Справа № 640/17397/19
Суддя: Кармазін О.А.
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року м. Київ № 640/17397/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кармазіна О.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління ДПС у м. Києві (код ЄДР ВП 44116011)
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до (з урахуванням заміни відповідача на правонаступника) ГУ ДПС у м. Києві (відокремлений підрозділ ДПС України; код ЄДР ВП 44116011; 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДР: 39439980), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23.01.2019:

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб у розмірі 798 274,23 грн.;

№ , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на суму 59 927,66 грн.;

№ , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 510,00 грн.;

№ 2, яким до позивача застосовано штраф у розмірі 170,00 грн.

Позиція позивача.

Позивач зазначає, що з 07.12.2017 по 13.12.2017 було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з отриманого доходу у вигляді додаткового блага платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015 року.

Позивач зазначає, що за результатами перевірки складено Акт № 4903/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 від 20.12.2018. Як зазначає позивач, згідно висновків Акту, перевіркою встановлено порушення позивачем: п. 179.1 ПК України з урахуванням п.п. 49.18.4 ПК України, не подано податкову декларацію про майновий стан і доходи з відповідними податками за 2015 рік; п.п. «а» п. 176.1, п. 44.1, п. 44.3 ПК України - не надано до перевірки Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу; п.п. 168.2.1 ПК України з урахуванням вимог п.п. «д» п.п. 164.2.17 ПК України - не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2015 у сумі 3 196 141,89 грн., та не перераховано до бюджету податок на доходи фізичних осіб в сумі 638619,38 гривень; п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України - не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір за 2015 рік у сумі 47 942,13 гривень.

Позивач не погоджується з висновками акту перевірки та спірними рішеннями.

Так, як зазначає позивач, в Акті зазначено, що згідно з відомостями ЦБД ДРФО ДФС України в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року платник податків - фізична особа ОСОБА_1 отримав доходи у загальній сумі 5 062 978,82 грн. за ознакою доходу 126. Відповідно довідника ознак доходів, наведених у додатку до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і утриманого з них податку (форма 1ДФ), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13 січня 2015 року № 4, під ознакою доходу « 126» відображається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо.

Платник податків в 2015 році відповідно даних ЦБД ДРФО ДФС України мав взаємовідносини з ТОВ «Кей-Колект» () та отримав оподатковуваний дохід як додаткове благо у вигляді основної суми боргу, анульованої кредитором, що підтверджується інформацією ТОВ «Кей-Колект».

Але, як зазначає позивач, вказані твердження у Акті не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Позивач зазначає, що отримав від ТОВ «Кей-Колект» повідомлення про анулювання боргу вих. №735112/КК-тау_113 від 11 травня 2016 року, згідно якого це товариство повідомило, що 12.03.2015 було прийнято рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості та додатково повідомлено, що рішення було прийняте у зв`язку з реалізацією ТОВ «Кей-Колект» права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання кредитного договору, яке відбулось 03.12.2015, підтвердженням чого є Витяг з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 48947400.

Але, як зазначає позивач, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року справі № 756/14786/16-ц за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса КМНО Кобелєвої Алли Михайлівни, треті особи - ТОВ «Кей-Колект», ПАТ «УкрСиббанк» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни від 03.112.2015 р., індексний номер № 26700818 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект», код ЄДР 37825968, на АДРЕСА_1.

Як зазначає позивач, у відповідь на адвокатський запит ТОВ «Кей-Колект» листом вих № 060819/735112 від 06.08.2019 року повідомило, що 03.12.2015 року ТОВ «Кей-Колект», як іпотекодержатель, задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ) відповідно до вимог закону «Про іпотеку». На виконання вимог підпункту «д» п.164.2.1.7 ПК України ТОВ «Кей-Колект» повідомив ОСОБА_1 , як платника податку на доходи фізичних осіб - боржника та військового збору про те, що прийнято рішення про анулювання (прощення) кредитної заборгованості та направило йому повідомлення про анулювання боргу. Лист-повідомлення про анулювання боргу був похідним та невід`ємно пов`язаним з реалізацією іпотекодержателем свого права на задоволення вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки відповідно до вимог закону України «Про іпотеку», як одного із способів захисту передбачених законодавством та іпотечним договором. Тобто, зі скасуванням рішення про державну реєстрацію набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки втратило дію (анульовано) і повідомлення ТОВ «Кей-Колект» про анулювання (прощення) боргу, а сторони повернуто в первісний стан. В даний момент зобов`язання ОСОБА_1 (боржником) за договором про надання споживчого кредиту №0 від 19.10.2007 року не виконано, заборгованість по рішенню суду також не погашена.

