Справа № 380/24517/21
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року

справа №380/24517/21

провадження № П/380/24767/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чаплик І.Д. розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом особи, що провадить незалежну професійну діяльність адвоката Шиманської Олександри Степанівни до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправними та скасування нарахування, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (адреса робочого місця: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ), в якому просить:

-визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 01.12.2021 № Ф-15450-51 на ім`я ОСОБА_1 станом на 30.11.2021;

-визнати протиправними та скасувати нарахування особі, яка провадить незалежну професійну діяльність адвокатові Шиманській Олександрі Степанівні, з єдиного соціального внеску, які наявні в її інтегрованій картці платника по платежу за технологічним кодом 71040000 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі, які обради спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%), а саме: нарахування єдиного внеску на суму 7873,32 грн., нараховані станом на 30.11.2021.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що на підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області №68 від 14.06.2017 має право на заняття адвокатською діяльністю, про що видано відповідне свідоцтво за №000656 від 14.07.2017. З 05.12.2019 позивач перебуває на обліку як платник податку за основним (та єдиним) видом економічної діяльності за КВЕД 69.10 «Діяльність в сфері права», відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру, про що свідчить довідка форми №34-ОПП №040 від 05.12.2019. Також відповідно до повідомлення форми №2-ЄСВ від 05.12.2019 № 016 позивач перебуває на обліку як платник єдиного внеску в податковому органі. У зв`язку із здійсненням адвокатської діяльності позивачем сплачено усі податки та збори, передбачені чинним законодавством, а також подано усі звіти встановленої форми. Позивач також зазначає, що іншим видом підприємницької діяльності не займалася та жодних заяв про реєстрацію іншого виду підприємницької діяльності не подавала, жодних змін до довідки за формою №34-ОПП внесено не було. Водночас, Головним управлінням ДПС у Львівській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 01.12.2021 №Ф-15450-51 на суму 7873,32грн. Вказує, що нарахування позивачу сум єдиного соціального внеску, які наявні в її інтегрованій картці платника по платежу за технологічним кодом 71040000 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)» є протиправним. Тому вважає, що вказана вимога є протиправною та підлягає скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 21.12.2021 відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач з 05.12.2019 перебуває на обліку як фізична особа-підприємець, яка займається незалежною професійною діяльністю. З посиланням на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI) зазначає, що зобов`язання щодо нарахування та сплати єдиного внеску у 2020 році у позивача виникають як у фізичної особи-підприємця, так і особи, яка проводить незалежну професійну діяльність. Крім того зазначив, що позивачем подано звіт про нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2020 рік, де самостійно зазначено категорію сплати єдиного внеску на загальнообовлязкове державне соціальне страхування (код категорії) « 5», що свідчить про обрання загальної системи оподаткування, а не « 9» як особа, що отримує дохід від незалежної професійної діяльності. Згідно з облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, станом на 30.11.2021 заборгованість позивача по єдиному внеску (код класифікації доходів бюджету 71040000) становила 7873,32грн. Крім цього, вказує, що в ІС «Податковий блок» в реєстрі страхувальників відсутня інформація щодо наявності у скаржника пільги по сплаті єдиного внеску відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 Нарахування в інтегрованій картці платника єдиного внеску проведені автоматично, відповідно програмного забезпечення розробленого на підставі діючого законодавства. За таких обставин, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подала суду відповідь на відзив, в якому наводить спростування доводів відповідача, викладених у відзиві. Також надала пояснення, шо стосується аргументу, наведеного відповідачем, стосовно помилки у звіті за 2020 про зазначення коду категорії «5» замість « 9». При підготовці першого Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2019 позивач звернулася на прийом до працівників за місцем знаходження відповідача, які надають роз`яснення та надають допомогу громадянам з різних питань оподаткування та звітності, у тому числі складанні та заповненні форм звітності. Зазначає, що працівник допоміг їй скласти та заповнити звіт даної форми у паперовому варіанті, який тут же подала у інше службове вікно, про що 17.02.2020 отримала відповідну відмітку. Також було роз`яснено, що звіти у подальшому краще подавати через Особистий кабінет. Через деякий час позивач зареєструвала Особистий кабінет, через який виявила, що вона - як самозайнята особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, має подавати звіти відповідної форми зовсім у інші строки та зовсім під іншим кодом категорії, а саме не « 5», а « 9». А відповідач не лише надав їй неправильну консультацію щодо подання звітності, а ще й протягом 4 (чотирьох) разів намагався ввести цей звіт (від 17.02.2020) в базу податкової, бачачи, що такий не відповідає фактично здійснюваній діяльності (код 69.10), не повернув їй звіту, а вніс його в автоматизовану систему, як йому було вигідно. 29.04.2020 позивач подала усю звітність як самозайнята особа заново через Особистий кабінет, та отримала від автоматизованої системи відповідну Квитанцію №2. Водночас, зазначає, що автоматизована система одразу вказала їй на помилку у категорії, видавши при цьому Квитанцію №2 із зазначенням типу помилки і прийняла звіт лише після усунення невідповідності категорії виду діяльності (Квитанція №2, файл 16-18). Відтак, для подвійного оподаткування її діяльності як самозайнятої особи, яка провадить незалежну професійну діяльність у відповідача немає жодних правових підстав.

