Справа № 160/25925/21
Суддя: Рянська Вікторія В'ячеславівна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису, -
16 грудня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якій позивач просила:
- визнати протиправним та скасувати припис №1163-ДК/0133Пр/03/01/-21 стосовно ОСОБА_1 , складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області заступником начальника відділу державного контролю за використанням та охороною земель № 3 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Дем`янцем Вадимом Юрійовичем;
- визнати протиправним та скасувати розрахунок розміру шкоди на суму 7138,00 грн стосовно ОСОБА_1 , складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області заступником начальника відділу державного контролю за використанням та охороною земель № 3 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Дем`янцем Вадимом Юрійовичем.
Одночасно з пред`явленням позову ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року було відмовлено у повному обсязі.
Копію ухвали суду від 21.12.2021 з копією позовної заяви та доданими до неї документами вручено відповідачу 13.01.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином 15-денний строк для подання відзиву тривав до 28.01.2022, однак станом на 21.02.2022 відзиву, витребувавних документів, заяв або клопотань від відповідача до суду не надходило.
Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на те, що відповідача було належним чином повідомлено про відкриття првадження у справі, своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Вказаний припис вручено позивачеві 27.10.2021 що підтверджується власним підписом ОСОБА_1 .
Не погодившись з означеним приписом, позивач звернулася з даною позовною заявою до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Відповідно до ст.1 Земельного кодексу України (далі також ЗК України, тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За приписами ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.
Частиною першою статті 791 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Частинами 3-7 ст. 791 ЗК України визначено, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.
Відповідно до ч.ч.9-10 ст. 791 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.
За приписами ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:
а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;
б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;
в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;
г) прийняття спадщини;
ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Частинами 1 та 2 статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Згідно зі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Водночас, ст.126 ЗК України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель визначено Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19.06.2003р. №963-ІV (далі - Закон №963-ІV), який спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.
Відповідно до ст.4 Закону №963-ІV об`єктом державного контролю за використанням та охороною земель є всі землі в межах території України.
За приписами ч.1 ст.5 Закону №963-ІV державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 визначено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.
Приписами ч.1 ст.15-2 Земельного кодексу України і п. «а» ч.1 ст.6 Закону №963-ІV визначено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належать здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України і встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.
Відповідно до ст.9 Закону №963-ІV державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються, зокрема, шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб.
Статтею 10 Закону №963-ІV визначено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель та встановлено, що державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:
- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;
- давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків;
- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;
- у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;
- викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для одержання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;
- передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;
- проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відеозйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України;
- звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства про охорону земель можуть мати й інші повноваження відповідно до закону.
Пунктом 6 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру №308 від 17.11.2016 року (зі змінами від 20 лютого 2020 №53), передбачено, що посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності; давати обов`язкові для виконання вказівки (приписи) з питань використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель відповідно до їх повноважень, а також про зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків; безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель.
Приписами частини 1 статті 1 Закону №963-ІV визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
При цьому, п.б ч.1 ст.211 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, як самовільне зайняття земельних ділянок.
Згідно з ч.1 ст.212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними.
Відповідно до ч.2 ст.212 ЗК України приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.
Заперечуючи проти таких висновків, позивач посилається на те, що 23.05.2001 її чоловіку ОСОБА_2 було видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,0000 га, розташованою на території Василівської сільської ради. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 05.06.2006 засновником і головою Селянського (фермерського) господарства «Азербайджан» стала позивач. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 179/1043/16-ц, позивач зазначає, що право постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення селянського (фермерського) господарства, після його створення належить господарству. Після смерті його засновника СФГ «Азербайджан» ОСОБА_2 відповідні права та обов`язки щодо використання вказаної земельної ділянки зберігаються за СФГ «Азербайджан».
Дослідивши надану позивачем на підтвердження зазначених обставин копію державного акту на право постійного користування земельною ділянкою сері ДП № 000154, виданого 23.05.2001, встановлено, що вказаний акт було видано громадянину України ОСОБА_2 в тому, що на підставі рішення 13 сесії 23 скликання Солонянської районної Ради народних депутатів Солонянського району Дніпропетровської області від 27.09.2000 № 11-13/ХХІІІ йому надається у постійне користування земельна ділянка площею 4,000 га, розташована на території Василівської сільської ради для ведення фермерського господарства.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2020 було відкрито провадження у вищевказаній господарській справі №904/5889/20.
Згідно з інформацією відділу дізнання Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 26.07.2021 №5/Я-327аз на адвокатський запит, на стадії досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні голову СФГ «Азербайджан» ОСОБА_1 визнано потерпілою.
Твердження позивача про те, що станом на час видання спірного припису зазначена земельна ділянка перебувала у користуванні СФГ «Азербайджан» не підтверджено належними і допустими доказами.
Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою сері ДП № 000154, виданий 23.05.2001 ОСОБА_2 не містить відомостей про каастровий номер земельної ділянки.
Водночас, позивачем фактично визнається, що станом на час проведення перевірки СФГ «Азербайджан», головою якого вона є, користувалося зазначеною земельною ділянкою.
Факт користування позивачем цією земельною ділянкою станом на час проведення перевірки встановлено та зафіксовано актом обстеження земельної ділянки № 1163-ДК/122/АО/10/01/-21 від 27.10.2021.
Враховуючи встановлення державним інспектором за наслідками проведеної перевірки факту порушення позивачем земельного законодавства у вигляді самовільного зайняття нею земельної ділянки, державний інспектор обґрунтовано та на законних підставах видав оскаржуваний припис про усунення цього порушення.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що оскаржуваний припис №1163-ДК/0133Пр/03/01/-21 від 27.10.2021 стосовно ОСОБА_1 , складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Держгеокадастру у Дніпропетровській області заступником начальника відділу державного контролю за використанням та охороною земель № 3 управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Дем`янцем В.Ю., є законним, обґрунтованим та скасуванню не підлягає, а відтак, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити у повному обсязі.
Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі, розподіл судових витрат, понесених позивачем, відповідно до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису - відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: 52461, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Кам`яне, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, вул. Філософська, 39-А, .

Повний текст рішення складено 21.02.2022.

Суддя В.В. Рянська