Справа № 620/15338/21
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року м.Чернігів Справа № 620/15338/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопота С.Л.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 548/02/Р-7 від 05.08.2016 в частини, що стосується вимог ОСОБА_1 на отримання пенсії за період з 07.10.2009 по 15.06.2016;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 пенсії з 07.10.2009 по 15.06.2016;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не виплати недоотриманої пенсії ОСОБА_1 за період з 07.10.2009 по 15.06.2016;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області виплатити недоотриману пенсію ОСОБА_1 за період 07.10.2009 по 15.06.2016, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області протиправно позбавило ОСОБА_1 виплати пенсії за період з 07.10.20109 по 15.06.2016.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Лобана Д.В. від 05.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Клопота С.Л. від 21.02.2022 справу прийнято до свого провадження.

Представник відповідача у встановлений ухвалою суду строк подав відзив на позов, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням № 548/02/Р-7 від 05.08.2016 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області припинило виплату ОСОБА_1 виплату пенсії, в тому числі за період з 07.10.20109 по 15.06.2016.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач оскаржила його до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який, в тому числі, визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Пенсії, призначені особам в Україні до виїзду на постійне місце проживання за кордон, виплачуються в порядку, встановленому Законом № 1058.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 49 Закону № 1058 виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняєтьєя на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону № 1058 передбачено, що у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25- рп/2009 пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону № 1058-IV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Зазначені положення Закону № 1058-IV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-рп/2009 зазначено, що оспорюваними нормами Закону № 1058-IV держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Отже, з дня набрання чинності Рішенням № 25-рп/2009 виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була припинена на підставі положень Закону № 1058, які визнані неконституційними.

Таким чином, безумовно позивач як громадянин України мав право на поновлення виплати призначеної їй пенсії.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону № 1058-IV, поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Отже, чинне законодавство не передбачає безумовного автоматичного відновлення виплати пенсії, зокрема і з дати прийняття рішення Конституційним Судом України, оскільки за правилами статті 49 Закону № 1058 здійснення виплати пенсії пов`язується з попередньо прийнятим рішенням пенсійного органу про поновлення її виплати.

При цьому, за приписами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1, пенсіонер повинен вчинити активні дії щодо цього, зокрема подати заяву, з дати подання якої орган ПФУ і буде обізнаний про необхідність відновлення прав особи.

Таке правило зумовлено, в тому числі й тим, що від часу припинення виплати пенсії до її поновлення може пройти значний проміжок часу, а орган ПФУ повинен пересвідчитись як в особі пенсіонера, так і з`ясувати практичні питання отримання пенсії, оскільки пенсіонер проживає за межами України, в якій місця проживання зазвичай не має.

Отже, виплата пенсії після її припинення законодавцем чітко пов`язується із фактом прийняття рішення про поновлення її виплати.

Як вбачається з матеріалів справи, поновлення виплати позивачу пенсії здійснено Головним управлінням з 02 серпня 2016 року, тобто з дати, яка зазначена судом у справі № 750/12511/16-а.

При цьому, в зазначеній справі судом у задоволенні позову про поновлення виплати пенсії за період з 07 жовтня 2009 року по 15.06.2016 року було відмовлено.

Отже, оскільки судом у справі № 750/12511/16-а відмовлено позивачу в поновленні виплати пенсії за вказаний період часу, то у Головного управління відсутні підстави нараховувати і виплачувати пенсію за період з 07.10.2009 по 15.06.2016.

Крім того, суд не вправі зобов`язати пенсійний орган виплатити позивачу пенсію за період з 07 жовтня 2009 року по 15 червня 2016 року, оскільки за рішенням суду у справі № 750/12511/16-а Головним управлінням виплату пенсії позивачу поновлено лише з 02 серпня 2016 року, від так у відповідача відсутні правові підстави для нарахування і виплати пенсії за цей період.

З огляду на наведене судом встановлено, що, оскільки виплату пенсії Позивачу поновлено з 02 серпня 2016 року, то підстави для зобов`язання Головного управління виплатити позивачу пенсію за період, в якому виплата пенсії не поновлювалась, а саме з 7 жовтня 2009 року 15 червня 2016 року, відсутні.

Щодо вимог позивача, в частині зобов`язання Головного управління виплатити компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із ст. 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Статтею 4 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" встановлено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до п. 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.

Таким чином, аналіз вказаних норм законодавства вказує, що для здійснення компенсації доходу необхідна наявність декількох умов, зокрема: дохід має бути нарахований, але не виплачений та грошовий дохід не повинен мати разового характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорювані частини грошового доходу (пенсія) не були нараховані позивачу, а тому відповідно до зазначених законодавчих приписів відсутні підстави для здійснення такої компенсації.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі за № 807/1525/16.

Згідно із п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, оскільки компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, то право на компенсацію позивач набуває саме в момент отримання доходу.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої положеннями вищевказаного Закону компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Таким чином, обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі за № 487/6923/16- а.

Щодо виплати пенсії з урахуванням індексації, суд зазначає наступне.

Поняття індексації грошових доходів наведене Законі України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 №1282-ХІІ (даліЗакон №1282-ХІІ), де зазначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно ст. 2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.

Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів (стаття 9 Закону №1282-ХІІ).

З огляду на викладене, вимога Позивача про зобов`язання Головного управління здійснити виплату пенсії з проведенням індексації відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", також, задоволенню не підлягає, оскільки на час звернення до суду з даним позовом, Головним управлінням ще не здійснено її нарахування та виплату, а сума пенсії не одержана позивачем.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову, доказів понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 21 лютого 2022 року.

Суддя С.Л. Клопот