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. Суд на підставі частини шостої статті 162 КАС України вирішує справу за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

На підставі рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області від 14.06.2017 за №68 позивач отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №00656 від 14.07.2017.

З 05.12.2019 позивач перебуває на обліку як платник податку за основним (та єдиним) видом економічної діяльності за КВЕД 69.10 «Діяльність в сфері права», відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру, про що свідчить довідка форми №34-ОПП №040 від 05.12.2019.

Також відповідно до повідомлення форми №2-ЄСВ від 05.12.2019 №016 позивач перебуває на обліку як платник єдиного внеску в податковому органі.

Як вбачається з облікової картки платника податків, наданої відповідачем у справі, позивач протягом 2020-2021 років здійснювала сплату єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Сума нарахованого ЄСВ за 2020 рік для позивачки, як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, склала 9595,30грн., яку нею погашено згідно з квитанцій: за січень 2020 року, лютий 2020 року - квитанція №0.0..1 від 23.12.2020 - на загальну суму 2078,12 грн.

Відповідно до абз. 1 ст. 2 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України» щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) №533-ІХ від 17.03.2021 (з подальшими змінами) Розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про збір та облік единого внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» доповнено п.910, згідно з абз. 1 якого тимчасово звільняються від нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску особи, зазначені в пунктах 4, 5, 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, в частині сум, що підлягають нарахуванню, обчисленню та сплаті такими особами за періоди з 1 по 31 березня, з 1 по 30 квітня, зі по 31 травня 2020 року.

Так як за березень, квітень, травень 2020 року сума нарахованого ЄСВ, у зв`язку із наведеним вище не нараховувалось згідно з норм чинного законодавства, а відтак позивачкою не сплачувалось.

За червень, липень, серпень, вересень 2020 року сума нарахованого ЄСВ позивчакою також була сплачена відповідно до квитанцій № 55 від 20.04.2021 та №20 від 24.06.2021 на загальну суму 4217,18 грн.

За жовтень, листопад, грудень 2020 року сума нарахованого ЄСВ позивчакою також була сплачена відповідно до квитанцій №0.0..1 від 17.01.2021 на загальну суму 3300,00 грн.

Таким чином, позивачем погашено 9595,30 грн. ЄСВ, нарахованого за 2020 рік.

20.04.2021 через Особистий кабінет на сайті Державної податкової служби України () позивачем подано відповідний Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за Формою №Д5 (річна) та Додаток до нього, Таблиця 1 (Нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) на загальну суму 9595,30 грн., який 20.04.2021 завантажено до Реєстру застрахованих осіб та Державною податковою службою України видано Квитанцію №2, р/№ 18852312.

Окрім того, у період з 04.08.2020 по 31.08.2020 позивач не припиняючи діяльності як самозайнята особа, перебувала у трудових відносинах із Адвокатським об`єднанням «Правовий Альянс» як адвокат управління в Львівській області. Відтак, за серпень 2020 АО «Правовий Альянс» за неї сплачено податків і зборів на суму 4926,51грн., у т.ч.ЄСВ.

Поточні платежі з ЄСВ за 2021 рік позивачем теж погашені, зокрема:

-за квітень та червень 2021 року на загальну суму 2640,00 грн. відповідно до квитанції №38 від 24.06.2021;

-за листопад 2021 року на суму 1320,00 грн.

