Справа № 500/4851/21
Суддя: Довга Ольга Іванівна
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 500/4851/21 пров. № А/857/21630/21
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,

суддя Глушко І.В.,

суддя Запотічний І.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року (головуючий суддя Осташ А.В., м.Тернопіль) у справі №500/4851/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Тернопільська дирекція АТ "Укрпошта" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

05.08.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у поновлені виплати пенсії з квітня 2021 року по даний час пенсіонеру ОСОБА_2 шляхом виплати пенсії через Укрпошти; зобов`язати відповідача відновити виплату пенсії пенсіонеру ОСОБА_2 з квітня 2021 по даний час за довіреністю.

Позов обґрунтовує тим, що він отримує пенсію своєї дружини на підставі довіреності виданої строком на десять років і вона дійсна до 05.09.2023, з квітня 2021 позивачу припинено виплату пенсії. Позивач звернувся до відповідача із заявою про відновлення виплати пенсії. Листом від 29.04.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на запит представника позивача повідомило про необхідність звернення ОСОБА_2 особисто із заявою про поновлення виплати пенсії.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 в інтересах якої діє позивач за довіреністю пенсія вже призначена, а тому немає необхідності їй особисто з`являтися до Пенсійного фонду для її відновлення.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до довіреності серії ВТ № 335410, посвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Федірко Г.М. зареєстрованої в реєстрі за №2164 від 05.09.2013 позивач, ОСОБА_1 , отримував пенсію своєї дружини ОСОБА_2 . Дана довіреність видана строком на десять років і дійсна до 05.09.2023.

Пенсійні кошти ОСОБА_2 проводились через картковий рахунок ПАТ КБ Приватбанк до квітня 2021 року.

26 квітня 2021 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшла заява ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії ОСОБА_2 .

Відповідач листом від 29.04.2021 та від 13.05.2021 повідомив позивача про пенсійну виплату ОСОБА_2 , а саме, згідно інформації наданої філією ПАТ КБ "Приватбанк" пенсія ОСОБА_2 виплачувалась по довіреності більше ніж рік та не надавалась нова заява про виплату пенсії. Запропоновано ОСОБА_3 особисто звернутись до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з статтею 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон) пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством. Пенсія може виплачуватись за довіреністю, порядок оформлення і строк дії якої визначаються законом. Виплата пенсії за довіреністю здійснюється протягом усього періоду дії довіреності за умови поновлення пенсіонером заяви про виплату пенсії за довіреністю через кожний рік дії такої довіреності. У разі, якщо довіреність оформлена на строк понад один рік, одержувач пенсій, після закінчення кожного року дії довіреності особисто звертається з відповідною заявою до відповідного органу Пенсійного фонду, за місцем перебування на обліку як одержувач пенсії щодо продовження виплати за довіреністю.

Відповідно до пункту 16 Порядку виплати пенсії та грошової допомоги через поточні рахунки в банках затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (із змінами) (Порядок), якщо суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більш як один рік або не одержуються з поточного рахунка більш як один рік, уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідному органу Пенсійного фонду або органу соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач пенсії - подати нову заяву про виплату пенсії до органу Пенсійного фонду. У разі невиконання одержувачем цієї умови орган Пенсійного фонду припиняє перерахування пенсії на поточний рахунок у визначену одержувачем установу уповноваженого банку та проводить виплату через національного оператора поштового зв`язку за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України в установленому порядку.

Оглядаючи матеріали справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно інформації, наданої філією ПАТ КБ «Приватбанк» пенсія ОСОБА_2 виплачувалась по довіреності більше ніж рік та не надавалась нова заява про виплату пенсії. Тому пенсійна виплата, починаючи з квітня 2021 року проводиться через національного оператора поштового зв`язку за зазначеним місцем фактичного проживання.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області призупинено виплату пенсії позивачу, оскільки згідно інформації, наданої філією ПАТ КБ «Приватбанк» пенсія ОСОБА_2 виплачувалась по довіреності більше ніж рік та не надавалась нова заява про виплату пенсії. Тому пенсійна виплата, починаючи з квітня 2021 року проводиться через національного оператора поштового зв`язку за зазначеним місцем фактичного проживання.

Пунктом 6 Порядку передбачено що, одержувачі пенсій та грошової допомоги самостійно обирають уповноважений банк, де відкривають поточний рахунок.

Згідно з пунктом 10 Порядку, заява про виплату пенсії подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України. Заява про виплату пенсії може прийматися органом Пенсійного фонду України через установи уповноваженого банку. Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

Апеляційний суд вважає недоцільним посилання апелянта на п.1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, що заява про поновлення виплати пенсії може бути подана до Пенсійного фонду законним представником пенсіонера, оскільки дана норма не підлягає до застосування у цій справі, бо позивач являється представником Музики В.Ф. за довіреністю, а не законним представником, як про це зазначає у позові.

Враховуючи зазначене, колегія суддів зазначає, що для виплати пенсії через банківську установу ОСОБА_2 необхідно особисто звернутися із заявою встановленого взірця до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) територіального органу Пенсійного фонду України. Позивач особисто із заявою про поновлення виплати пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України не зверталась, а отже, на даний час немає правових підстав для поновлення виплати пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Одночасно суд апеляційної інстанції зважає на положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року у справі № 500/4851/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. І. Довга
судді І. В. Глушко
І. І. Запотічний