Справа № 140/997/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року ЛуцькСправа № 140/997/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Боярського Є.В. від 28.04.2015 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 216 105,46 грн.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 28.01.2011 старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Солтисюком А.П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №24255527 з примусового стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь «Індекс-банк» у розмірі 2 161 054,62 грн відповідно до судового наказу господарського суду Волинської області №5/133-1 від 30.12.2010.

28.04.2015 головним державним виконавцем Боярським Є.В. у виконавчому провадженні №24255527 було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору на підставі статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 216 105,46 грн.

31.12.2021 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Арсенюк О.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та 04.01.2022 було відкрито нове виконавче провадження №68028829, про що видано відповідну постанову.

Позивач вказує, що підставою для відкриття виконавчого провадження №68028829 стала постанова №24255527 від 28.04.2015 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у сумі 216 105,46 грн, тобто у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала примусовому стягненню при відкритті виконавчого провадження ще у 2011 році.

Позивач вважає постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 216 105,46 протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що на час відкриття виконавчого, провадження 28.01.2011 був чинним Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV у редакції від 01.01.2011, який втратив чинність 05.01.2017 на підставі Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ. Пунктом 4 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону від 02.06.2016 №1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Винесення постанови про стягнення виконавчого збору є виконавчою дією, а відтак, на думку позивача, оскаржувана постанова від 28.04.2015 повинна виноситися відповідно до Закону №606-XIV від 21.04.1999, а не на підставі статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України №606-XIV від 05.04.2015.

Також позивач звертає увагу, що чинна на час відкриття виконавчого провадження частина перша статті 46 Закону №606-XIV в редакції від 01.01.2011 значно зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з положеннями статті 28 того ж закону в редакції від 05.04.2015, яка була чинною на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

З наведених підстав просить позов задовольнити

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 09.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Розгляд справи призначено на 16:00 год.17.02.2022, в якому оголошено перерву до 16:00 21.02.2022.

У відзиві на позовну заяву від 17.02.2022 вх.№9787/22 відповідач заперечує заявлені позовні вимоги та вважає їх безпідставними з огляду на те, що положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, шо спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Вказує, що 08.11.2021 на адресу Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надійшла заява стягувача про повернення виконавчого провадження без подальшого виконання на підставі якої 31.12.2021 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу згідно пункту1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, в межах виконавчого провадження №24255527 з примусового виконання наказу Господарського суду Волинської області №5/133-1 від 30.12.2010, 28.04.2015 державним виконавцем, керуючись статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.04.2015 №606-XVI) винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 216 105,46 грн на підставі якої 04.01.2022 відкрито окреме виконавче провадження №68028829 по виконанню постанови про стягнення виконавчого збору від 28.04.2015 №24255527.

За приписами частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII у чинній редакції, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону). 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження. Інших обставин, за яких державний виконавець може прийняти постанову про стягнення виконавчого збору діюча редакція Закону не передбачає.

Враховуючи, що виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП №24255527 повернуто за заявою стягувача не пізніше в часі, ніж прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, а тому дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору відповідають приписам частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечила та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності винесення оскаржуваної постанови.

В судовому засіданні з ініціативи суду оголошено перерву до 16:30 год. 21.02.2022.

В подальшому, з урахуванням приписів частини четвертої статті 229, частини третьої статті 268 КАС України, судовий розгляд справи проведено та завершено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши вступне слово представників сторін дослідивши письмові докази (в т. ч. матеріали виконавчого провадження), суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 28.01.2011 старшим державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Солтисюком А.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №24255527 з примусового виконання судового наказу господарського суду Волинської області №5/133-1 від 30.12.2010 про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь «Індекс-банк» у розмірі 2 161 054,62 грн.

28.04.2015 головним державним виконавцем Боярським Є.В. у виконавчому провадженні №24255527 було винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору на підставі статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» у розмірі 216 105,46 грн.