Однак, 01.12.2021 Головним управлінням ДПС у Львівській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-15450-51, в якій позивача зобов`язано протягом 10 календарних днів від дня отримання вимоги сплатити заборгованість зі сплати єдиного внеску на суму 7873,32грн.

Вважаючи дії відповідача щодо здійснення на цих підставах нарахувань за 2020-2021 роки та вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску протиправними, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваної вимоги) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону № 2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини 8 названої статті Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини 1статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Водночас, перелік платників та особливості сплати єдиного внеску в залежності від категорії унормовано статтею 4 Закону № 2464-VІ.

Так, у відповідності до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності віднесені до платників єдиного внеску.

Аналіз наведених норм діючого законодавства України дозволяє суду дійти висновку про те, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання або не отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення такої діяльності.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 05 листопада 2018 року у справі № 820/1538/17, який в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

При вирішенні даного спору суд відповідно до приписів частини третьої статті 291 КАС України також враховує правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.09.2019 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у зразковій справі № 520/3939/19-а.

У цій зразковій справі Верховний Суд, висновки якого підтримала Велика Палата Верховного Суду, зазначив, що згідно з абзацом третім частини другої статті 20 Закону №2464-VІ відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (надалі - Положення №10-1).

Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІІ Положення №10-1 з метою забезпечення обробки інформації в Реєстрі застрахованих осіб для кожної застрахованої особи автоматично створюється облікова картка, якій присвоюється номер облікової картки. Облікова картка відкривається у разі, зокрема, надходження у складі звітності відомостей про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; в інших випадках, передбачених Законом. До облікових карток Реєстру застрахованих осіб вносяться відомості про фізичних осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню відповідно до законодавства, та інша інформація, необхідна для обчислення, призначення та здійснення страхових виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, зокрема відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність; відомості про нарахування страхових внесків та єдиного внеску фізичними особами - підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.

Форма витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (додаток 8 до Положення №10-1, пункт 6 розділу V) містить відомості щодо статусу застрахованої особи, серед типів якого нормотворець визначає фізичну особу-підприємця і самозайняту особу, під якою мається на увазі особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, що обумовлює висновок про те, що такого статусу застрахованої особи, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, Положення №10-1 не визначає.

Відтак, аналіз положень Закону №2464-VІ та Положення №10-1 дає підстави для висновку про відсутність повноважень у контролюючого органу за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи-підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб-підприємців чи осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення «ознаки незалежної професійної діяльності» та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом №2464-VІ як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (затверджений наказом Міністерства фінансів України №435 від 14.04.2015; надалі - Порядок №435), визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.

Згідно з пунктом 16 розділу IV Порядку №435 фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі звіти (додаток 5).

Положення пункту 16 розділу IV Порядку №435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФО - на загальній системі оподаткування, ФО - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. Визначення окремого типу платника «фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.

Таким чином, приписи пункту 16 Порядку №435 щодо обов`язку формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону №2464-VІ.

Отже, слід дійти висновку, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою Закон №2464-VІ не передбачає.

Водночас, взяття контролюючим органом на облік особи як платника єдиного внеску - фізичної особи-підприємця (пункт 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ) та внесення відомостей до реєстру застрахованих осіб унеможливлює нарахування єдиного внеску за іншим типом платника без прийняття відповідних рішень і внесення змін щодо попереднього обліку особи у спосіб, визначений Законом №2464-VІ і підзаконними нормативно-правовими актами. Зміна контролюючим органом обліку особи платника єдиного внеску в спосіб, не встановлений Законом №2464-VІ або встановлений підзаконним нормативно-правовим актом, який не відповідає Закону № 2464-VІ в цій частині, та нарахування на підставі таких дій єдиного внеску, суперечить принципам законності та належного врядування.

Водночас, суд наголошує, що предметом спору у цій справі є оцінка правомірності вимоги з огляду на наявність обов`язку сплачувати ЄСВ у мінімальному розмірі у позивача, яка була зареєстрована як особа, що здійснює незалежну професійну діяльність протягом 2020 року, за умови, що у період з 04.08.2020 по 31.08.2020 вона не припиняючи діяльності як самозайнята особа, перебувала у трудових відносинах із Адвокатським обєднанням «Правовий Альянс», як адвокат управління у Львівській області та його роботодавець сплачував за нього ЄСВ у сумі, що не була меншою мінімального розміру.

