16 якого військові частини використовують закріплене за ними військове майно виключно за його цільовим та функціональним призначенням.
Облік військового майна ведеться з метою отримання даних про його наявність, втрату, нестачу, рух, вартість та якісний (технічний) стан, необхідних для організації матеріально-технічного забезпечення військових частин, встановлення належного контролю за умовами зберігання, доцільністю та ефективністю його використання (витрачання), а також з метою підготовки даних для складення облікових документів та державної статистичної звітності.
Порядок зберігання, використання і технічного обслуговування військового майна визначається статутами Збройних Сил, цим Положенням, нормативно-правовими актами і нормативними документами Міноборони та документацією заводів-виробників.
Списання військового майна, закріпленого за військовими частинами, здійснюється у разі: набуття непридатного стану (за неможливості або економічної недоцільності його відновлення і використання); убутку в межах затверджених норм; втрати чи нестачі; використання на виробничі, господарські та експлуатаційні потреби в межах установлених норм, у тому числі на підготовку зброї (боєприпасів) до зберігання або застосування, виготовлення сумішей, проведення аналізу, виконання будівельних та будівельно-монтажних робіт; знесення будівель і споруд через недоцільність їх використання та з метою будівництва на їх місці нових об`єктів.
У разі коли військове майно підлягає утилізації згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, його списання може здійснюватися на підставі та на умовах зазначених договорів.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідні обов`язки стежити за виконанням правил застосування та економним витрачанням пального, мастильних матеріалів закріплені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України за: заступником командира бригади (полку, окремого батальйону) з озброєння (інженерно-авіаційної служби) - начальником технічної частини (ст.75), заступником командира бригади (полку, окремого батальйону) з тилу (ст.77), начальником служби бригади (ст.83), заступником командира батальйону з озброєння (ст.110), заступником командира роти з озброєння (ст.118). Доцільність використання пального і мастильних матеріалів здійснює начальник бронетанкової служби полку (ст.94). Статтею 96 Статуту передбачено, що начальник служби пально-мастильних матеріалів бригади відповідає за ощадливе витрачання пального, мастильних матеріалів і спеціальних рідин та здійснює контроль за ним, а також за виконання заходів безпеки під час користування ними і зобов`язаний: перевіряти не менше ніж один раз на місяць наявність та якість пального, спеціальних рідин у підрозділах і на складі бригади, а також наявність та стан технічних засобів служби; організовувати правильну експлуатацію технічних засобів служби, роботу, пов`язану з прийманням, зберіганням і видачею підрозділам пального, мастильних матеріалів, спеціальних рідин і технічних засобів, а також роботу пунктів заправлення, забезпечуючи при цьому виконання заходів пожежної безпеки і виконання вимог безпеки; здійснювати аналіз витрачання пального і мастильних матеріалів та готувати його для підбиття підсумків діяльності за місяць.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Статтею 3 наведеного Закону установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Положеннями статті 6 цього Закону визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, а саме в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Згідно зі ст.8 цього Закону у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Таким чином, для притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.
В той же час, наведені в акті службового розслідування висновки, які відображені в наказі від 19.02.2021 №44 базуються на інформації, відображеній в довідці про результати аудиту.
Водночас, акт службового розслідування та спірний наказ не містить висновків, які саме дії позивача призвели до незаконного списання пально-мастильних матеріалів, не встановлено мети та мотиву вчинених позивачем дій, і чи внаслідок саме його дій державі було завдано шкоди на суму 180967,50 грн, оскільки обставина щодо неналежного оформлення водіями дорожніх листів за жовтень 2017 року - листопад 2020 року (у тому числі, без фіксації початкових та кінцевих значень роботи лічильника) не свідчить про завдання ним збитків державі умисно чи з необережності.
У своїх поясненнях ОСОБА_1 зазначав, що під час прийому ним автомобіля УРАЛ-4320 АЦ 5,5 останні дані фіксації лічильника не були зазначені та не фіксувалися і з 2016 року на посаді водія-заправника він не знав та не фіксував показники лічильника, тому не можливо було провести прив`язку до початкових показників, така графа, як облік роботи мотогодин, в дорожньому листі відсутня, тому він вважав, що їх облік не потрібен, з 2016 року будь-яких зауважень щодо обліку та ведення ним подорожніх листів від начальників служб (командирів) під час перевірок не надходило (а.с.14, 50).
В той же час, в рамках судового розгляду, відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, не доведено, що під час проведення службового розслідування та притягнення позивача до матеріальної відповідальності було встановлено обставину щодо протиправної поведінки позивача, наявності причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою і настанням матеріальної шкоди в розмірі 180967,50 грн, вина саме ОСОБА_1 у заподіяній шкоді, що є обов`язковими і необхідними умовами притягнення до повної матеріальної відповідальності.
