Справа № 200/6694/21-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Cудді Першого апеляційного адміністративного суду Сіваченка І.В.стосовно рішення по справі № 200/6694/21-а
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області залишено без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року в справі № 200/6694/21-а без змін.
На підставі ч.3 ст. 34 Кодексу адміністративного судочинства Украйни (далі КАС України) висловлюю окрему думку стосовно постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року на наслідками розгляду апеляційної скарги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року у справі № 200/6694/21-а за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,.
ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області (далі Управління), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати щомісячних страхових виплат позивачу;
- зобов`язати відповідача поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 02.01.2015 з урахуванням раніше виплачених сум;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження виплати позивачу щомісячних страхових виплат у межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебуває на обліку в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Єнакієве Донецької області, де отримував щомісячні страхові виплати до 2015 року. 02.01.2015 позивачу незаконно припинено виплату щомісячних страхових виплат. Зазначив, що висновком МСЕК від 14.01.2013 йому було встановлено стійку втрату працездатності у розмірі 20 % до 02.01.2015, повторні огляди МСЕК позивач проходив на непідконтрольній українській владі території (в м. Єнакієве).
Відтак, позивач вважав, що страхові виплати за період з 02.01.2015 припинено з підстав, що не передбачені законодавством.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 02.01.2015.

Визнано протиправною та скасовано постанову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Єнакієве Донецької області від 08.01.2015 № 0531/43572/43572/16.

Зобов`язано Управління нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 02.01.2015 з урахуванням раніше сплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що постановою управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Єнакієве Донецької області від 08.01.2015 № 0531/43572/43572/16 позивача було знято з обліку у зв`язку з закінченням дії довідки МСЕК. Враховуючи, що позивачем після 02.01.2015 не було надано відповідної довідки МСЕК, сума страхової виплати не призначалась. Крім того, на протязі всього цього часу з 02.01.2015 позивачем не приймались дії щодо підтвердження свого права та надання відповідної довідки разом з заявою на продовження отримання страхової виплати.

Апелянт наголошує, що суд першої інстанції не дослідив правовий статус органу, який видав позивачу документи (довідки МСЕК), що створили юридичні наслідки за висновками судового рішення, не з`ясував, якими нормативними актами керувалися органи на окупованій території, встановлюючи ОСОБА_1 втрату працездатності, чи не суперечать вони законодавству України, яке регулює питання та критерії встановлення інвалідності.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області залишено без задоволення, а рішення Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2021 року в справі № 200/6694/21-а без змін.

Не погоджуючись з висновками колегії суддів Першого апеляційного адміністративного суду, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що медико-соціальною експертною комісією підтверджено позивачеві втрату працездатності до 01.04.2023, що є підставою для продовження строку проведення страхових виплат з дня їх припинення, незалежно від часу звернення потерпілого до Фонду.

Слід зазначити, що судом як першої, так і апеляційної інстанцій прийнято в якості доказу, наданого на підтвердження втрати працездатності безстроково, довідки від 03.02.2015 № 234784, від 22.02.2017 № 039857, від 20.03.2019 № 048171 та від 24.03.2021 № 048349, які видані органами, які знаходяться на території, яка не підконтрольна українській владі, з огляду на «Намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Отже, відмова в продовженні строку проведення страхових виплат з дня їх припинення порушує право позивача на їх отримання, що є підставою для задоволення вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачеві щомісячних страхових виплат з 02.01.2015.

Не погоджуюсь з наведеними висновками та вважаю, що в межах спірних правовідносин відсутні підстави для застосування «Намібійських винятків» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй.

Так, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення", до зазначених населених пунктів відноситься міста Донецьк та Єнакієво.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

До таких актів відносяться і довідки МСЕК, які видані органами, які знаходяться на території, яка не підконтрольна українській владі, на якій органи державної влади, посадові та службові особи України не здійснюють свої повноваження.

Оскільки зазначені довідки відповідно до положень статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків, тобто є нікчемним, відсутні підстави для визнання позивача особою з інвалідністю.

Аналогічні за своєю суттю висновки викладені в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2020 року в справі № 185/2052/19.

Щодо «Намібійських винятків».

Дійсно, у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туреччини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

Проте, в даній справі предметом позову є не позбавлення позивача мінімального рівня прав, які йому належать, а підтвердження позивачем належними документами відповідно до законодавства України права на соціальне забезпечення у випадку втрати працездатності, і таке право не може бути підтверджено документами, виданими органами або особами, які створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

При цьому, на мій погляд, не є релевантними висновки Верховного Суду у іншій категорії справ, наприклад, в постанові від 08 грудня 2021 року в справі № 560/3907/18, в якій предметом спору було врахування довідки про пільговий характер праці, що була видана закладом, який розташований на тимчасово окупованій території.

В цій справі Верховний Суд вважав за необхідне прийняти такі докази, застосувавши «Намібійські винятки», з огляду на таке:

«…

44. Судова колегія вважає, що відсутність у позивача можливості надати відповідні довідки внаслідок знаходження архіву на тимчасово окупованій території, не позбавляє позивача права на отримання пенсії.

…

48. Враховуючи, що AT "Завод "Альбатрос", яке надало довідки на підтвердження періодів роботи позивача, не є державними органами та органами місцевого самоврядування, створеним не в порядку передбаченому законом, в розумінні Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", то відсутні підстави вважати видані ним довідки недійсними та такими, що не створюють правових наслідків…».

За таких обставин вважаю, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Отже, вважаю, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог прийнято з порушенням норм матеріального права, тому останнє підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суддя І.В. Сіваченко