Справа № 308/15859/21
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 308/15859/21 пров. № А/857/2946/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Приступи Р.Л.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2021 року (головуючого судді Деметрадзе Т.Р. ухвалене у відкритому судовому засіданні о 15 год. 28 хв. в м. Ужгород) у справі №308/15859/21 за позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,-

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 25.11.2021 звернулася в суд з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичне місце перебування в Україні: АДРЕСА_1 , в якому просить затримати громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів) з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує, що має посвідку на тимчасове проживання в Україні та навчається в Україні, що підтверджує копія студентського квитка.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 22.11.2021 о 13 год. 00 хв. був виявлений та затриманий співробітниками ГОРВ 94 прикордонного загону на ділянці відповідальності впс «Ужгород» в межах контрольованого прикордонного району за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб.

Згідно протоколу про адміністративне затримання від 22.11.2021; протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 22.11.2021 у ОСОБА_1 документів, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України немає, перебуває на території України незаконно, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати йому допомогу у поверненні до країни походження та достатніх коштів для повернення до країни походження або внесення застави не має.

Суд першої інстанції задовольняючи позов прийшов до висновку, що відповідач коштів для виїзду з території України не має, працевлаштуватись на території України не має змоги та не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, також не має законних підстав для перебування на території України та існує ризик, що останній ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, оскільки у нього відсутні документи, що дають право на виїзд з України та він був затриманий в межах контрольованого прикордонного району за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 2 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 3 статті 3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з частиною 2 статті 14 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI, іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Частиною 5 статті 26 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно частини 1 статті 30 Закону № 3773-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, з системного аналізу наведених правових норм слідує, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства мають передувати дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Частинами 11, 13 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, яка затверджена спільним наказом МВС України, Адміністрацією ДПС України, Службою безпеки України №353/271/150 від 23.04.2012 регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_1 22 листопада 2021 року о 13 год. 00 хв. був виявлений та затриманий співробітниками ГОРВ 94 прикордонного загону на ділянці відповідальності впс «Ужгород» в межах контрольованого прикордонного району за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Словацьку Республіку, поза встановленими пунктами пропуску в складі групи осіб.

Відповідно до протоколів про адміністративне затримання, особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 22.11.2021 у ОСОБА_1 документів, які посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України немає, перебуває на території України незаконно, українською мовою не володіє, родичів на території України, які б могли надати йому допомогу у поверненні до країни походження та достатніх коштів для повернення до країни походження або внесення застави не має.

В матеріалах справи наявний письмовий запит до Департаменту консульської служби МЗС України, направлений 94 прикордонним загоном 23.11.2021 №21/1358 «Щодо затримання громадян Народної Демократичної Республіки Бангладеш» який направлений з метою сприяння в інформуванні Посольства Народної Демократичної Республіки Бангладеш за кордоном про затримання 22.11.2021 на території Ужгородського району Закарпатської області за спробу незаконного перетину державного кордону з України до Словацьку Республіку іноземців, які назвалися громадянами Бангладеш серед яких - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані обставини підтверджують вживання позивачем дій з метою ідентифікації особи та забезпечення видворення, а тому колегія суддів вважає що оскільки станом на момент затримання у відповідача були відсутні у нього документи, тому суд першої інстанції правомірно затримав громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 для його ідентифікації строком на шість місяців.

Відповідачем до апеляційної скарги додано копію посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка як в ній зазначено дійсна до 18.08.2023 та додано копію студентського квитка Приватного вищого навчального закладу-інституту «Українсько-Американський Університет Конкордія» від 01.09.2019 КВ №12699091 ОСОБА_1 дійсний до 30.06.2023, однак дані документи до компетентного органу не надавалися, а так само не були надані до суду першої інстанції, у відзиві на апеляційну скаргу позивач не наводить доводів на спростування щодо перевірки відповідних документів на їх автентичність та наявність права відповідача на перебування в Україні, як вказують вищевказані документи, а тому апеляційний суд вважає, що такі слід перевірити позивачу оскільки прізвище у посвідці на тимчасове проживання № НОМЕР_2 не є однаковим із відповідачем, однак така відмінність написання може бути тільки як переклад із іноземної мови, тому колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апелянта про те, що позивачем не доведено обставин щодо забезпечення видворення за межі території України відповідача.

Додатково колегія суддів зазначає, що аналіз сукупності зазначених обставин вказує на те, що затримання відповідача є необхідним та виправданим за наведених умов, таке дозволить компетентним органам в установленому порядку здійснити відповідні процедури ідентифікації щодо відповідача, а процедура видворення на думку суду є передчасним, оскільки слід буде перевірити наявність права на перебування громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 в Україні.

Колегія суддів наголошує на тому, що принциповим моментом в розглядуваній справі є затримання відповідача за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд апеляційної інстанції також зазначає про необхідність врахування положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до пункту «ґ» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Крім цього, у пункті 103 Рішення Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року (Справа № 50264/08 «Анатолій Руденко проти України») вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 .

Відтак, оскаржене рішення суду першої інстанції підлягає у цій частині скасуванню та прийняття нової постанови.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а врешті рішення в частині затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою ідентифікації на строк шість місяців починаючи з часу фактичного затримання слід залишити без змін.

Поняття адміністративної справи незначної складності (малозначної справи) міститься у пункті 20 частини першої статті 4 КАС України, відповідно до якого адміністративною справою незначної складності є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин. Частиною 6 статті 12 КАС України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ цієї категорії, який, втім, не є вичерпним. Згідно пункту 11 частини 6 статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет спору, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, відповідно рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 289, 308, 310, 316, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2021 року у справі №308/15859/21 скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог про забезпечення видворення за межі території України, - і в цій частині прийняти нову постанову.

Відмовити у задоволенні позовної вимоги про забезпечення видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 листопада 2021 року у справі №308/15859/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом строку визначеного статтею 329 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Р.Й. Коваль

В.В. Гуляк

Повний текст постанови складено 21.02.2022