Справа № 420/22458/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку їй пенсії, як особі яка продовжувала працювати починаючи з 2009 року, щодо відмови виплати компенсацію втрати частини доходів за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року, щодо призначення пенсії за віком у розмірі 754,35 грн. щодо втрати доплати за понаднормовий стаж відповідно до законодавства 2018 року та зобов`язання відповідача здійснити позивачці перерахунок пенсії, як особі яка продовжувала працювати починаючи з 2009 року, та виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року, призначити позивачці пенсію за віком відповідно до формули розрахунку пенсії (середня зарплата*індивідуальний коефіцієнт заробітної плати*кількість відпрацьованих днів*коефіцієнт оцінки стажу (1,35%), яка діяла на час виникнення права у позивачки на пенсію, тобто у 2009 році та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 18.03.2020 року Постановою Верховного Суду України по справі № 496/574/16-а, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити їй пенсію на пільгових умовах Згідно пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 No 1788-XII з 20 жовтня 2009 року.

На виконання Постанови Верховного Суду України позивачці призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з 20.10.2009 року. У квітні 2020 року позивачці була нарахована та виплачена доплата на виконання Постанови Верховного Суду України від 18.03.2020 року по справі № 496/574/16-а за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року у розмірі 67943, 52 грн. Однак, позивачка вказує на те, що дана виплата не містила компенсації втрати частини доходів за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року.

Крім того, позивачка в обгрунтування позовних вимог щодо втрати доплати за понаднормовий стаж відповідно до законодавства 2018 року та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії, як особі яка продовжувала працювати починаючи з 2009 року, та виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року, призначити позивачці пенсію за віком відповідно до формули розрахунку пенсії (середня зарплата*індивідуальний коефіцієнт заробітної плати*кількість відпрацьованих днів*коефіцієнт оцінки стажу (1,35%), яка діяла на час виникнення права у позивачки на пенсію, тобто у 2009 році та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією вказує на те, що з листа ПФУ, їй стало відомо, що при страховому стажі 38 років 8 місяців доплату за понаднормований стаж обчислено тільки за 8 років.

Не погоджуючись із розрахунками ПФУ щодо належних позивачці пенсійних витрат, позивачкою подано скаргу із вимогою зробити перерахунок, оскільки на її думку вона отримала право на пенсію у 2009 році, таким чином необхідно враховувати вимоги діючого законодавства за 2009 рік і нараховувати доплату за понаднормовий стаж за 18 років, як то передбачалось законодавством у 2009 році, а не за 8 років, як зазначено у законі за 2018 рік. Тобто, на думку позивачки необхідно було при призначенні пенсії за рішенням суду застосовувати законодавство, яке діяло на час виникнення правовідносин, тобто 2009 рік.

Також, позивачка зазначає, що відповідачем при розрахунку належної їй пенсії не було застосовано ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Так, позивачка вказує на те, що вона звернулась до відповідача та зазначила про своє право на індексацію пенсії як працюючому пенсіонеру, відповідно до статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яким вона не мала можливості скористатися, оскільки відповідачем не визнавалося її право на отримання пенсії з 2009 року та цей спір розглядався у суді до 18.03.2020 року. Відтак, позивачка вважає, що відповідачем не проводився перерахунок її пенсії, як особі яка продовжувала працювати та мала необхідний страховий стаж. Крім того, позивачка вказує, що їх не було роз`яснено на підставі чого була призначена пенсія за віком у розмірі 754.35 грн., оскільки враховуючи формулу розрахунку пенсії (середня зарплата*індивідуальний коефіцієнт заробітної плати*кількість відпрацьованих років* коефіцієнт оцінки стажу (1,35%), яка діяла на час виникнення у позивачки права на пенсію, тобто у 2009 році, позивачка повинна була отримувати пенсію за віком у розмірі 951 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивачка вважає оскаржувані дії відповідача протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

