Справа № 200/15324/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

14 лютого 2022 року Справа №200/15324/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши позовну заяву

Комунального підприємства Донецький регіональний центр поводження з відходами (84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Танкістів, буд. 176)

до Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Архітектора Нільсена, буд. 26, кв. 2)

про визнання нечинною вимоги

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство Донецький регіональний центр поводження з відходами, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, в якому просив суд: визнати нечинною (такою що втратила силу) вимогу Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 29.09.2020 № 04-05-07-15-05/4161 в повному обсязі.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в період з 18 травня по 11 серпня 2020 року на виконання Плану проведення заходів державного фінансового контролю Управлінням Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області проведено планову виїзну ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства Донецький регіональний центр поводження з відходами (далі КП ДРЦПВ) за період з 01 липня 2017 року по 30 квітня 2020 року. Ревізію було призупинено з 09 червня по 05 серпня 2020 року, та з 05 по 07 серпня 2020 року для проведення зустрічних перевірко.

12 серпня 2020 року відповідачем було складено Акт №04.05.07-931/001 ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства Донецький регіональний центр поводження з відходами за період з 01.07.2017 по 30.04.2020 (далі - Акт) із зазначенням виявлених порушень законодавства.

Порушення щодо відсутності документального підтвердження виконаних робіт ПП ДОНБАС БУДІНДУСТРІЯ СЕРВІС.

Комунальне підприємство Донецький регіональний центр поводження з відходами внаслідок оплати коштів в сумі 1508845,0 гривень на рахунок ПП ДОНБАС БУДІНДУСТРІЯ СЕРВІС з призначенням платежу сплата за роботи по об`єкту Будівництва заводу для знешкодження відходів, а саме відходів біологічного походження, який розташовано на території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області при відсутності документального підтвердження виконання робіт, а саме без підтверджуючих первинних документів (Акт приймання виконаних будівельних робіт форма № КБ-2в) здійснено незаконні видатки в сумі 1508845,0 гривень, що є порушенням пунктів 1, 3 статті 9 Закону України від 16.07.1999 №996- XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та умов договору підряду №11/Т від 27.11.2019.

Внаслідок оплати за виконання робіт без підтверджуючих документів позивачу (за рахунок коштів обласного бюджету за КПКВК МБ 2818313 Ліквідація іншого забруднення навколишнього природного середовища КЕКВ 3210 Капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям) завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 1508845,0 гривень.

Порушення щодо порушення сплати за розробки проектно-кошторисної документації.

Перевіркою договорів №21/Т від 02.11.2017; №22/Т від 02.11.2017; №23/Т від 02.11.2017; №4/Т від 22.05.2018; №5/Т від 22.05.2018; №6/Т від 22.05.2018, укладених з ТОВ СПЕЦПРОМЕКСПЕРТ, встановлено, що технічні завдання до кожного договору містять однакові завдання на проектування, однакові відомості обсягів робіт.

Перевіркою робочих проектів за договорами №21/Т від 02.11.2017; №22/Т від 02.11.2017; №23/Т від 02.11.2017; №4/Т від 22.05.2018; №5/Т від 22.05.2018; №6/Т від 22.05.2018 встановлено, що всі проекти містять однаковий зміст та складові, обсяги проєктування.

Відповідно до ДСТУ БД.1.1-7:2013 Правил визначення вартості проектно-вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.08.2013 № 374 при застосуванні проекту повторного використання вартість проектних робіт обчислюється від вартості проектування такого об`єкту в одну стадію Робочий проект у розмірі до 15%.

Відповідно до п.3.16 ДБН А.2.2-3:2014 Склад та зміст проектної документації на будівництво проект (проектні рішення) повторного використання це документація на об`єкт або його відокремлену частину, що використовується повторно при проектуванні іншого об`єкта будівництва, що затверджена і, у разі необхідності, має звіт експертизи щодо її відповідності вимогам будівельних норм, стандартів та правил.

Внаслідок зайво сплачених коштів за розробки проектів повторного використання позивачу (за рахунок коштів обласного бюджету) завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 991100,00 гривень.

Порушення щодо порушення розрахунків договірної ціни з розміщення відходів за 1 тн протягом 01.07.2017-30.04.2020.

Діяльність позивача спрямована на провадження господарської діяльності у сфері збирання, сортування, транспортування, переробки та утилізації відходів як вторинної сировини, а саме послуги з прийому та розміщенню відходів на полігоні м. Краматорськ, вул. Танкістів 176. Основним споживачем послуг є підприємства, установи та організації розташовані у м. Краматорськ, Дружківка відповідно до укладених договорів.

Таким чином, внаслідок укладання договорів про надання послуг з прийому та розміщення відходів за цінами нижчими ніж встановлено розрахунками договірної ціни (калькуляція) з розміщення відходів за 1 т, підписаних директором ОСОБА_1 , позивачем були упущені вигоди/недоотримано (доходу) на загальну суму 1270924,50 гривень.