31.12.2021 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Арсенюк О.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту першого частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та 04.01.2022 відкрито нове виконавче провадження №68028829.

Вважаючи постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Боярського Є.В. від 28.04.2015 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 216 105,46 грн протиправною, позивач звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження).

Відповідно до статті 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною другою статті 25 Закону №606-ХІV установлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно частини першої статті 27 Закону №606-ХІV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Приписами частини першої статті 28 Закону №606-ХІV визначено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною третьою, четвертою вказаної статті 28 також передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. Під час наступних пред`явлень до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Розмір фактично стягнутого з боржника виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Відтак, відповідно до Закону України №606-XIV стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення з винесеним відповідної постанови про стягнення виконавчого збору.

З метою стягнення виконавчого збору виноситься окрема постанова - постанова про стягнення виконавчого збору, яка в свою чергу є виконавчим документом.

Відповідно до пункту 3.7 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 (в редакції, чинній на час відкриття виконавчого провадження), стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 28 Закону. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю на наступний день після завершення строку, наданого боржнику для самостійного виконання рішення. У постанові про стягнення виконавчого збору визначається розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню, зазначений у частині першій статті 28 Закону. Примусове стягнення виконавчого збору здійснюється відповідно до вимог Закону.

Таким чином, виконавче провадження у даній справі було розпочато на підставі Закону №606-ХІV в редакції від 01.01.2011, який був чинний на момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження 28.01.2011. Однак, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору державним виконавцем прийнята на підставі Закону №606-XIV в редакції від 15.04.2015.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до статті 18 Закону України №606-XIV у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу,

прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано

документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних ос індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб-платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних ос громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувач і та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Окремі питання організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню врегулювано Інструкцією з організації примусового виконання рішень (затверджену наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5) (далі також - Інструкція №512/5), яка розроблена відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України.

Згідно пункту 1.5.1. Інструкції № 512/5 з організації примусового виконання рішень (в редакції на момент виникнення правовідносин) постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити:

а) вступну частину із зазначенням:

- назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення;

- найменування органу ДВС, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову;

- назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа);

за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені та по батькові боржника -фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене;

б) мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт (статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт, на підставі якого видано постанову);

в) резолютивну частину із зазначенням:

- прийнятого рішення державного виконавця;

- прізвища, імені, по батькові фізичних осіб, повного найменування юридичних осіб, яким надсилається копія постанови;

- строку і порядку оскарження постанови;

г) до постанов можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами;

ґ) постанова складається і підписується державним виконавцем у необхідній кількості примірників (копій), один з яких (оригінал) залишається у виконавчому провадженні, а інші (копії) направляються за належністю і у випадках, встановлених Законом або цією Інструкцією, затверджуються начальником відділу або його заступником та скріплюються печаткою;

д) у разі якщо постанова державного виконавця є виконавчим документом, вона повинна відповідати вимогам до виконавчого документа, визначеним статтею 18 Закону.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону, інших нормативно-правових актів підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку регулювалися Інструкцією про проведення виконавчих дій (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 №74/5) (чинна на момент виникнення правовідносин).

Згідно пункту 4.16.1. Інструкції №74/5, у разі невиконання рішення у строк, установлений для добровільного його виконання, з боржника постановою державного виконавця, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, стягується виконавчий збір у розмірі десяти відсотків від фактично стягненої суми або вартості майна боржника, яке передане стягувачу за виконавчим документом.

Досліджуючи оскаржувану постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 28.04.2015 ВП №24255527, суд дійшов висновку про її невідповідність вищезазначеним нормам, зокрема, у вступній частині постанови не зазначено прізвище та ініціали посадової особи, що її видала (прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову); не зазначено найменування стягувача, його місцезнаходження, ідентифікаційний код стягувача, рахунки стягувача; не зазначена дата набрання законної (юридичної) сили; не зазначено строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; постанова не затверджена начальником відповідного органу державної виконавчої служби, що свідчить про те, що вона не відповідає вимогам Закону №606-XIV, Інструкції № 512/5 та Інструкції №74/5.

Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ВП №24255527, постанова про відкриття провадження прийнята 28.01.2011.

Пунктом 2 зазначеної постанови боржнику надано семиденний термін на добровільне виконання рішення.

Натомість, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору винесена відповідачем 28.04.2015, що свідчить про порушення процедури її винесення, передбаченої цим Законом, а саме, поза межами встановленого для її винесення строку.

Крім того, суд зазначає, що оскаржувана постанова від 28.04.2015, яка винесена поза межами строку її винесення, з урахуванням приписів Закону №606-XIV, Інструкції № 512/5 та Інструкції №74/5 мала бути винесена відповідачем на підставі Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент відкриття виконавчого провадження ВП №24255527 01.01.2011.

Суд також звертає увагу на те, що матеріали виконавчого провадження №24255527 не містять доказів надсилання ОСОБА_1 ні постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2011, а ні оскаржуваної постанови від 28.04.2015, що є порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 31 Закону України №606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Частиною 5 статті 25 Закону України № 606-XIV встановлено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною першою статті 27 Закону України № 606-XIV встановлено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 28 Закону України №606-XIV встановлено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконався з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Згідно пункту 4.1.1. Інструкції № 74/5, державний виконавець, починаючи виконувати рішення, повинен пересвідчитись, чи отримана боржником копія постанови про відкриття виконавчого провадження і чи здійснені ним дії, спрямовані на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк.

Згідно пункту 3.20 Інструкції № 512/5, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, які державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами за адресами, зазначеними у виконавчому документі, або іншими адресами, про які стало відомо державному виконавцю, або зазначеними у письмовій заяві сторони виконавчого провадження, у тому числі шляхом факсимільного зв`язку або електронною поштою.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що перед тим, як застосовувати засоби і способи примусу, державний виконавець повинен пересвідчитися, чи отримав боржник копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена на зазначену у виконавчому документі адресу боржника та встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення. Отже, у разі з`ясування факту неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 07.05.2018 у справі 916/1605/15-г.

Відтак, законодавством на момент виникнення спірних правовідносин, покладено обов`язок на державного виконання надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Це зумовлено тим, що сторона виконавчого провадження має право знати про дії, що вчиняються державним виконавцем під час виконання функцій, покладених Законом на останніх. Така вимога Закону обумовлена, зокрема, тим, що для вчинення добровільного виконання рішення суду боржнику необхідно знати про строки протягом яких він може виконати зобов`язання добровільно, не чекаючи при цьому вжиття виконавцем заходів щодо стягнення у примусовому порядку.

Зазначене відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16.08.2019 по справі № 520/987/19.

З урахуванням наведеного, у державного виконавця не було правових підстав приймати оскаржену постанову від 28.04.2015, оскільки не направлення постанови про відкриття виконавчого провадження є обставиною, що створює перешкоди чи позбавляє боржника можливості добровільно виконати рішення суду на будь-якій стадії виконавчого провадження та подати державному виконавцю докази такого виконання.

Відтак, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Боярського Є.В. від 28.04.2015 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 216105,46 грн є такою, що не відповідає припасам законодавства та підлягає скасуванню.

Разом з тим, суд не бере до уваги посилання позивача на норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ, оскільки редакція вказаного Закону не була застосована відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови про стягнення виконавчого збору та не поширюється на спірні правовідносини.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2161,05 грн, який сплачений квитанціями від 20.01.2022 №0.0..1. та від 04.02.2022 №0.0..1.

Керуючись статтями 229, 243 - 246, 268, 287 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Волинської області Боярського Є.В. від 28.04.2015 ВП №24255527 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 216 105,46 грн.

Стягнути з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43021, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 27-а, ідентифікаційний код 35041370) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2161 (дві тисячі сто шістдесят одну) гривню 05 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Лозовський