13.12.2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому зазначено про відсутність підстав у задоволенні позову, оскільки призначення та всі перерахунки пенсії позивачки проведено відповідно до постанови Верховного суду України від 18.03.2020 року по справі №496/574/16-а, прийнятих змін в Законі №1058-IV, постанов Кабінету Міністрів України та інших нормативно-правових актів, зазначаючи, що перерахунки пенсій територіальним органом Пенсійного фонду проводяться згідно з законодавством, чинним на момент здійснення такого перерахунку. Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій, які виражені у відмові виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 20.10.2009 по 31.03.2020 року, відповідач зазначив, що в розумінні чинного законодавства компенсації втрати частини доходів підлягають виключно періодичні платежі, а виплата, здійснена на виконання судового рішення до таких платежів не відноситься. Отже, на думку відповідача, виплата, проведена на виконання рішення суду, носить разовий характер, в розумінні положень Закону №2050 та Порядку №159 та на таку виплату не може нараховуватись компенсація втрати частини доходів. Щодо позовної вимоги про призначення пенсію за віком відповідно до формули розрахунку пенсії (середня зарплата * індивідуальний коефіцієнт заробітної плати * кількість відпрацьованих років * коефіцієнт оцінки стажу (1,355), що діяла на час виникнення у позивачки права на пенсію, відповідач зазначає, що на виконання рішення суду та призначення пенсії позивачці 18.03.2020 року при розрахунку розміру пенсії застосуванню підлягають норми закону, чинні на момент здійснення такого призначення, тобто призначення має бути здійснено виходячи з формули, чинної на момент призначення, а не на момент виникнення права на пенсію позивачки. На переконання відповідача, посилання позивачки на те, що розмір його пенсії має бути розрахований по формулі, яка була визначена в законодавстві на момент виникнення права на пенсію, не відповідають нормам чинного законодавства України.

Ухвалою суду від 22.11.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 24.01.2022 року адміністративний позов залишено без руху.

14.02.2022 року від позивачки надійшло клопотання разом з уточненнями до адміністративного позову, чим усунуто вимоги викладені в ухвалі суду від 14.02.2022 року.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

18.03.2020 року Постановою Верховного Суду України по справі № 496/574/16-а, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити їй пенсію на пільгових умовах Згідно пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 No 1788-XII з 20 жовтня 2009 року.

На виконання Постанови Верховного Суду України позивачці призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з 20.10.2009 року. У квітні 2020 року позивачці була нарахована та виплачена доплата на виконання Постанови Верховного Суду України від 18.03.2020 року по справі № 496/574/16-а за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року у розмірі 67943, 52 грн.

Судом встановлено, що позивачка звернулась до Управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області із заявами від 25.04.2021 року щодо проведення перерахунку пенсії за 2011, 2013, 2015, 2017, 2019 роки; щодо надання відповіді про призначення пенсії у розмірі 754, 35 грн.; проведення розрахунку пенсії позивача на підставі рішення суду від 18.03.2020 року згідно діючого законодавства станом на 2009 рік. Також, позивачкою направлено до Управління Пенсійного фонду України в Біляївському районі Одеської області скаргу від 25.04.2021 року, в якій заявлено вимогу щодо здійснення перерахунку пенсії за понаднормовий стаж 2009 р. - 8 років, 2010р.- 9 років, 2011р.-10 років, 2012р.-11 років, 2013р. -12 років, 2014р.-13 років, 2015р.-14 років, 2016р.-15 років, 2017р.-16 років, 2018р.-17 років, 2019р.-18 років, 2020р.-19 років.

Головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області за результатами вказаних звернень та скарги позивачу направлено лист від 12.05.2021р., в якому роз`яснено, що постановою Верховного суду України від 18.03.2020 року по справі №496/574/16-а було зобов`язано Головне управління призначити та виплатити пенсію позивачу на пільгових умовах згідно пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII відтак з 20 жовтня 2009 року на виконання вищезазначеної Постанови позивачці призначено пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 з 20.10.2009 при страховому стажі 28 років 7 місяців (стаж враховано по 30.09.2009, коефіцієнт стажу з урахуванням 1,35 становив 0,38587), заробітній платі 1954,93 грн, розрахованій за періоди з 01.02.1992 по 30.06.2000 (враховано нульовим значенням), з 01.07.2000 по 30.09.2009 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становив 794,19 грн, де: 754,35 грн - розмір пенсії за віком; 39,84 грн доплата за 8 років понаднормативного стажу.

На підставі ч. 4 ст. 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня 2018 року без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини (ч. 4 ст. 42 доповнено новим абзацом згідно із Законом No2148-VIII від 03.10.2017 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій"). Даний вид перерахунків пенсій регулює також Порядок проведення перерахунку пенсії без додаткового звернення особи відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 18.05.2018 № 10-1.

