Справа № 380/9992/21
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 року

справа №380/9992/21

провадження № П/380/10138/21

зал судових засідань № 12

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.,

секретар судового засідання Ящишин І.А.,

за участю:

представника позивача Ворошилової Н.В.,

представника відповідача Бойко З.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в порядку загального позовного провадження справу за позовом Головного управління ДПС у Львівській області до Приватного акціонерного товариства «Шахта Надія» про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у заставі, -

в с т а н о в и в :

Головне управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ЄДРПОУ ВП 43968090) (далі позивач, ГУ ДПС у Львівській області) звернулося до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахта Надія» (місцезнаходження: 80086, Львівська область, Сокальський район, с. Сілець ) (далі відповідач, ПрАТ «Шахта Надія»), в якому просить надати дозвіл на погашення суми податкового боргу ПрАТ «Шахта Надія» () за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що станом на 26.04.2021 податковий борг відповідача становить 150235492,42 грн. Постановами та рішенням Львівського окружного адміністративного суду позовні вимоги Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Львівській області, Сокальської ОДПІ, ГУ ДПС у Львівській області до ПАТ «Шахта Надія» про стягнення податкового боргу задоволено, а саме: від 09.07.2014 у справі №813/2705/14 в розмірі 1948250,85 грн; від 25.11.2014 у справі №813/6344/14 у розмірі 7336586,77 грн; від 06.10.2014 у справі №813/6744/14 на суму 1718135,71 грн; від 03.11.2014 у справі №813/7438/14 у розмірі 692128,71 грн; від 04.12.2014 у справі №813/8196/14 на суму 1445851,00 грн; від 05.05.2015 у справі №813/1773/15 на суму 11485504,00 грн. На виконання вказаних судових рішень контролюючим органом було скеровано ряд платіжних вимог щодо списання суми заборгованості із банківських рахунків боржника, однак внаслідок вжитих заходів сума заборгованості не була погашена. Актом опису майна від 27.02.2019 №9 податковим керуючим описано майно такого боржника на загальну суму 8564833,62 грн. Згідно з актом опису майна №5/58.9-14 від 12.03.2020 податковим керуючим описано майно ПрАТ «Шахта Надія» на загальну суму 580366,12 грн. Описане майно було передано в податкову заставу, про що свідчать витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження. У зв`язку з цим, позивач звертається до суду з позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу відповідача за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі. З огляду на вищенаведене, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач 05.10.2020 подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив. Вказав, що ПрАТ «Шахта Надія» включено до переліку об`єктів державної власності, які підлягають приватизації, тобто перебуває в стадії приватизації, у зв`язку з чим на застосування процедури примусової реалізації його майна розповсюджуються положення про мораторій, встановлені Законом України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств», тому відсутні підстави для надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі. Просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою від 06.10.2021 суд призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Від позивача 12.01.2021 надійшли пояснення-заперечення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та поясненнях-запереченнях. Просила позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, з підстав, викладених у відзиві. Просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ПрАТ «Шахта Надія» зареєстроване як юридична особа 16.02.1996, перебуває на обліку як платник податків у ГУ ДПС у Львівській області, а також є вугледобувним підприємством і згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб основним видом його діяльності є добування кам`яного вугілля (05.10), а відповідно до пункту 3.2 Статуту основним напрямком діяльності підприємства є видобування кам`яного вугілля і реалізація вугільної продукції.

ПрАТ «Шахта Надія» є державним підприємством, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики України, що не заперечуються сторонами.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.07.2014, залишеною в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2016 у справі №813/2705/14 за позовом прокурора Сокальського району Львівської області в інтересах держави в особі Сокальської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Львівській області до ПАТ «Шахта Надія» задоволено позов про стягнення податкового боргу в сумі - 1 948 250,85 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 25.11.2014, залишеною в силі ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30.04.2015 у справі №813/6344/14 за позовом Сокальської ОДГП ГУ Міндоходів у Львівській області до ПАТ «Шахта «Надія», задоволено позов про стягнення податкового боргу в сумі - 7 336 286,77 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06.10.2014 у справі №813/6744/14 за поданням Сокальської ОДШ ГУ Міндоходів у Львівській області до ПАТ «Шахта «Надія», задоволено подання про стягнення податкового боргу в сумі - 1718135,71 грн

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.11.2014 у справі №813/7438/14 за поданням Сокальської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області до ПАТ «Шахта «Надія», задоволено подання про стягнення податкового боргу в сумі - 692128,71 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 04.12.2014 у справі №813/8196/14 за поданням Сокальської ОДПІ ГУ Міндоходів у Львівській області до ПАТ «Шахта «Надія», задоволено подання про стягнення податкового боргу в сумі 1445851,00 грн.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 у справі №813/1773/15 (набрала законної сили 28.02.2017) за позовом Сокальської ОДПІ про стягнення з ПАТ «Шахта Надія» податкового боргу, стягнуто з рахунків ПАТ «Шахта «Надія» до бюджету податковий борг в сумі 11485504,00 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08.12.2020 у справі № 380/647/20 позовні вимоги Головного управління ДПС у Львівській області до ПАТ «Шахта «Надія» про стягнення податкового боргу у розмірі 5616810,23 грн задоволено повністю.