А отже, як зазначає позивач у позові, анулювання (прощення) боргу не відбулось, відповідно висновки відповідача щодо того, що позивач отримав додаткові блага є, на думку позивача, повністю безпідставними.

До того ж, позивач звертає увагу на те, що перевірка проводилась вже після того як рішення Оболонського районного суду м. Києва набрало законної сили, про що, як вважає позивач, було відомо відповідачу.

Позиція відповідача.

Крім наведеного позивачем перебігу подій, контролюючий орган додатково зазначив, що на лист ГУ ДФС у м. Києві від 18.10.2018 № 83481/10/26-15-42-02-27 ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» (код 37825968) направлено відповідь листом від 25.10.2018 щодо виплати доходу ОСОБА_1 та надано копію повідомлення, в якому повідомлено фізичну особу ОСОБА_1 про прощення основної суми заборгованості за Кредитним договором, у загальній сумі 5062978,82 гривень, в тому числі з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 3 196 141,89 гривень, а заборгованість но процентам - 1 866 836,93 гривень.

Як зазначає відповідач, відповідно до п/п. 168.2.1 ПК України платник податку, що отримує доходи у особи, яка не є податковим агентом, зобов`язана включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Однак, як вбачається з відзиву, позивачем не включено до загального річного оподатковуваного доходу за 2015 рік доходи, отримані у вигляді додаткового блага, у сумі 3 196 141,89 грн. («тіло» кредиту), які підлягають відображенню платником в податковій декларації про майновий стан і доходи, а також не сплачено податок на доходи фізичних осіб з таких доходів, чим порушено вимоги п.п. «д» п. п. 164.2.17, 168.2.1 ПК України.

Відповідач додає, що позивачем не подана декларація за 2015 рік.

При цьому, на листи ГУ ДФС у м. Києві від 19.09.2018 № 53019/О/26-15-13-04-20 та від 18.10.2018 № 62474/О/26-15-42-02-27 про подання податкової декларації про майновий етап та доходи за 2015 рік та декларування доход), отриманою як додаткове благо, фізичною особою ОСОБА_1 відповіді не надано.

Відповідач додає, що перевіркою правильності визначення бази оподаткування, повноти нарахування, утримання та своєчасності сплати (перерахування) до бюджету військового збору встановлено, що позивач занизив та не перерахував до бюджету військовий збір за 2015 рік в розмірі 47 942,13 грн., чим порушив вимоги п. п. 1.2, п. н. 1.3 п. 16і Підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу.

Щодо посиніння позивача на рішення Оболонського районного суду м. Києва, відповідач зазначає, що жодною правовою нормою ПК України не передбачено звільнення від оподаткування, не зарахування до складу сукупного оподатковуваного доходу, будь-якого майна, в залежності від можливості розпорядження ним, визнання угод недійсними тощо.

Таким чином, за висновком відповідача, виникнення обставин, якими унеможливлюється отримання доходу, не є підставою для кваліфікації бездіяльності позивача щодо декларування отриманих доходів як правомірної, оскільки на момент отримання позивачем доходу у вигляді прощення (анулювання) суми боргу та виникнення обов`язку декларування таких обставин не існувало.

Таким чином, як зазначає відповідач, посилання позивача на вказане судове рішення є необґрунтованим, оскільки скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відбулося в іншого звітному (податковому) періоді, а саме в 2018 році - в той час як прощення (анулювання) боргу відбулося роками раніше.

Процесуальні дії, вчинені у справі.

Ухвалою судді від 17.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Враховуючи положення п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи та виклику представників сторін.

Ухвалою суду від 08.02.2022 здійснено заміну відповідача на його правонаступника.

Встановлені судом обставини.

Так, у даному випадку сторонами не заперечуються та не спростовуються обставини призначення та проведення перевірки, формування акту перевірки та висновків, на підставі яких прийнято оскаржувані рішення, які є похідними від визначення оподатковуваного доходу та визначеного у зв`язку з цим ПДФО.