Як акт службового розслідування, так і наказ командира в/ч НОМЕР_1 від 19.02.2021 №44 містять аналогічні посилання на обставини, зафіксовані в аудиті Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту.
Наказом Міністерства оборони України від 17 серпня 2017 року №440, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2017 року за №1192/31060, затверджено Інструкцію з обліку військового майна у Збройних Силах України, розділом XVIII якої визначено особливості обліку пально-мастильних матеріалів, спеціальних рідин, спирту та технічних засобів служби пально-мастильних матеріалів, відповідно до п.4 якого видавання пального в підрозділі, який проводить самостійне заправлення техніки пальним штатними засобами, здійснюється за роздавальними (здавальними) відомостями з відповідними записами про кількість виданого пального в дорожніх листах (додаток 82) і робочих листах агрегатів (додаток 83).
У свою чергу, Додаток 82 до вказаної Інструкції містить пояснення щодо оформлення дорожнього листа, відповідно до яких: дорожній лист є розпорядчим документом, що видається командиру підрозділу та водію на виконання завдання і є підставою для обліку роботи машини, а також для списання витрат і визначення економії (перевитрат) пального; у дорожніх листах спеціальних машин у розділі 2 записуються: у графі 11 - тривалість роботи спеціального обладнання; у графі 12 - найменування роботи (відрито траншей, зроблено викладок, пропущено вантажу тощо) в прийнятих одиницях виміру; у графі 13 - кількість виконаної роботи.
Відповідно до п.7 наведеного Додатку дорожній лист із заповненим розділом 2 "Робота машини", підписаний старшим машини (особою, що користувалась машиною), перевіряється і підписується особами, що відповідають за експлуатацію машин у підрозділі, після чого здається до відповідної служби забезпечення військової частини, де дані про роботу машини і витрати пального записуються до книги обліку роботи машин, витрати пального і масел.
З наявних у матеріалах справи копій подорожніх листів, заповнення яких здійснював ОСОБА_1 , вбачається невідповідність проведених у них записів, зокрема, щодо заповнення розділу 2 (а.с.88-104), в той же час, усі подорожні листи містять підпис перевіряючої особи без зауважень.
Отже, неналежне оформлення позивачем подорожніх листів, з урахуванням їх перевірки та підписання уповноваженою особою, не можуть свідчить, що порушення саме позивачем ведення документації мало наслідком заподіяння матеріальної шкоди чи інших шкідливих наслідків у формі втрати майна (ПММ) на суму 180967,50 грн.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності в матеріалах службового розслідування належних та допустимих доказів розрахованої суми завданої позивачем шкоди у розмірі 180967,50 грн, моменту (або періоду) виникнення збитків та що вони були результатом неналежного виконання позивачем службових обов`язків щодо заповнення дорожніх листів.
Наявна в матеріалах справи копія довідки-розрахунку від 18.02.2021 №542 на майно, яке втрачено внаслідок понаднормового (незаконного) списання пального старшим солдатом ОСОБА_1 (а.с.49) також базується виключно на довідці за результатами аудиту від 15.01.2021, що здійснено без врахування всіх можливих обставин проведення заправки автомобіля з автоцистерни, а саме: час роботи автоцистерни у проміжках часу заправки автомашин; роботу автоцистерн на місці під час перевірки щоденного технічного стану автомобіля та задіяння автоцистерни для заправки автомобільного транспорту інших військових частин за роздавальними відомостями; обставини щодо задіяння автомобіля УРАЛ-4320 АЦ 5,5 (водій-заправник ОСОБА_1 ) до виконання завдань в зоні ООС в інтересах інших військових частин, що підтверджується листом командира в/ч НОМЕР_2 від 28.12.2020 (а.с.86); заправку автомобіля однією автоцистерною, одним водієм, через один рукав, що збільшувало час заправки техніки; факт експлуатації автоцистерни, розміщеної на базі автомобіля УРАЛ-4320, який має загальний паливний бак з автоцистерною АЦ 5,5 тощо.
В силу ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що висновки відповідача про завдання саме ОСОБА_1 матеріальної шкоди державі внаслідок неналежного заповнення подорожних листів на суму 180967,50 грн належним чином необґрунтовані, спірний наказ в частині притягнення позивача до матеріальної відповідальності прийнятий без врахування всіх обставин, розрахунок завданої матеріальної шкоди в рамках службового розслідування не здійснювався, а її розмір встановлений виключно на підставі довідки про результати аудиту від 15.01.2021, внаслідок чого пункт 5 наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з особистої діяльності) від 19.02.2021 №44 «Про результати службового розслідування», яким позивача притягнуто до повної матеріальної відповідальності не відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, є протиправним та підлягає скасуванню.
Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
Текст постанови виготовлено 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді В.О.Аліменко

Л.В.Бєлова