02 вересня 2020 року Комунальним підприємством Донецький регіональний центр поводження з відходами до відповідача подані Заперечення до акту ревізії фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства Донецький регіональний центр поводження з відходами за період з 01.07.2017 по 30.04.2020.

29 вересня 2020 року відповідачем пред`явлена директору Комунальним підприємством Донецький регіональний центр поводження з відходами вимога щодо усунення встановлених порушень.

Відповідач вимагав:

забезпечити відшкодування на користь КП ДРЦПВ шкоди (збитків) в сумі 1508845,00 гривень заподіяної внаслідок зайвої сплати коштів ПП ДОНБАС БУДІНДУСТРІЯ СЕРВІС за виконання робіт з будівництва заводу для знешкодження відходів, а саме відходів біологічного походження, який розташований на території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області при відсутності документального підтвердження виконання робіт та стягнення, в тому числі у судовому порядку, зайво сплачених коштів відповідно до норм статей 15, 16, 610-625, 1212-1213 Цивільного кодексу України. У випадку неможливості забезпечити відшкодування у вищезгаданому порядку, розглянути питання відшкодування збитків з винних осіб відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю (пункт 2.1 вимоги),

забезпечити відшкодування на користь КП ДРЦПВ шкоди (збитків) в сумі 991100,00 гривень, заподіяної внаслідок зайвої сплати коштів ТОВ СПЕЦПРОМЕКСПЕРТ за розробки проектно-кошторисної документації в повному обсязі, а не в розмірі 15% при застосуванні проекту повторного використання та стягнення, в тому числі у судовому порядку, зайво сплачених коштів відповідно до норм статей 15, 16, 610-625, 1212-1213 Цивільного кодексу України та статей 217-218 Господарського кодексу України. У випадку неможливості забезпечення відшкодування у вищезгаданому порядку, розглянути питання відшкодування збитків з винних осіб відповідно до статей 130-136 Кодексу законів про працю (пункт 2.2 вимоги),

з метою дотримання вимог п. 7.1 Статуту КП ДРЦПВ, а саме отримання прибутку (доходу), пропонуємо КП ДРЦПВ привести у відповідність із затвердженими калькуляціями договори з надання послуг з прийому та розміщення відходів (пункт 4 вимоги).

Позивач вважає, що оспорювана вимогою втратила свою чинність з підстав викладених у позові:

1) на час звернення до суду по дійсній справі, йому не відомо про наявність будь якого рішення суду щодо відшкодування завданих збитків, за позовною заявою Відповідача;

2) відповідач намагався спонукати позивача до самостійних дій, щодо відшкодування завданої шкоди. Тобто, спонукання Позивача самостійно визначити, на підставі невизначених способів реалізації законодавчих актів, які саме заходи слід вжити для усунення виявлених порушень, в свою чергу, може призвести до нового можливого порушення Позивачем чинного законодавства. Зазначене в світлі обов`язкового характеру спірної вимоги в частині корегування роботи підконтрольної установи є порушенням вимог закону в частині змісту7 вимоги як акту індивідуальної дії;

3) відповідач втратив можливість щодо звернення до суду, в рамках своїх повноважень, оскільки строк дії вимоги визначений саме в ній скінчився (30.10.2020 року);

4) невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Відповідач у задоволенні адміністративного позову просив відмовити з підстав визначених у відзиві та додаткових поясненнях.

Відповідач звернув увагу суду що у провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала справа № №200/10675/20-а за позовною заявою Комунального підприємства Донецький регіональний центр поводження з відходами до Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги.

Рішенням Донецького від 25 березня 2021 року у задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства Донецький регіональний центр поводження з відходами (місцезнаходження: 84301, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Танкістів, буд. 176; ) до Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області (місцезнаходження: 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Архітектора Нільсена, 26/2, ) про визнання протиправними та скасування: пункту 2.1 вимоги №04-05-07-15-05/4161 від 29 вересня 2020 року у частині відсутності документального підтвердження виконаних робіт у результаті чого було завдано збитків на загальну суму 1508845,00 гривень; пункту 2.2 вимоги №04-05-07-15-05/4161 від 29 вересня 2020 року у частині щодо порушення сплати за розробки проектно-кошторисної документації у результаті чого було завдано збитків на загальну суму 991100,00 гривень;

пункту 4 вимоги №04-05-07-15-05/4161 від 29 вересня 2020 року у частині недодержання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2006 №1010 щодо розрахунків договірної ціни з розміщення відходів за 1 т протягом 01.07.2017 - 30.04.2020 в результаті чого були упущені вигоди/недоотриманий дохід на загальну суму 1270924,50 гривень було відмовлено у повному обсязі.