Як зазначалося вище, оподатковуваний дохід визначено контролюючим органом у сумі 3 196 141,89 гривень, що складає основну суму боргу за кредитом («тіло» кредиту).

При цьому, учасники справи не спростовують та не заперечують хід подій у взаємовідносинах між позивачем та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», їх документальне оформлення, а також факт отримання позивач повідомлення про прощення (анулювання) основної суми бору - як зазначено вище, власне не оспорюється сума та структура прощеного у 2015 боргу, а відтак, оскільки наведені обставини підтверджуються матеріалами справи, ці обставини є встановленими.

Власне позивачем не спростовується і факт наявності заборгованості та її подальшого прощення, однак, у зв`язку із скасуванням рішення про державну реєстрацію, як слід зрозуміти з позову, позивач не вважає себе зобов`язаним у сфері публічно-правових відносин - за податками, оскільки у сфері цивільно-правових відносин позивач та кредитор повернулися, на думку позивача, у початковий стан - борг виник знову, що, на думку позивача, виключає наявності (станом на час проведення у 2018 перевірки) прощеної суми боргу, яка початково була прощена за матеріалами 2015, та нарахованих у зв`язку з цим податків.

Відповідно до цього рішення суду, яке набрало законної сили 16.12.2018, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни від 03.12.2015 р., індексний № 26700818 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», код ЄДР 37825968 на кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 37,10 кв.м., житловою площею 19,90 кв.м.

Вказане рішення суду лише 30.10.2020 року відображено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою.

Водночас, як встановлено у вищезгаданому судовому рішенні, 19.10.2007 між ОСОБА_1 та АКіБ «УкрСиббанк» було укладено кредитний договір № 0 (на придбання квартири).

В забезпечення виконання зобов`язань, 19.10.2007 між ОСОБА_1 та АКіБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 67577 за яким банку передане в іпотеку нерухоме майно, а саме: кв. АДРЕСА_1 , загальною площею 37,10 кв.м, жилою площею 19,90 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві власності.

13.02.2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 2, яким передано право вимоги та зокрема, за договором надання споживчого кредиту за кредитним договором від 19.10.2007 №0, та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, яким передано право вимоги на договір Іпотеки №67577.

При цьому, як зазначено у вказаному рішенні суду, рішенням Печерського р/с м. Києва від 29.06.2010 позов ПАТ «УкрСиббанк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 187 530 дол. США 53 центи, що за курсом НБУ станом на 30.03.2010 становить 1486179 грн. 51 коп.

Між тим, рішенням приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. №26700818 від 03.12.2012 р. на підставі Договору Іпотеки № 67577 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за 3 особою № 1 - ТОВ «Кей-Колект».

Як вбачається з наданих позивачем матеріалів, повідомленням від 05.02.2016 (про анулювання (прощення) боргу) ТОВ «Кей-Колект» проінформувало позивача, що на підставі кредитного договору № 0 від 19.10.2007 (на придбання квартири) станом на 12.03.2015 за позивачем обліковувалася кредитна заборгованість у сумі, що станом на 12.03.2015 складало 5 062 978,82 гривень, з яких: заборгованість по основній сумі кредиту станом на 12.03.2015 складає 3196141,89 гривень; заборгованість по процентам - станом на 12.03.2015 складає 1866836,93 гривень.

Позивачем вказані розрахунки (суми) не оскаржуються та не спростовуються.

У цьому ж повідомленні зазначалося, що 12.03.2015 прийнято рішення про анулювання боргу («тіло» кредиту та %).

У наступному повідомленні (уточнюючому, додатковому) від 11.05.2016 № 735112/КК-тау_113 ТОВ «Кей-Колект» вирішило, що прощення боргу має бути пов`язано із реалізацією товариством права на нерухоме майно, яким було забезпечено виконання зазначеного вище кредитного договору, яке відбулося 03.12.2015, про що і було повідомлено позивача. Вказаний лист від 11.05.2016 був отриманий позивачем 16.06.2016.

Тобто, лише через 14 місяців після прийняття рішення про прощення боргу позивача, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» у 2016 вирішило пов`язати цю подію (припинення у 2015 зобов`язань позивача) з певною умовою - реалізацією права на майно.