На зазначених підставах з 01.04.2018 пенсію позивача перераховано при страховому стажі 36 років 11 місяців (стаж враховано по 28.02.2018), заробітній платі 6529,13 грн. розрахованій за період з 01.07.2000 по 28.02.2018, згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становив 2497,48 грн, де: 2410,36 грн розмір пенсії за віком: 87,12 грн доплата за 6 років понаднормативного стажу.

Оскільки перерахунок пенсії по стажу та заробітній платі проведено після внесення змін в ч. 1 ст. 28 Закону, доплату за понаднормативний стаж розраховано за новими нормами, а саме -за кожний повний рік страхового стажу понад 30 років жінкам.

Отже, з 01.04.2018 доплата за 6 років понаднормативного стажу склала 87,12 грн (1452,00 грн x6%). З 01.04.2020 Позивачу також проведено автоматичний перерахунок пенсії за нормами ч. 4 ст. 42 Закону. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 No 127, з 01.03.2021 проведено перерахунок пенсій, суть якого полягає в застосуванні коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11. З 01.03.2021 пенсію розраховано при страховому стажі 38 років 8 місяців (стаж враховано по 29.02.2020), заробітній платі 9412,11 грн, обчисленій за період з 01.07.2000 по 28.02.2018 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 3755, 54 грн, де: 3639,38 грн - розмір пенсії за віком; 116,16 грн - доплата за 8 років понаднормативного стажу.

Позивачка вважає дії відповідача протиправними та такими, що суперечать нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд вказує на те, що спір між сторонами фактично виник у зв`язку із протиправним на думку позивача не застосуванням відповідачем законодавства при призначенні їй пенсії та здійснення відповідних перерахунків чинного станом на 2009 рік, час коли у позивача виникло право на призначення пенсії, а також у зв`язку з відмовою виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року.

Щодо позовних вимог про виплату компенсацію втрати частини доходів за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року, суд зазначає про обгрунтованість таких позовних вимог, враховуючи наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у квітні 2020 року позивачці була нарахована та виплачена доплата на виконання Постанови Верховного Суду України від 18.03.2020 року по справі № 496/574/16-а за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року у розмірі 67943, 52 грн., проте компенсації втрати частини доходів за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року не була виплачена позивачу.

Суд критично оцінює доводи відповідача, що в розумінні чинного законодавства компенсації втрати частини доходів підлягають виключно періодичні платежі, а виплата, здійснена на виконання судового рішення до таких платежів не відноситься.

Так, частиною другою статті 46 Закону №1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року №2050-III (далі - Закон №2050-III), підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з частиною першою-другою статті 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством), сума індексації грошових доходів громадян.

Враховуючи зазначені вище норми та обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що оскільки непроведення виплати пенсії позивачу за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року відбулося з вини держави в особі її компетентних органів, то нарахована доплата на виконання Постанови Верховного Суду України від 18.03.2020 року по справі № 496/574/16-а за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року у розмірі 67943, 52 грн. мала бути виплачена позивачу з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону 1058-IV.

Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог стосовно зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 рік.

Зазначені висновки суду узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18 та Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 30 липня 2020 року у справі №461/5775/16-а, від 30 липня 2020 року у справі №802/798/18-а, від 24 вересня 2020 року у справі № 0240/3646/18-а, від 24 вересня 2020 року у справі № 806/1754/18.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку їй пенсії, як особі яка продовжувала працювати починаючи з 2009 року; щодо призначення пенсії за віком у розмірі 754,35 грн.; щодо втрати доплати за понаднормовий стаж відповідно до законодавства 2018 року та зобов`язання відповідача здійснити позивачці перерахунок пенсії, як особі яка продовжувала працювати починаючи з 2009 року, та виплатити компенсацію втрати частини доходів за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 року, призначити позивачці пенсію за віком відповідно до формули розрахунку пенсії (середня зарплата*індивідуальний коефіцієнт заробітної плати*кількість відпрацьованих днів*коефіцієнт оцінки стажу (1,35%), яка діяла на час виникнення права у позивачки на пенсію, тобто у 2009 році та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

