Справа № 340/2008/21
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 340/2008/21

Третій апеляційний адміністративний суд
у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу в м. Дніпрі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 (суддя Черниш О.А.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення (08.09.2017) по день фактичного розрахунку (26.02.2021);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з дня звільнення (08.09.2017) по день фактичного розрахунку (26.02.2021).

В обґрунтування позову зазначав, що позивач проходив військову службу, з якої наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №242 від 08.09.2017 його виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. В день звільнення, з позивачем не було проведено остаточного розрахунку, зокрема, не виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015 - 2017 роки. 26.02.2021 на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду 17.12.2020 у справі №340/2640/20 позивачу виплачено таку грошову компенсацію. Позивач стверджував, що відповідач має нести відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, за затримку розрахунку при звільненні.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 позовну заяву залишено без розгляду, оскільки позивач пропустив встановлений у ч. 5 ст. 122 КАС України місячний строк звернення до суду.

Не погодившись з ухвалою суду від 30.06.2021, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати її та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги її заявник посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права. Стверджує, що судом першої інстанції помилково застосовані до спірних правовідносин норми ст.ст. 122, 123 КАС України, оскільки під час розв`язання публічно-правових спорів про стягнення на користь осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, заробітної плати (суддівської винагороди, грошового забезпечення тощо) у разі порушення законодавства про оплату праці потрібно застосовувати положення ст.233 КЗпП України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, зазначає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що для звернення до суду з позовом щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлюється місячний строк, передбачений спеціальною нормою, а саме ч. 5 ст. 122 КАС України, тому відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах норми до ч.1 ст. 233 КЗпП України.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Оцінюючи обґрунтованість поданої апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивачу, який був звільнений з військової служби у запас 08.09.2017, при його звільненні, кошти грошової компенсації за невикористані ним у 2015-2017 роках дні додаткової відпустки, на яку він мав право як учасник бойових дій, виплачені не були. Стягнення цієї грошової компенсації було предметом спору в адміністративній справі №340/2640/20. Кошти грошової компенсацій виплачені відповідачем за рішенням суду 26.02.2021 року.

Позивач стверджує, що у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації відповідач повинен нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену статтею 117 КЗпП України.

З позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату зазначених сум позивач звернувся 23.04.2021.

В апеляційній скарзі позивач посилається на Рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012 та стверджує, що до спірних відносин має застосовуватися тримісячний строк для звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20 відступила від висновку щодо застосування частини першої статті 233 КЗпП України для обчислення строку звернення до адміністративного суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та погодилася з висновком щодо застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у подібних правовідносинах, викладеному у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №815/2681/17 і від 22.01.2020 у справі №620/1982/19.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору. Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина 5 цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

При цьому, застосування такого строку не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22.02.2012 №4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанцій прийнято у відповідності до зазначених вище висновків та ґрунтується на правильному застосуванні судами статті 122 КАС України.

Крім того, як було правильно зазначено судом першої інстанції, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Відтак, позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України.
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам процесуального права, підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 243, 250, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко