Справа № 140/887/22
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року ЛуцькСправа № 140/887/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про визнання протиправними та скасування постанов головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни від 21.10.2021 про відкриття виконавчого провадження №67208698 та від 05.01.2022 про арешт коштів боржника.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що винесення 21.10.2021 постанови про відкриття виконавчого провадження №67208698 по виконанню як виконавчого документа постанови державного виконавця №34817712 від 22.12.2020 про стягнення виконавчого збору, винесення в рамках виконавчого провадження №67208698 постанови про арешт коштів боржника уже стало порушенням прав та інтересів позивача, оскільки за відсутності фактичного стягнення коштів, а також за наявності укладеної між позивачем як боржником, та ТОВ «Кей-Колект», як стягувачем, угоди про припинення зобов`язань переданням відступного з відповідним терміном виконання виконавчою службою було безпідставно та в порушення норм чинного законодавства взято до виконання постанову про стягнення виконавчого збору та проведено ряд виконавчих дій щодо стягнення з позивача так званого виконавчого збору в тому числі шляхом накладення арешту на рахунки та кошти позивача у банківських установах.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.02.2022 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судове засідання призначено на 16:00 22.02.2022.

У поданому до суду відзиві на позовну заяву від 22.02.2022 №14699 представник відповідача заявлений позов не визнала та зазначила, що постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню.

За приписами частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ (у чинній редакції) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Інших обставин, за яких державний виконавець може прийняти постанову про стягнення виконавчого збору діюча редакція Закону не передбачає.

Враховуючи, що виконавчий документ у виконавчому провадженні ВП №3481771 повернуто за заявою стягувача не пізніше в часі, ніж прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, а тому дії державного виконавця з винесення постанови про стягнення виконавчого збору відповідають приписам частини третьої статті 40 Закону №1404-VІІІ.

З наведених підстав просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позов заперечила та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності винесення оскаржуваних постанов.

В судовому засіданні з ініціативи суду оголошено перерву до 16:50 год. 22.02.2022.

В подальшому, з урахуванням приписів частини четвертої статті 229, частини третьої статті 268 КАС України, судовий розгляд справи проведено та завершено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши вступне слово представників сторін дослідивши письмові докази (в т. ч. матеріали виконавчого провадження), суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 01.10.2012 відкрито виконавче провадження відповідно до постанови №34817712 з виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області у справі №2-5299/11 від 13.10.2011, про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Ескада», Приватного підприємства «Факт «МВК» та ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 30.10.2007 в розмірі 791792,30 грн та по 455,00 грн судових витрат з кожного.

22.12.2020 на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду по справі №2-5299/11 від 13.08.2020 замінено стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-5299/11 виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області з ПАТ «Укрсиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

22.12.2020 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксаною Валеріївною винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 79224,73 грн.

20.10.2021 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксаною Валеріївною на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII винесено постанову про повернення вказаного виконавчого листа стягувачу.

21.10.2021 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксаною Валеріївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67208698 з виконання постанови №34817712 виданої 22.12.2020 головним державним виконавцем Другого ВДВС у м. Луцьку Арсенюк О.В. про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 63351,43 грн.

05.01.2022 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксаною Валеріївною при примусовому виконанні постанови №34817712 виданої 22.12.2020 винесено постанову у ВП №67208698 про арешт коштів боржника, у зв`язку з невиконанням вищевказаного документа та в цілях повного та своєчасного виконання виконавчого документа виникла необхідність накладення арешту на всі відкриті рахунки боржника.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентується Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

За приписами статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII).

Статтею 26 Закону №1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема: виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої).

Аналізуючи наведені вище положення, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє державний виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору та винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 13.02.2019 у справі № 295/13991/16-а, від 20.02.2019 у справі № 712/5014/17, від 28.01.2021 у справі №640/24233/19.

Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

Отже, стягнення виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця. Саме тому на час відкриття виконавчого провадження у державного виконавця відсутні законні підстави для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого-документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 нього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом,

Пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішення затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2832/5) передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 14 і 15 частин першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дати її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Оскаржувана позивачем постанова про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2022 № 67208698 винесена на виконання постанови №34817712 про стягнення виконавчого збору у розмірі 63351,43 грн, виданої 22.12.2020,.

Отже, відповідач мав усі законні підстави відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, так як постанова про стягнення виконавчого збору є самостійним виконавчим документам та набирає чинності з моменту її винесення.

Суд звертає увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження є самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень, підстави і порядок прийняття якого врегульовано Законом №1404. Однак, позивач, оскаржуючи постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документа щодо стягнення виконавчого збору, не обґрунтовує її протиправність.

Порядок прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження відповідачем не порушено, а постанова про стягнення виконавчого збору на підставі якої відкрите виконавче провадження № 67208698 є чинною.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2022 ВП № 67208698 слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №360/4369/19 від 26.08.2020 та постанові Великої палати Верховного Суду у справі №0340/1792/18 від 20.05.2020.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксани Валеріївни від 05.01.2022 ВП № 67208698 про арешт коштів боржника суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404 виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Крім того, частинами першою, другою, третьою статті 56 Закону № 1404-VIII визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Таким чином, державний виконавець наділений правом накладати арешт на кошти боржника у разі несплати останнім, зокрема, виконавчого збору.

У зв`язку з невиконанням постанови від 22.12.2020 у ВП №34817712 та в цілях повного та своєчасного виконання виконавчого документа 05.01.2022 головним державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Арсенюк Оксаною Валеріївною при примусовому виконанні постанови №34817712, виданої 22.12.2020, винесено постанову у ВП №67208698 про арешт коштів боржника.

Оскільки суд дійшов висновку про правомірність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.10.2022 ВП № 67208698, то прийнята на її забезпечення постанова про арешт коштів боржника є також правомірною.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 242 КАС України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» N 49684/99 від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 243-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку регіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Винниченка, 27-а, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (04070, місто Київ, вулиця Іллінська, 8, ) про визнання протиправними та скасування постанов відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А. Лозовський