Згідно із довідкою Головного управління ДПС у Львівській області від 05.05.2021 №5387/5/13-01-13-01-12, станом на 26.04.2021 за ПАТ «Шахта Надія» обліковується заборгованість в сумі 150235492,42 грн.

Як вказує позивач у позові, на виконання вище зазначених рішень суду податковим органом було скеровано ряд інкасових доручення щодо списання суми заборгованості із банківських рахунків боржника, однак, внаслідок вжитих заходів сума заборгованості не була погашена.

Податковим керуючим на підставі рішення в.о. начальника Сокальського ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 16.11.2015 № 1 складено акт опису майна №9 від 27.02.2019 на загальну суму 8564833,62 грн.

Крім того податковим керуючим на підставі рішення в.о. начальника Сокальського ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 16.11.2015 № 1 складено акт опису майна №5158.9-14 від 12.03.2020 на загальну суму 580366,32 грн.

Відповідно до витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяження рухомого майна №58561628 від 01.03.2019 та №65363063 від 16.03.2020 контролюючим органом зареєстровано вид обтяження - податкова застава на об`єкти визначені в актах опису майна №9 від 27.02.2019 та №5158.9-14 від 12.03.2020.

Оскільки вжитими заходами контролюючого органу не досягнуто погашення податкового боргу, що обліковується за відповідачем, Головне управління ДПС у Львівській області орган звернулось до суду з адміністративним позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з абзацом 1 підпункту 87.1, підпунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

Підпунктами 88.1, 88.2 статті 88 Податкового кодексу України встановлено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Відповідно до пункту 89.1 статті 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає: у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

Таким чином, податкова застава є способом забезпечення виконання обов`язку зі сплати грошових зобов`язань, при її застосуванні обмежуються права платника податків щодо розпорядження власним майном.

Відповідно до абзацу 1 пункту 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде права власності у майбутньому.

Згідно з пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Пунктом 89.8 статті 89 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний безоплатно зареєструвати податкову заставу у відповідному державному реєстрі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі наявності у платника податків непогашеного податкового боргу податковий орган вправі поширити на майно такого платника податкову заставу на підставі відповідного рішення керівника податкового органу та складеного акта опису ліквідного майна, яка підлягає реєстрації у відповідному державному реєстрі.

Відповідно до підпунктів 95.1, 95.2 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України встановлено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Таким чином, Податковим кодексом України встановлено особливий порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з платника податків у рахунок погашення податкового боргу. Органами стягнення за такими рішеннями, які здійснюють процедуру їх примусового виконання, є контролюючі органи в розумінні Податкового кодексу України.

Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із даним позовом:

- наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів);

- сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку;

- відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків;

- наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.

Лише сукупність вказаних обставин є підставою для звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Отже, Податковим кодексом України встановлено черговість вжиття податковим органом заходів щодо погашення податкового боргу: спочатку приймаються заходи для стягнення коштів з платника податків, а у разі їх недостатності погашення податкового боргу здійснюється за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій, зокрема, у постанові від 02 квітня 2019 року у справі № 809/1941/14.

Згідно з п. 87.3.7. ст. 87 ПК України не може бути використано як джерело погашення податкового боргу платника податків майно, що не може бути предметом застави відповідно до Закону України «Про заставу».

Статтею 4 Закону України «Про заставу» передбачено, що предметом застави не можуть бути об`єкти державної власності, приватизація яких заборонена законодавчими актами, а також майнові комплекси державних підприємств та їх структурних підрозділів, що знаходяться у процесі корпоратизації.

Судом встановлено, що ПАТ «Шахта Надія» є державним підприємством, заснованим на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики України, що не заперечуються сторонами.

Відповідно до п. 14 Статуту ПрАТ «Шахта Надія», товариство використовує, утримує державне майно, закріплене ним на праві господарського відання та розпоряджається ним з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Відповідно до ст.22 Господарського кодексу України, держава здійснює управління державним сектором економіки відповідно до засад внутрішньої і зовнішньої політики. Суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів. Повноваження суб`єктів управління у державному секторі економіки - Кабінету Міністрів України, міністерств, інших органів влади та організацій щодо суб`єктів господарювання визначаються законом. Зазначені суб`єкти управління у державному секторі економіки можуть приймати рішення, необхідні для підготовки до реалізації та здійснення державно-приватного партнерства (концесії), які є обов`язковими до виконання підприємствами, установами, організаціями, що перебувають у сфері їх управління. Законом можуть бути визначені види господарської діяльності, яку дозволяється здійснювати виключно державним підприємствам, установам і організаціям. Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління. Правовий статус окремого суб`єкта господарювання у державному секторі економіки визначається уповноваженими органами управління відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів. Відносини органів управління з названими суб`єктами господарювання у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися на договірних засадах. Держава застосовує до суб`єктів господарювання у державному секторі економіки усі засоби державного регулювання господарської діяльності, передбачені цим Кодексом, враховуючи особливості правового статусу даних суб`єктів.

