Справа № 734/1035/17
Суддя: Іванюк Т. І.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 6-а/734/7/21 Справа № 734/1035/17
Ухвала

іменем України

22 лютого 2022 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Іванюка Т.І.,

з участю: секретаря судових засідань Галюк Л.В.,

позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Калюжного А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнавання протиправним рішення та зобов`язання прийняти рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з втратою працездатності,-

в с т а н о в и в:

Постановою Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про визнання дій протиправними рішення та зобов`язання прийняти рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з втратою працездатності, задоволені в повному обсязі. Визнано протиправні дії Міністерства оборони України щодо відмови у нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби у країнах, де велися бойові дії. Рішення Міністерства оборони України № 19 від 24 лютого 2017 року, виражене у формі Протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в разі інвалідності осіб, звільнених з військової служби, скасовано. Міністерство оборони України зобов`язано здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення, отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного частиною другою на день встановлення інвалідності з 27 червня 2013 року. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року апеляційна скарга Міністерства оборони України задоволена частково. Постанову Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року змінено, четвертий абзац резолютивної частини викладено в наступній редакції: «Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок виконання обов`язків військової служби, у розмірі 27-місячного грошового забезпечення». В іншій частині постанова Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року залишена без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року касаційна скарга Міністерства оборони України залишена без задоволення. Постанова Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2017 року залишені без змін.

13 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просить: встановити судовий контроль за виконанням постанови Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року у справі №734/1035/17, з метою її належного виконання; зобов`язати Міністерство оборони України подати звіт про виконання постанови Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року; накласти штраф на службових осіб Міністерства оборони України, відповідальних за неналежне виконання постанови Козелецького районного суду Чернігівської області від 12 вересня 2017 року. Свою заяву ОСОБА_1 мотивує тим, що Міністерство оборони України, під виглядом належного виконання рішення суду, проведено розрахунок одноразової грошової допомоги у спосіб, що протирічить чинному законодавству, та значно зменшує її розмір.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги заяви підтримав та просив задовольнити з мотивів невиконання у належний спосіб Міністерством оборони України рішення Козелецького районного суду від 12 вересня 2017 року.

Представник відповідача Калюжний А.П. у судовому засіданні проти заяви про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення заперечив з мотивів її безпідставності, та зазначив, що Міністерством оборони України 15.03.2019 року вся сума, яка підлягала стягненню за рішенням суду, була нарахована і сплачена позивачу. Тому, рішення суду є виконане у повному обсязі.

Заслухавши позивача, представника відповідача, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнавання протиправним рішення та зобов`язання прийняти рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з втратою працездатності, задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Так, відповідно до частини першої статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 166 КАС України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Оскільки статтею 382 КАС України не встановлений порядок розгляду заяви позивача про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, тому розгляд вказаної заяви проведено у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 382 Кас України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З системного аналізу вказаних правових норм слідує, що статтею 382 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу.

Разом з тим, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 0640/3719/18.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що приписами статті 382 КАС України не передбачено право позивача на звернення до суду з заявою про встановлення судового контролю з виконанням рішення, зазначене повноваження є правом суду та вирішується на його розсуд на стадії прийняття рішення.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 1 частини шостої статті 246 КАС України, згідно з якими у разі необхідності у резолютивній частині вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - суд може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.

Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення є правовим наслідком судового рішення і саме в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - суд може лише під час прийняття рішення у справі.

Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.

Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.

У даному випадку при ухваленні рішення судом судовий контроль не встановлювався.

Враховуючи викладене, суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати судовий контроль за заявою позивача вже після ухвалення рішення у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/18826/14.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

У свою чергу, матеріалами справи не підтверджено, що позивачем вичерпано загальний порядок виконання судового рішення, визначений Законом України «Про виконавче провадження». Крім того, доказів того, що встановлений порядок виконання рішення суду не дав очікуваного результату або що відповідач створює перешкоди для його виконання, матеріали справи також не містять.

З огляду на зазначене суд не знаходить підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 248, 246, 256, 382, КАС України, суд, -

у х в а л и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнавання протиправним рішення та зобов`язання прийняти рішення по виплаті одноразової грошової допомоги, в зв`язку з втратою працездатності, відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали виготовлено 23 лютого 2022 року.

Суддя