Справа № 640/14675/21
Суддя: Шарапа В.М.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 640/14675/21

адміністративне провадження № К/990/4204/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Шарапи В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її адвокатом Саленком Ярославом Юрійовичем, на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №640/14675/21 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Міністерства юстиції України від 21.05.2021 № 1798/5 "Про задоволення скарги", виданий на підставі висновку колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 20.04.2021 за результатами скарги ОСОБА_5 від 02.04.2021, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2021 за № П-10482.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2021 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Міністерства юстиції України від 21.05.2021 № 1798/5 "Про задоволення скарги".

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021 скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2021, а провадження у справі №640/14675/21 - закрито.

На адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана її адвокатом Саленком Ярославом Юрійовичем, в якій останній просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження, суд виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Імперативними приписами частини 4 статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2, 3 статті 353 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 4 статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах 2, 3 статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону можна зробити висновок, що під час касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині 1 статті 328 КАС України, обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення ним (ними) норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 4 статті 328 КАС України як на підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності вищенаведеним вимогам процесуального закону, суд установив, що у скарзі не зазначені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Касаційна скарга в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції містить лише посилання на фактичні обставини справи, цитати нормативних актів із абстрактним зазначенням, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень у розумінні частини 4 статті 328 КАС України.

Скаржник стверджує лише про те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України та твердження про те, що судом апеляційної інстанції не враховано висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №826/9046/16, від 28.03.2018 у справі №826/19452/16, від 19.06.2019 у справі №826/9614/17, від 30.03.2021 у справі №400/1825/20 позаяк скаржником не вказано норму права, яку на його думку застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновкам Верховного Суду.

Також скаржником не зазначено, що правовідносини у цій справі та у наведених ним справах є подібними, зокрема, необґрунтовано, в чому саме полягає неправильне застосування норм права, не наводить подібності правовідносин, натомість лише перелічує постанови Верховного Суду, висновки у яких, на думку відповідача, не враховано судом апеляційної інстанції.

Слід наголосити, що самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права - недостатньо, позаяк обов`язковою умовою є також обґрунтування подібності правовідносин.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Таким чином, для встановлення подібності справ і відносин слід враховувати сукупність таких критеріїв, як подібність фактичних обставин, суб`єктний склад, об`єкт і предмет правового регулювання, а також умови застосування правових норм.

У разі посилання на висновки Верховного Суду, які на думку скаржника не були враховані судом апеляційної інстанції, необхідно посилатися на ті висновки, які були зроблені на підставі дослідження норм, що підлягають застосуванню у спірних правовідносинах за однакових умов.

Відтак, посилання на постанови Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

Щодо твердження скаржника про неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду «від 4 вересня 2018 року» у справі №910/8424/17 варто зауважити, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, Великою Палатою Верховного Суду 04.09.2018 не ухвалювалось жодного судового рішення в межах справи №910/8424/17.

Також Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

В обґрунтування зазначеної підстави, скаржник просить відступити від висновків Верховного Суду, на які зробив посилання суд апеляційної інстанції, оскільки такі є нерелевантними , а відносини не є подібними.

Втім Верховний Суд наголошує, що причинами для відступу можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість); зміни суспільного контексту.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Разом з тим, скаржник не навів належних обґрунтувань можливості відступлення від висновків Верховного Суду, що були застосовані судом апеляційної інстанції у цій справі, а фактично висловив незгоду з вказаною правовою позицією, а відтак, підстава для відкриття касаційного провадження, передбачена пунктом 2 частини 4 статті 328 КАС України - відсутня.

Також скаржник у касаційній скарзі зазначає підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України, а саме стверджує про відсутність висновку Верховного Суду щодо підвідомчості справи, якщо відсутній факт скасування в Єдиному державному реєстрі реєстраційних дій на підставі оскаржуваного наказу відповідача.

Однак Верховний Суд зазначає, що подаючи касаційну скаргу на цій підставі, скаржник не вказав, яку саме норму (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта суд апеляційної інстанції неправильно застосував та щодо питання застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, а також не обгрунтував у чому саме полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватись.

Щодо посилань скаржника на пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України та пункт 4 частини 2 статті 353 КАС України, Верховний Суд зауважує, що скаржником у касаційній скарзі не зазначено конкретних доказів, які на думку скаржника є недопустимими; обставин, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Більше того, посилаючись на зазначену вище підставу, скаржник стверджує про встановлення судом апеляційної інстанції обставин на підставі «неіснуючих доказів», що не корелюється із положенням пункту 4 частини 2 статті 353 та статті 74 КАС України.

Додатково, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що у випадку визнання обґрунтованою зазначену підставу, відповідно до частини 2 статті 353 КАС України, суд скасовує судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направляє справу на новий судовий розгляд, а не передає для продовження розгляду, як зазначено у прохальній частині касаційної скарги у цій справі.

Відтак, на основі наведеного вище, подана касаційна скарга не містить підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 ,4 частини 4 статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15.01.2020 №460-IX, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини 5 статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин касаційна скарга підлягає поверненню скаржнику.

Варто зазначити, що відповідно до статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісно реалізувати належне їм право на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі ж подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Керуючись статтями 328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України,-

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її адвокатом Саленком Ярославом Юрійовичем, на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.12.2021 у справі №640/14675/21 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

СуддяВ.М. Шарапа