У листі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» від 25.10.2018 на адресу контролюючого органу повідомлено, що Товариством в якості нового кредитора, самостійно було прийнято рішення про анулювання (прощення) частини кредитної заборгованості, та повідомлено боржника (фізичну особу) ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) листом від 11.05.2016 щодо прощення частини боргу в сумі 214 100,26 доларів США, що но курсу НБУ складало 5 062 978,82 гривень. Товариство проінформувало контролюючий орган, що дана сума була відображена в уточнюючому розрахунку ф-1ДФ №7 за 4 квартал 2015. З цього повідомлення не вбачається, що передумовою такого прощення боргу була реєстрація прав на квартиру.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

У даному випадку спірною між сторонами є правова оцінка впливу вищезгаданого судового рішення (2018) на минуле - на відносини щодо прощення боргу, які відбулися у 2015 році.

Виходячи з положень ст. 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Прощення боргу є одним із видів припинення зобов`язання за волею кредитора (односторонній правочин). Кредитору надається право звільнити боржника від його обов`язків. Для прощення боргу достатнім є волевиявлення кредитора.

У свою чергу, відповідно до п/п «д» п/п. 164.2.17 Податкового кодексу України (в редакції на час прийняття 12.03.2015 рішення про прощення боргу) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються: дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді: основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, станом на 12.03.2015 кредитором прийнято рішення про прощення суми боргу 5062978,82 гривень, з розподілом по «тілу» кредиту та % - як зазначено вище.

Як вбачається з матеріалів справи, у т.ч. з позовної заяви, позивачем визнається отримання повідомлення кредитора щодо прощення суми боргу.

Кредитором подано податковий розрахунку ф-1ДФ із сумою нарахованого доходу відносно позивача у вигляді додаткового блага.

Основна сума боргу склала 3 196 141,89 грн., яка є оподатковуваним доходом, як те і визначено в Акті перевірки за результатами отримання інформації у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Власне арифметичний розрахунок ПДФО, зазначений в Акті перевірки, сторонами не спростовується, як і застосовані ставки ПДФО.

Враховуючи наведене та дотримання інших передумов, передбачених п/п «д» п/п. 164.2.17 ПК України, висновок контролюючого органу, зроблений в Акті перевірки, є правомірним.

При цьому, слід повторитися, що рішення про анулювання боргу прийнято 12.03.2015 рішення та лише через 14 місяців після прийняття рішення про прощення боргу позивача, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» вирішило у 2016 пов`язати у додатковому повідомленні від 11.05.2016 цю подію (припинення у 2015 зобов`язань позивача) з іншою подією -реалізація права на майно 03.12.2015.

Між тим, станом на дату прийняття рішення про прощення боргу та формування податкового розрахунку № 1-ДФ не існувало будь-яких відкладальних умов та перешкод для кваліфікації зазначених обставин як таких, що зумовлюють виникнення у позивача податкового обов`язку з ПДФО.

Подальша, через 14 місяців, інтерпретація кредитором порядку прощення боргу боржника (позивача), а саме щодо зв`язку цієї події з подальшою реалізацією прав на майно, жодним чином не змінює фактичних обставин прощення боргу та необхідності застосування п/п. 164.2.17 ПК України.

Слід додати, що прощення боргу відбувається без додаткових умов та є звільненням боржника від зобов`язань. Як ЦК України, так і ПК України не передбачають можливості самостійної відмови кредитора від прощення боргу, яке вже відбулося.

Прив`язка у подальшому, через 14 місяців, до прощення боргу додаткових умов чи передумов «заднім числом», жодним чином не спростовує факту прощення боргу та, відповідно, необхідності нарахування ПДФО та зборів на суму прощеного боргу 3 196 141,89 грн. (основного боргу).

Слід повторитися, що за загальним правилом прощення боргу втілюється в односторонньому правочині.

Недійсність такого одностороннього правочину законом прямо не встановлена, а тому в аспекті положень частини першої статті 204 ЦК України такий правочин є правомірним, якщо він не визнаний судом недійсним.

Тобто, він може бути оспорений лише в судовому порядку і належним способом захисту в такому разі має бути визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі N 497/1085/16-ц, яка наявна в ЄДРСР.