Вищезазначене рішення було залишено без змін Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року.

Як зазначав Донецький окружний суд у справі №200/10675/20-а «З аналізу оскаржуваної вимоги відповідача вбачається, що вона стосується фінансових порушень в частині завдання збитків КП ДРЦПВ.

Враховуючи, що виявлені під час перевірки фінансові порушення є збитками, заподіяними об`єкту контролю, суд доходить висновку, що про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, натомість такі збитки можуть бути відшкодовані у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, в органу державного фінансового контролю наявне право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

Разом з тим, в порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов`язки для позивача.

Збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов, а не позов підконтрольної установи про визнання вимоги протиправною.

З матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги стосуються виключно визнання неправомірною вимоги щодо усунення порушень, складеної за наслідками перевірки, які не породжують жодних правових наслідків чи обов`язків для позивача, а тому не мають ознак рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), оскарження яких здійснюється за нормами Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі, що розглядається відповідач пред`явив вимоги, які вказують на виявлені збитки та їхній розмір. Так як, збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, підстави та правильність їх обчислення перевіряє суд при розгляді справи за позовом про їх стягнення, а не в порядку визнання такої вимоги протиправною та її скасування.

Такий висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-461а14, від 25 листопада 2014 року у справі №21-442а14, від 20 січня 2015 року у справах №№ 21-601а14, 21-603а14, від 27 січня 2015 року у справі №21-436а14, від 02 грудня 2015 року у справі №21-3609а15 (№826/80/13-а) та Верховним Судом від 20 лютого 2018 у справі №822/2087/17 (№К/9901/5402/17), від 30 січня 2018 року у справі №806/999/14 (К/9901/1862/18), від 08 травня 2018 у справі №802/458/14-а (№К9901/6190/18, К9901/6191/18), від 25 травня 2018 року у справі №810/4712/14 (№К/9901/17291/18), які, в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.».

Предметом спору у цій справі є визнання нечинною (такою що втратила силу внаслідок закінчення строків протягом яких вона могла бути виконана) вимоги відповідача.

Дослідивши позовну заяву суд зазначає наступне.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

За визначенням пункту 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За правилами частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах:

1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження;

1-1) спорах адміністратора за випуском облігацій, який діє в інтересах власників облігацій відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки", із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності;

2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби;

3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень;

4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів;

5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом;

6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму;

7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації;

8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності;

9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб;

10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб;

11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель та спрощеного відбору без застосування електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю;

12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень";

13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".

14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства;

15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Поряд з цим, помилковим є застосування статті 19 КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних/господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим є, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17.

Однак, при цьому позивач просив визнати нечинною (такою що втратила силу) вимогу відповідача.

Діючий Кодекс адміністративного судочинства, а саме ч. 1 ст. 5 визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.5 КАС України).

Статтею 264 КАС України визначаються особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень.

Так, зазначеною статтею встановлено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:

1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266 1 цього Кодексу), постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.

Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

У разі відкриття провадження в адміністративній справі щодо оскарження нормативно-правового акта суд зобов`язує відповідача опублікувати оголошення про це у виданні, в якому цей акт був або мав бути офіційно оприлюднений.

Оголошення повинно містити вимоги позивача щодо оскаржуваного акта, реквізити нормативно-правового акта, дату, час і місце судового розгляду адміністративної справи.

Оголошення має бути опубліковано не пізніш як за сім днів до підготовчого засідання, а у випадку, визначеному частиною десятою цієї статті, - у строк, визначений судом.

Якщо оголошення опубліковано своєчасно, вважається, що всі заінтересовані особи належним чином повідомлені про судовий розгляд справи. Скарги на судові рішення в цій справі заінтересованих осіб, якщо вони не брали участі у справі, залишаються без розгляду.

Адміністративна справа щодо оскарження нормативно-правових актів вирішується за правилами загального позовного провадження.

Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

Якщо у процесі розгляду справи щодо нормативно-правового акта суд виявить, що інші нормативно-правові акти, прийняті відповідачем, чи їх окремі положення, крім тих, щодо яких відкрито провадження в адміністративній справі, безпосередньо впливають на прийняття рішення у справі і без визнання таких нормативно-правових актів протиправними неможливий ефективний захист прав позивача, суд визнає такі акти чи їх окремі положення протиправними в порядку, визначеному цією статтею.

Рішення суду у справах щодо оскарження нормативно-правових актів оскаржується у загальному порядку.

Правила цієї статті застосовуються також у випадках, коли питання протиправності нормативно-правового акта постало під час розгляду іншої адміністративної справи.

Статтею 265 КАС України визначені наслідки визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним.

Резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Позов про оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині, розглядається судом за правилами спрощеного позовного провадження.