Так, відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Пункт 14.1.195 пункту 14.1 статті 14 ПК України дає визначення поняттю «працівник» - це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Адвокатське об`єднання є юридичною особою, створеною шляхом об`єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту (частина перша статті 15 Закону №5076-VI)

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї права на здійснення незалежної професійної діяльності, яку особа фактично не здійснює, Законом № 2464-VI не врегульовано.

Системний аналіз наведених норм в сукупності з приписами Закону №2464-VI свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі наведеного слід зробити висновок, що, з урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме для досягнення вищевказаної мети - сплати збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд дійшов висновку, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI, на якому наполягає ГУ ДПС, щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

З матеріалів справи судом встановлено, що у період з 04.08.2020 по 31.08.2020 позивач не припиняючи діяльності як самозайнята особа, перебувала у трудових відносинах із Адвокатським об`єднанням «Правовий Альянс» як адвокат управління в Львівській області. Відтак, за серпень 2020 АО «Правовий Альянс» за неї сплачено податків і зборів на суму 4926,51грн., у т.ч.ЄСВ.

Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок в період, за який винесена оскаржувана вимога (2020-2021), вона нараховувала та сплачувала в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як особою, що має право провадити адвокатську діяльність.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, слідує, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19) та в подальшому підтримана у постановах від 04.12.2019 (справа № 440/2149/19), від 23.01.2020 (справа № 480/4656/18). від 07.07.2021 (справа №142/252/19).

Враховуючи вищевикладе, відповідачем як суб`єктом владних повноважень в ході судового розгляду справи недоведена правомірність оскаржуваної вимоги.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 01.12.2021 №Ф-15450-51, сформованої Головним управлінням ДПС у Львівській області.

Щодо позовної про визнання протиправними на скасування нарахування особі, яка провадить незалежну професійну діяльність адвокатові Шиманській Олександрі Степанівні, з єдиного соціального внеску, які наявні в її інтегрованій картці платника по платежу за технологічним кодом 71040000 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі, які обради спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%), а саме: нарахування єдиного внеску на суму 7873,32 грн., нараховані станом на 30.11.2021, суд зазначає наступне.

За приписами ч. 2 сит. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача не спростовує доводи позивача про протиправність нарахування їй сум з єдиного соціального внеску, які наявні в її інтегрованій картці платника по платежу за технологічним кодом 71040000 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)».

Окрім того, суд наголошує, що відповідачем не долучено жодних доказів на підтвердження правомірності нарахування позивачу сум з єдиного соціального внеску, які наявні в її інтегрованій картці платника по платежу за технологічним кодом 71040000 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)» станом на 30.11.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Таким чином, докази, що містяться в матеріалах справи підтверджують протиправність нарахування ОСОБА_1 сум з єдиного соціального внеску, які наявні в її інтегрованій картці платника по платежу за технологічним кодом 71040000 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%)», а саме: нарахування єдиного внеску на суму 7873,32грн.

Відтак, з метою належного способу захисту прав позивача, суд вважає за необхідне скасувати такі нарахування.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути судовий збір в сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262, 297 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса робочого місця: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправними та скасування нарахування, задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Львівській області від 01.12.2021 № Ф-15450-51, винесену відносно ОСОБА_1 про сплату суми податкового боргу (недоїмки) щодо нарахованого ЄСВ на суму 7873,32 грн.

Визнати протиправними та скасувати нарахування ОСОБА_1 , з єдиного соціального внеску, які наявні в її інтегрованій картці платника по платежу за технологічним кодом 71040000 «Єдиний соціальний внесок, що сплачується фізичними особами підприємцями, у тому числі, які обради спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну діяльність (22%), а саме: нарахування єдиного внеску на суму 7873,32 грн., нараховані станом на 30.11.2021.

Стягнути з Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (адреса робочого місця: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 908 (дев`ятсот вісім) грн судових витрат у вигляді судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із урахуванням п.п.15.5 п.15 Р.VII Перехідні положення КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чаплик І.Д.