Справа № 640/19553/19
Суддя: Мартинюк Н.М.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 640/19553/19

адміністративне провадження № К/9901/47220/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача: Мартинюк Н.М.,

суддів: Мельник-Томенко Н.М., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі №640/19553/19 за позовом Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача: Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві, про визнання протиправною і скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» пред`явило позов до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило суд:

- визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Печерського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Диких О.О. від 27 вересня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №60164857.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 8 травня 2020 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 4 серпня 2020 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25 лютого 2021 року касаційну скаргу НВ ТОВ «Агро-Інтер» задоволено частково, рішення судів попередніх інстанцій скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), надіславши її 20 грудня 2021 року за допомогою засобів поштового зв`язку.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Одночасно з цим, скаржник просить поновити строк касаційного оскарження.

Ухвалою від 11 січня 2022 року Верховний Суд визнав неповажними підстави пропуску позивачем строку на касаційне оскарження указаних судових рішень і залишив скаргу без руху.

Водночас цією ухвалою Суд надав скаржнику строк у десять днів для усунення недоліків касаційної скарги та роз`яснив, що у разі невиконання її вимог у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

У межах строку, встановленого судом, скаржник подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги.

Скаржник зазначив, що першу касаційну скаргу він подав у межах строку касаційного оскарження, а інші три скарги подавав у достатньо короткий строк після отримання копій ухвал про їхнє повернення, діючи без невиправданих зволікань.

На основі цього скаржник просить визнати поважними причини пропуску й поновити строк на подання касаційної скарги.

Оцінивши наведені скаржником обставини та обґрунтування причин пропуску строку й вирішуючи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з такого.

За змістом процесуального закону поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Строк звернення до суду, як одна із складових гарантії «права на суд», може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

Невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.

Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.

У цьому контексті Суд звертає увагу на такі обставини справи.

19 липня 2021 року позивач подав касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року.

Одночасно з цим, скаржник просив поновити йому строк на касаційне оскарження, стверджуючи, що копію постанови апеляційного суду він отримав лише 19 червня 2021 року.

Цю касаційну скаргу було повернуто ухвалою Верховного Суду від 10 серпня 2021 року, оскільки вона не містила належно вмотивованих підстав для касаційного оскарження.

Копія указаної ухвали була вручена скаржнику 13 серпня 2021 року.

26 серпня 2021 року скаржник повторно подав касаційну скаргу. Ухвалою Верховного Суду від 16 вересня 2021 року ця скарга була повернута з тих же підстав, тобто на основі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Копія зазначеної ухвали була вручена скаржнику 22 вересня 2021 року.

27 жовтня 2021 року скаржник втретє подав касаційну скаргу. Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2021 року ця скарга була повернута на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Копія указаної ухвали була вручена скаржнику 20 листопада 2021 року.

20 грудня 2021 року скаржник вчетверте подав касаційну скаргу. Як уже зазначалося, Ухвалою Верховного Суду від 11 січня 2022 року ця скарга була залишена без руху, оскільки суд визнав неповажними наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження.

В ухвалах Верховного Суду про повернення касаційної скарги скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Однак при поданні повторної скарги скаржник не взяв до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Водночас, у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник не зазначає обставин, які позбавляли його можливості привести свою касаційну скаргу у відповідність до статті 330 КАС України. До цього ж, такі дії залежали виключно від скаржника.

Окремо Суд зауважує й той факт, що копія ухвали від 16 вересня 2021 року про повернення другої за ліком касаційної скарги була вручена скаржнику 22 вересня 2021 року, а третя скарга була ним подана 27 жовтня 2021 року, тобто з різницею більше місяця часу.

Надалі скаржник, отримавши 20 листопада 2021 року копію ухвали від 15 листопада 2021 року, вчетверте подав касаційну скаргу 20 грудня 2021 року.

Зважаючи на вказані факти, Суд відхиляє доводи скаржника щодо подання касаційної скарги у найкоротший строк з моменту отримання ухвали про повернення касаційної скарги. Адже проміжок часу у місяць не можна уважати своєчасним чи достатньо коротким.

Ураховуючи обставини справи, зазначену скаржником причину пропуску строку на касаційне оскарження не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка оскаржує судове рішення, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Зрештою Суд враховує й те, що у заяві про усунення недоліків касаційної скарги позивач не вказав інших підстав для поновлення строку, ніж ті, оцінка яким була надана в ухвалі від 11 січня 2022 року про залишення скарги без руху.

Відповідно до приписів статті 44 КАС України сторони, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту, для чого, як особи, зацікавлені у її поданні, повинні вчиняти всі можливі та залежні від них дії, використовувати всі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

На основі цього Суд констатує, що наведені скаржником причини пропуску строку касаційного оскарження судових рішень не дають достатніх і переконливих підстав визнання поважними причин пропуску такого строку та його поновлення.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що, вирішуючи питання поновлення строку касаційного оскарження, суд оцінює дотримання строків звернення до суду не тільки на час подачі первісної касаційної скарги, а й з врахуванням усього проміжку часу до постановлення відповідної ухвали про поновлення або відмову у поновленні таких строків.

Одночасно з цим, суд касаційної враховує тривалість строку пропущеного строку понад шість місяців з часу ухвалення постанови суду апеляційної інстанції. Непереборних обставин пропуску строку звернення до суду, які не залежали від волевиявлення скаржника, останній не навів.

У цьому аспекті слід зазначити, що Європейський суд з прав людини (далі «ЄСПЛ») у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтованою пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», пункт 53 рішення ЄСПЛ від 8 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

У рішенні від 18 жовтня 2005 року у справі «МШ «Голуб» проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду. І навпаки, безпідставне поновлення таких строків свідчить про порушення принципу правової визначеності.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені скаржником підстави для поновлення строку касаційного оскарження є неповажними.

Пунктом 4 частини першої статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

Оскільки касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, а наведені підстави для його поновлення є неповажними й заявник не навів інших поважних підстав для поновлення цього строку, то у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Керуючись статями 248, 328, 333 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Визнати неповажними підстави пропуску строку Науково-виробничим Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» на касаційне оскарження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року і постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі №640/19553/19.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2021 року у справі №640/19553/19 за позовом Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, на стороні відповідача: Головного управління Державної фіскальної служби в місті Києві, про визнання протиправною і скасування постанови.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

…………………………….

…………………………….

…………………………….

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко

В.М. Соколов,

Судді Верховного Суду