При вирішенні цього спору, суд враховує принцип верховенства права, відповідно до якого, згідно із частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), саме людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 102 рішення у справі "Зеленчук і Цицюра проти України" (заяви №846/16 та №1075/16) при оцінці дотримання статті 1 Першого протоколу до Конвенції Суд повинен здійснити загальний розгляд різних інтересів, які є предметом спору, пам`ятаючи, що метою Конвенції є гарантування прав, які є "практичними та ефективними". Суд поза межами очевидного повинен дослідити реалії оскаржуваної ситуації. Така оцінка може стосуватись не лише відповідних умов компенсації, якщо ситуація схожа з тією, коли позбавляють майна, але також і поведінки сторін, у тому числі вжитих державою заходів та їх реалізації. У цьому контексті слід наголосити, що невизначеність - законодавча, адміністративна або така, що виникає із застосовної органами влади практики, - є фактором, який слід враховувати при оцінці поведінки держави (рішення у справі "Броньовський проти Польщі" ("Broniowski v. Poland"), заява №31443/96, пункт 115).

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Суд вказує на те, що 18.03.2020 року Постановою Верховного Суду України по справі № 496/574/16-а, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити їй пенсію на пільгових умовах згідно пункту «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 No 1788-XII з 20 жовтня 2009 року.

Так, частиною 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції закону станом на 20.10.2009 рік, на час виникнення у позивача права на призначення пенсії, визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. За кожний повний рік страхового стажу понад 25 років чоловікам і 20 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більше ніж на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

В свою чергу, в редакції означеного Закону 2018 року, зазначено що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум. За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.

На виконання Постанови Верховного Суду України по справі № 496/574/16-а відповідачем було призначено пенсію саме керуючись приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції 2018 року та проведено розрахунки виходячи із наявності у позивача 8 повних років страхового стажу понад 30 років вказаних у статті 28 Закону.

Суд зазначає, що в даному випадку право позивача на призначення пенсії виникло саме у 2009 році отже, пенсія позивачці мала бути призначена саме із розрахунку її збільшення на 1 відсоток за кожний повний рік страхового стажу понад 20 років, тобто в редакції закону 2009 року. В свою чергу збільшення відповідачем пенсії позивачки на 1 відсоток за кожний повний рік страхового стажу понад 30 років суттєво вплинуло на очікування позивачки та погіршило її юридичне становище стосовно права на отримання належної їй пенсій, право на яке було встановлено рішенням суду.

Відтак судом встановлено, що відповідачем було допущено протиправні дії щодо призначення пенсії саме керуючись приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції 2018 року та проведенні розрахунків виходячи із наявності у позивача 8 повних років страхового стажу понад 30 років вказаних у статті 28 Закону.

Щодо позовних вимог про призначення позивачці пенсії за віком відповідно до формули розрахунку пенсії (середня зарплата*індивідуальний коефіцієнт заробітної плати*кількість відпрацьованих днів*коефіцієнт оцінки стажу (1,35%), яка діяла на час виникнення права у позивачки на пенсію, тобто у 2009 році та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією, суд зазначає наступне.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Перерахунок пенсії позивачки у взаємозв`язку з її розміром, що має виплачуватись позивачці, належить до повноважень (обов`язку) пенсійного органу при нарахуванні та виплаті відповідних сум.

Так, зі змісту Рекомендації R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином суд не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Зазначення судом конкретних дій відповідача під час розгляду скарги, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 року по справі №855/150/19.

Водночас, суд зазначає, що згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відтак, з метою повного захисту прав позивача та належної сатисфакції, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції чинній станом на 20 жовтня 2009 року та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

При цьому, суд вважає, вищевказаний спосіб захисту достатнім, враховуючи обставини по справі.

Під час прийняття цього рішення судом також враховано, що у разі незгоди з діями відповідача щодо розміру нарахованої пенсії, позивач не позбавлений права звернутися до суду із заявою у порядку, визначеному статтею 383 КАС України, згідно якої, особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на вищенаведене, суд вважає що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 20 жовтня 2009 року відповідно до приписів Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції чинній станом на 20 жовтня 2009 року та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з 20.10.2009 року по 31.03.2020 рік, яким є нарахована доплата на виконання Постанови Верховного Суду України від 18.03.2020 року по справі № 496/574/16-а у розмірі 67943, 52 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна 83, ).

Суддя Іванов Е.А.