Справа № 640/37186/21
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

07 лютого 2022 року м. Київ № 640/37186/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовомОСОБА_1 ,
доКваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області,
провизнання протиправним та скасування рішення від 16.06.2021 №133/2021,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, про визнання протиправним та скасування рішення від 16.06.2021 №133/2021.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.12.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків позовної заяви.

Позивачем до вирішення судом питання про відкриття провадження у справі 27.12.2021 подано заяви про відвід судді Літвінової А.В., за результатами розгляду яких ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.01.2022 (суддя Григорович П.О.) у задоволенні заяв про відвід судді Літвінової А.В. у справі №640/37186/21 відмовлено.

Позивачем направлено заяви про усунення недоліків позовної заяви.

Так, в обґрунтуванні строків звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів позивач посилається на те, що останній неодноразово звертався до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури і просив повідомити про можливість розгляду скарги після заявленого відводу. За посиланням позивача, відповіді не надходило.

У подальшому на неодноразові заяви адвоката про зупинення рішення від 16.06.2021 №133/2021, голова Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Вилков C.B. листами від 21.10.2021 вих. №2182, від 25.11.2021 вих. №2475 повідомив про неможливість зупинення оскаржуваних рішень, в тому числі рішення №133 від 16.06.2021, оскільки раніше адвокату відмовлено у задоволенні аналогічних клопотань. Голова Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури С.Вилков повідомив про неможливість розгляду скарги через відсутність кворуму лише у відповіді від 29.10.2021 вих. № 2289, яка направлена на адресу адвоката 03.11.2021, а отримана 20.11.2021. Згідно із зазначеною відповіддю голови Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури 20.11.2021 позивачу повернуто скарги із відповідними додатками.

Тобто, позивач наголошує, що він дізнався про порушення його прав з листа Вищої кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури лише 20.11.2021, а тому строк звернення до суду повинен рахуватися із цієї дати.

Крім того, позивач зазначив, що законодавець визначив дві альтернативні форми оскарження дій, бездіяльності, рішень Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури - до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури або до суду. Адвокат обрав першу форму - звернення зі скаргою до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури, однак остання фактично відмовила адвокатові в оскарженні рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури з причин, що не залежали від волі адвоката.

Дослідивши матеріали справи та заяву позивача про поновлення строку звернення до суду, суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Спеціальним законом, що регламентує діяльність Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури є Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до частини восьмої статті 50 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його прийняття до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури або до суду.

Предметом спору є рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 16.06.2021 №133/2021, яким притягнуто адвоката ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 3,5 частини другої статті 34 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" і застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю на дев`ять місяців.

Суд звертає увагу, що перебіг встановленого спеціального місячного строку в даному випадку згідно частини восьмої статті 50 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" розпочинається з дати прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, а не з дати отримання такого рішення позивачем.

З аналізу викладених положень вбачається, що законами можуть встановлюватись інші, ніж передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, строки звернення до суду. Зокрема, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено спеціальну процедуру оскарження рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури протягом тридцяти днів, при цьому надаючи альтернативний спосіб оскарження - або до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, або до суду.

В даному випадку, позивач скористався правом на оскарження рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області від 16.06.2021 №133/2021 до Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури.

Крім того, позивач посилається на лист відповідь Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 29.10.2021 №2288, яким позивача було повідомлено, що у Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури немає законної можливості та необхідних повноважень для розгляду повторної скарги позивача, оскільки останній було заявлено відвід усім членам комісії. Позивач вказує, що отримав зазначений лист відмову 20.11.2021.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що він дізнався про неможливість відновлення порушеного права у Вищій кваліфікаційно-дисциплінарній комісії адвокатури лише 20.11.2021, а тому строк звернення до суду повинен рахуватися саме з 20.11.2021, оскільки в даному випадку позивач оскаржує не дії чи рішення Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, а рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Київської області, прийняте 16.06.2021.

Так, із додатків доданих до позовної заяви вбачається, що позивачем в засіданні Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури 30.09.2021 заявлено відвід всім присутнім членам Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури, за результатом розгляду якої заяву про відвід було задоволено.

Посилання позивача про те, що рішення про задоволення заяви про відвід усіх присутніх членів Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури ним до цього часу не отримано, судом не приймається до уваги, адже позивачу стало відомо, що заява останнього про відвід всім членам Вищої кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури задоволена 30.09.2021.

Отже, саме з 30.09.2021 слід обраховувати строк звернення до суду.

Однак, позивач звернувся з позовною заявою до суду лише 12.12.2021, що підтверджується відміткою на поштовому конверті, в якому надійшла позовна заява на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва, тобто, поза межами тридцятиденного строку, встановленого чинним законодавством України.

Разом з тим, суд звертає увагу, що Вищою кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури здійснюється публікація прийнятих рішень та позивач мав можливість ознайомитися зі спірним рішенням за посиланням: https://vkdka.org/category/docs-rishennia/.

Правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах, зокрема, від 28.02.2020 по справі №520/3678/19 та від 05.03.2020 по справі №815/2818/18, згідно якої строк на оскарження рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури обраховується з дня прийняття такого рішення і не пов`язаний на законодавчому рівні з часом отримання його копії або часом, коли особі стало або могло стати відомо про таке рішення.

Суд наголошує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників процесу та своєчасного виконання ними передбачених процесуальним законом певних процесуальних дій. Інститут строків у судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом встановленого законодавством строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.

Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У постанові від 17.09.2020 (справа №640/12324/19) Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, то заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Скорочення строків здійснення окремих процесуальних дій не звужує змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (абзац дев`ятий десятий підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року N 17-рп/2011).

Зазначені позивачем в заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду доводи не підтверджують наявності об`єктивно непереборних обставин, які б перешкоджали своєчасному поданню цього позову.

Згідно з частинами першою та другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляду на те, що відсутні поважні причини пропущення такого строку, суд дійшов висновку про пропущення позивачем строку звернення до суду, а тому, позовна заява підлягає поверненню.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України і може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.