Судом визначено, що позивачем використано неналежний спосіб судового захисту.

Визнати протиправним та нечинним можна лише нормативно правовий акт в силу приписів КАС України.

Оскаржувана вимога відповідача є актом індивідуальної дії і як зазначалось у цій ухвалі позивач використав такий спосіб захисту у справі №200/10675/20 .

У відповідності до п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Справа про визнання нечинним акту індивідуальної дії не підлягає розгляду в порядку любого судочинства.

Належним та ефективним способом захисту порушеного права в адміністративному процесі за позицією суду є визнання протиправним та скасування (визнання недійсним) індивідуального акта чи окремих його положень.

Щодо втрати сили вимоги внаслідок закінчення строків дії вимоги, яка винесена органом Держаудітслужби, то суд вважає наголосити про наступне.

У статті 19 Конституції України зазначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, Закон - це нормативно-правовий акт вищої юридичної сили, що регулює найважливіші суспільні відносини шляхом встановлення загальнообов`язкових правил, прийнятий в особливому порядку (законодавчим органом влади), або безпосередньо народом.

Відповідач здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». Так у вказаному законі неодноразово зазначається поняття «вимагати від підконтрольного органу». Проте в самому тексті закону жодним чином не визначається поняття терміну «вимога».

Відповідач, проводить діяльність у сфері контролю, на підставі Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 та Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами, затвердженого КМУ 20.04.2006р. №550. Вказані положення є підзаконними актами, та в свою чергу визначається як - нормативний акт, що приймається уповноваженими нормотворчими суб`єктами на основі і на виконання законів, не повинні суперечити їм. Проаналізувавши вказані порядки, суд зазначає, що в ньому також немає визначення такого поняття (терміну) як «вимога». У тексті Порядку № 43 зазначеного, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: 9) вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів;

16) пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства;

Порядком № 550 у пункті 46, визначено, що якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акту ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Згідно п.19 ч.1 ст. 4 КАС України - індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У відповідності до постанови ВП ВС, по справі № 9901/415/18 від 16.10.2018р., ВП ВС надала оцінку правовій природі письмової вимоги контролюючого органу (Відповідача), як такої що наділена рисами правового акту індивідуальної дії.

Абзацом 2 ст.47 Постанови КМУ №550 від 20.04.2006р. «Про затвердження порядку інспектування Державною аудиторською службою» передбачено, що про розгляд результатів ревізії та вжиті у зв`язку з цим заходи органи управління об`єкта контролю та органи виконавчої влади не пізніше ніж у місячний строк інформують відповідний орган державного фінансового контролю.

Згідно з підпунктом 9 пункту 4 Положення №43 Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань: вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів: застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Згідно з пунктами 45, 46 Порядку №550 у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Відповідно до пункту 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Водночас, відповідно до вимог підпункту 16 пункту 6 Положення №43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства.

Наведені вище норми кореспондуються з приписами пункту 7 статті 10 Закону №2939-XII, згідно з якими органу державного фінансового контролю надається право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Частиною 2 статті 15 Закону №2939-XII встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Виходячи з аналізу наведених правових норм, органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень, при цьому, при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган держфінконтролю визначає їх розмір та звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

Спеціальним законодавством не встановлений строк протягом якого діє (є дійсною) вимога щодо її виконання в частині відшкодування (стягнення) збитків, де саме адміністративний суд (оскільки відсутня рівність сторін у процесі, а суб`єкт владних повноважень реалізує владні управлінські функції) оцінює підстави та правильність їх обчислення при розгляді справи за позовом про їх стягнення, оскільки спір є публічно- правовим.

Враховуючи ту обставину, то спір є публічно- правовим і право звернення відповідача до адміністративного суду встановлено законом, то такий позов може бути реалізований шляхом звернення органів Держаудітслужби у строк визначений ст. 122 КАС України.

Абзацом другим ч. 2 ст. 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.

Тобто орган держаудитслужби може звернутись до суду з позовом щодо невиконаної вимоги протягом трьох місяців з дня до якого органом владних повноважень був встановлений строк її виконання.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Справа про визнання нечинним акту індивідуальної дії не підлягає розгляду в порядку жодного судочинства.

З огляду, адміністративна справа підлягає закриттю, оскільки вона не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом Комунальне підприємство Донецький регіональний центр поводження з відходами до Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області, про визнання нечинною (такою що втратила силу) вимогу Управління Східного офісу Держаудитслужби в Донецькій області від 29.09.2020 № 04-05-07-15-05/4161 в повному обсязі закрити.

Роз`яснити позивачу, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також жодного судочинства України.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Вступну та резолютивну частину ухвали складено та підписано 14 лютого 2022 року.

Повний текст ухвали складено та підписано 21 лютого 2022 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя О.М. Кониченко