Справа № 420/1471/19
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1471/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо невидачі довідки позивачу із застосуванням мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, для перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та зобов`язати видати таку довідку; визнати протиправною бездіяльність відповідача-2 щодо нездійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді із застосуванням мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини та зобов`язати здійснити з 01.01.2019 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 1993 р. по 2016 р. він працював на посаді судді Котовського міськрайонного суду Одеської області та у вересні 2016 р. вийшов у відставку. Позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції 2010 р., виходячи із розміру прожиткового мінімуму, а не розміру мінімальної заробітної плати, в чому позивач вбачає порушення своїх прав та інтересів. Так, рішенням КСУ від 04.12.2018 № 11-р/2018 визнано неконституційним положення ч. 3, ч. 10 ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус судді» від 07.07.2010 у редакції Закону № 192-VIII, в результаті чого посадовий оклад судді повинен встановлюватися у розмірі 15 мінімальних заробітних плат. Не зважаючи на це рішення КСУ, довічне грошове утримання судді позивачу виплачується, виходячи із розміру прожиткового мінімуму, а не мінімальної заробітної плати. При неодноразових зверненнях до ТУ ДСА України в Одеській області за отриманням довідки, позивач отримував відмови з посиланнями на п. 3 розд. ІІ Закону № 177-VIIІ. При цьому позивач зазначає, що Закон № 1774-VIII стосується інших працівників, а не суддів України, які мають особливий статус, визначений Конституцією України та спеціальним законом про судоустрій. Питання суддівської винагороди визначаються лише спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів», як це передбачено Конституцією України. Однак відповідач ТУ ДСА України в Одеській області застосовує Закон № 1774-VIII, який не підлягає застосуванню в даному випадку. Крім того, органом ПФУ також не задоволено його вимоги щодо застосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини щомісячного довічного грошового утримання, чим порушені конституційні права судді у відставці.

Ухвалою судді від 15.03.2019 відкрито провадження у справі та поставлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

01.04.19 до суду від Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції 2010 р. та змін до цього Закону, які діяли на час виходу позивача у відставку, щомісячне довічне грошове утримання визначалось, серед іншого, також відповідно до посадового окладу судді місцевого суду у розмірі 10 прожиткових мінімумів. З 01.01.2017 набрав чинності Закону № 1774-VIII, яким встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності не цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн. Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» не передбачені видатки на оплату праці суддів, що не пройшли кваліфікаційне оцінювання, виходячи з посадового окладу 3200 грн, а тому відповідач не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди позивачу поза межами видатків державного бюджету на його оплату праці. Судді, які призначені чи обрані на посаду до набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та від 02.06.2016 «Про судоустрій і статус суддів» зберігають призначення виплати суддівської винагороди відповідно до законодавства, яке діяло на день їх звільнення.

Ухвалою суду від 04.04.2019 провадження по справі № 420/1471/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії зупинено до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції у справі № 826/13529/17.

08.08.2019 до суду від Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що пенсія позивачу призначена та виплачується у відповідності до вимог чинного законодавства та на підставі наданих ТУ ДСА документів. В свою чергу органи ПФУ не уповноважені самостійно визначати розмір суддівської винагороди та відповідний розмір довічного грошового утримання.

10.04.19 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив ТУ ДСА України в Одеській області, в якому наголошено, що позивач звільнився у відставку без проходження кваліфікаційного оцінювання, тому обчислення суддівської винагороди для визначення довічного грошового утримання щодо нього повинно здійснюватися згідно приписів ст. 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р. № 2453-VI у редакції рішення КСУ від 04.12.2018 № 11-р/2018, тобто 15 мінімальних заробітних плат.

Ухвалою суду від 21.02.22 поновлено провадження по справі.

Ухвалою суду від 21.02.22 замінено відповідача по справі № 420/1471/19 з Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1993 р. по 2016 р. працював на посаді судді Котовського міськрайонного суду Одеської області та з 2016 р. є суддею у відставці Котовського міськрайонного суду Одеської області, згідно посвідчення № 02071.

Позивачу у вересні 2016 р. органом ПФУ призначено виплату довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Позивач звернувся до ТУ ДСА України в Одеській області із заявою щодо оформлення та видачі довідки про розмір суддівської винагороди із розмірів мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму, на що отримав лист від 27.12.2018 № З-3727/18-вш, згідно з яким у п. 3 розділу ІІ Положення Закону № 1774-VIII установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 р. Положення Закону № 1774-VIII є чинними та неконституційними не визнавалися та відповідно не скасовувалися. Враховуючи наведе, позивачу надано довідку про розмір суддівської винагороди для обчислення щомісячного довічного грошового утримання у відставці, згідно додатку 2 до Порядку.

Крім того, 30.12.2018 позивач звернувся до Подільського ОУ ПФУ з проханням здійснити перерахунок його довічного грошового утримання на підставі рішення КМУ від 04.12.2018, однак відповідного перерахунку із застосуванням мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, не отримав.

Натомість, листом від 06.12.2019 № 7/Ф-2 орган ПФУ зазначив лише про перерахунки, які будуть зроблені із застосуванням прожиткового мінімуму, як розрахункової величини, а не мінімальної заробітної плати, чим на переконання позивача, порушив Закон України «Про судоустрій і статус суддів» та рішення КСУ від 04.12.2018 11-р/2018.

Не погодившись із бездіяльністю ТУ ДСА України в Одеській області та органу ПФУ, яка полягає у незадоволенні його звернення щодо оформленні та видачі довідки про розмір суддівської винагороди та подальшого перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму, позивач звернувся за судовим захистом із даним адміністративним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 1402-VIII) у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Надання довідки про суддівську винагороду для обчислення (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці передбачене Розділом III "Документи, необхідні для призначення (перерахунку) щомісячного довічного утримання" Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1.

Відповідно до частин першої-другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до статті 119 Бюджетного кодексу України нецільовим використанням бюджетних коштів є їх витрачання на цілі, що не відповідають:- бюджетним призначенням, встановленим законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет);- напрямам використання бюджетних коштів, визначеним у паспорті бюджетної програми (у разі застосування програмно-цільового методу у бюджетному процесі) або в порядку використання бюджетних коштів;- бюджетним асигнуванням (розпису бюджету, кошторису, плану використання бюджетних коштів).

Згідно частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Приписами статті 7 Закону України від 21 грудня 2016 року №801-VІІ "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1600 грн.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" у 2017 році розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3200 грн.

Частиною першою статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 22 Розділу 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Згідно з пунктом 23 Розділу 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 рік, №№ 41-45, ст. 529; 2015 рік, №№ 18-20, ст. 132 із наступними змінами).

Згідно з частиною третьою статті 133 Закону України від 7 липня 2010 року №2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Так, частиною 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Отже для визначання суддівської винагороди судді, який не пройшов кваліфікаційне оцінювання слід застосовувати норми Закону № 2453-VІ.

На підставі пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Закону №1774-VІІІ, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2019 року (справа №809/300/18).

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду згідно з постановою 30.01.2019 у справі №755/10947/17, незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступив Верховний Суд, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду.

За таких обставин, зважаючи на практику Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області (65005, м. Одеса, вул. Бабеля, 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65017, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк

.