Таким чином, Господарським кодексом України передбачено дві групи суб`єктів господарювання державного сектора економіки:

1) підприємства, що діють на основі лише державної власності;

2) інші суб`єкти державного сектора економіки, що мають, крім акціонера держави, також й інших акціонерів (учасників), однак держава забезпечує вирішальний вплив на господарську діяльність цих суб`єктів.

Таким чином, державними підприємствами відповідно до Господарського кодексу України є підприємства, що діють на основі державної власності.

Стаття 326 Цивільного кодексу України визначає, що у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Відповідно до ст.136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Згідно з ст.137 Господарського кодексу України, правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням.

Відповідно до ст.141 Господарського кодексу України, до державного майна у сфері господарювання належать єдині майнові комплекси державних підприємств або їх структурних підрозділів, нерухоме майно, інше окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, акції (частки, паї) держави у майні суб`єктів господарювання різних форм власності, а також майно, закріплене за державними установами і організаціями з метою здійснення необхідної господарської діяльності, та майно, передане в безоплатне користування самоврядним установам і організаціям або в оренду для використання його у господарській діяльності. Держава через уповноважені органи державної влади здійснює права власника також щодо об`єктів права власності Українського народу, зазначених у частині першій статті 148 цього Кодексу. Управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб`єкти. Види майна, що може перебувати виключно у державній власності, відчуження якого недержавним суб`єктам господарювання не допускається, а також додаткові обмеження щодо розпорядження окремими видами майна, яке належить до основних фондів державних підприємств, установ і організацій, визначаються законом. Відчуження суб`єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів, здійснюється у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України. Продаж суб`єктом господарювання державного майна, яке належить до основних фондів, здійснюється лише на конкурентних засадах.

Згідно з преамбулою Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» №2864-ІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) цей Закон спрямований на забезпечення економічної безпеки держави, недопущення руйнування цілісних майнових комплексів державних підприємств, захисту інтересів держави під час реалізації майна господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків.

Статтею 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001 № 2864-III (далі Закон № 2864-ІІІ) встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Дія мораторію, встановлена частиною першою цієї статті, не поширюється на застосування примусової реалізації майна (за виключенням об`єктів, що відповідно до закону не підлягають приватизації, а також підприємств, перед якими у держави є підтверджена в установленому порядку заборгованість з відшкодування різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з опалення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню) для погашення заборгованості перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та її дочірніми підприємствами, що здійснювали постачання природного газу на підставі ліцензії. Порядок реалізації майна встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 2 Закону № 2864-ІІІ для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Судом встановлено, що актом опису майна № 9 від 27 лютого 2019 року описано майно на загальну суму 8564833,62 грн, а саме основні засоби, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, зокрема: стаціонарне обладнання ДПР (дільниці прохідницьких робіт), пекарні, підсобного господарства, медпункту, ВТБ, матеріального складу, маркшейдерського відділу, лампової, електроцеху, ДПУ (дільниці підіймальних установок), дільниці автотранспорту, дільниці 2102, ДГР, швейного цеху, бази відпочинку «Шахтар», автоматики, АБК, а також будівлі та споруди їдальні, механічного цеху, техкомплексу, ДШТ, БВР, дільниці № 1, дільниці № 4, магазину.

Окрім того, актом опису майна №5158.9-14 від 12.03.2020 описано майно на загальну суму 580366,32 грн, а саме: основні засоби, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, зокрема: стаціонарне обладнання.

Вищенаведене майно, яке описане в податкову заставу є основними засобами, які обліковуються як необоротні активи, що підтверджується інвентарними описами основних засобів.

Таким чином, враховуючи те, що майно ПрАТ «Шахта Надія», яке описано в податкову заставу, належить до основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності підприємства, а частка державної власності в статутному капіталі відповідача становить не менше 25%, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

В свою чергу, що стосується посилань позивача на те, що в контексті спірних правовідносин норми Податкового кодексу України мають прерогативу по відношенню до інших законодавчих актів, а Законом № 2864-ІІІ не введено мораторій на примусову реалізацію майна у процедурі погашення податкового боргу, то суд вважає останні безпідставними, тому як пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України чітко визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами, а відтак норми Закону № 2864-ІІІ, яким встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств, мають застосовуватися в обов`язковому порядку.

Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 11.02.2020 у справі №818/1604/16 та від 19.01.2021 у справі № 808/3932/15, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Відповідно до ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність доказів та беручи до уваги, що позивачем не доведено наявності підстав для надання дозволу на погашення всієї суми податкового боргу за рахунок майна ПрАТ «Шахта Надія», що перебуває в податковій заставі, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10,13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову Головного управління ДПС у Львівській області до Приватного акціонерного товариства «Шахта Надія» про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у заставі відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складене та підписане 21.02.2022.

Суддя Р.І. Кузан