У даному випадку правочин щодо прощення боргу не оспорений в суді та не визнаний недійсним, а відтак, як станом на час перевірки, так і станом на час розгляду справи у відносинах кредитора та позивача слід виходити з того, що прощення основної суми боргу відбулося, є чинним, що зумовлює та зумовлювало застосування п/п. 164.2.17 ПК України.

Відтак, подальша інтерпретація відносин кредитора та позивача у світлі вищезгаданого рішення суду таким чином, що сторони повернулися у первинне положення (внаслідок прийняття зазначеного вище рішення суду) є довільним трактування норм цивільного та податкового законодавства.

Сама по собі наявність вищезгаданого рішення суду жодним чином не змінює статусу вказаної основної суми боргу - як суми прощеного боргу та статусу позивача як платника ПДФО із основної суми боргу.

Що стосується вищезгаданого рішення суду, слід повторитися, що вказане рішення суду лише 30.10.2020 року проведено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою.

Відносно того, що перевірка проводилась вже після того, як рішення суду набрало законної сили, слід зазначити, що перевірка проводилась з 7 по 13 грудня, про що зазначає і позивач, а рішення суду набрало законної сили 16.12.2018, що свідчить про те, що позивач намагається ввести суд в оману. З матеріалів справи не вбачається, що у наведений період контролюючому органу повідомлялося про наявність рішення суду, яке набрало законної сили. Напроти, контролюючий орган звертався до позивача відносно з`ясування обставин сплати ПДФО у зв`язку з прощенням боргу, однак відповіді від позивача не отримав. При цьому, суд враховує, що виходячи з наявних матеріалів позивач не подавав заперечень проти акту перевірки разом з додатковими матеріалами, які на його думку мали значення, пропустив строк адміністративного оскарження ППР та не подав, відповідно, із скаргою документи, які на його думку мали значення.

Як вже зазначалося, сама по собі наявність цього рішення суду жодним чином не змінює обставин того, що прощення боргу відбулося, правочин з цього приводу не визнаний недійсним, реалізація (виконання) цього правочину жодним чином не пов`язується з додатковими умовами, які у даному випадку були прив`язані до прощення боргу лише через 14 місяців та ще й - самостійно кредитором, що, однак, не має будь-якого правового значення для кваліфікації фактичних обставин як таких, що регулюються за правилами п/п. 164.2.17 ПК України, що вірно застосовано контролюючим органом під час перевірки.

Наслідки такого роду судових рішень не визначені у п. 37.3. ПК України серед підстав для припинення податкового обов`язку.

Відтак, суд приходить до висновку, що спірне рішення з ПДФО ґрунтується на належним чином встановлених в Акті перевірки обставинам, яким надана правильна правова кваліфікація та, відповідно, правильно застосовані норми матеріального права, у зв`язку з чим суд вважає зазначене ППР законним та обґрунтованим, підстав для його скасування не вбачає.

Що стосується інших ППР, слід зазначити, що у цій частині позову відсутнє будь-яке обґрунтування позовних вимог, як і доводи щодо їх невідповідності законодавству, що вже само по собі може бути підставою для відмови у задоволенні позову.

Водночас, з матеріалів перевірки вбачається, що інші ППР є похідними від ППР щодо ПДФО, є похідними від встановлення обставин наявності оподатковуваного ПДФО доходу, а відтак, оскільки судом встановлена правомірність ППР щодо ПДФО, правомірність визначення оподатковуваного доходу, суд вважає, що підстав для визнання протиправними похідних ППР немає.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення позову та скасування спірних ППР, оскільки відповідачем доведена законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень, а відтак, у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи положення ст. 139 КАС України підстав для відшкодування судових витрат не вбачається.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Днем вручення процесуальних документів в електронній формі є день отримання судом повідомлення про доставлення документів на офіційну електронну адресу особи (п. 2 ч. 6 ст. 251 КАСУ), якою є (п. 5.8. Положення про ЄСІТС від 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21): сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів або адреса електронної пошти, з якої надійшли до суду документи, засвідчені кваліфікованим електронним підписом (п. 59 «Перехідні положення»).

Зважаючи на Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затверджене рішенням Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року N 1845/0/15-21, в електронній формі апеляційні скарги подаються безпосередньо до апеляційного суду.

Суддя О.А. Кармазін