Справа № 640/22275/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2022 року м. Київ № 640/22275/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом доОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) Державної міграційної служби України (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 9) Управління Державної міграційної служби України у Луганській області (93404, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 12) Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, 4А)
провизнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі також - Позивач, ОСОБА_1 ) з позовною заявою до Державної міграційної служби України (далі також - Відповідач 1, ДМС України), Управління Державної міграційної служби України у Луганській області (далі також - Відповідач 2, Управління), Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, в якій просить:

1. Визнати протиправними дії Управління Державної міграційної служби України у Луганській області з проведення службового розслідування щодо підстав оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_1 та складання висновку № 137/2016 від 05.07.2016 за результатами цього службового розслідування.

2. Визнати протиправними дії Державної міграційної служби України із затвердження 21.07.2016 Висновку № 137/2016 від 05.07.2016.

3. Визнати протиправним та скасувати Висновок № 137/2016 від 05.07.2016 за результатами службового розслідування щодо підстав оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_1 , що був складений Управлінням Державної міграційної служби України у Луганській області та затверджений Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 21.07.2016, яким паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 було визнано таким, що оформлений з порушенням чинного законодавства України, підлягає вилученню та знищенню.

4. Визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві з проведення службового розслідування щодо законності документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 та складання висновку № 137/2016 від 05.08.2016 за результатами цього службового розслідування.

5. Визнати протиправними дії Державної міграційної служби України із затвердження 11.08.2016 Висновку № 137/2016 від 05.08.2016.

6. Визнати протиправним та скасувати Висновок № 137/2016 від 05.08.2016 за результатами службового розслідування щодо законності документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , що був складений Головним управлінням Державної міграційної служби України в місті Києві та затверджений Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від 11.08.2016, яким паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 30.10.2014, орган видачі - 8024, оформлений на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було визнано недійсним та таким, що підлягає вилученню та знищенню.

7. Зобов`язати Державну міграційну службу України вилучити з підсистеми ЄІАС УМП «Недійсний документ» інформацію про оголошення паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 та паспорту громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 недійсними.

8. Зобов`язати Державну міграційну службу України в установленому порядку проінформувати Адміністрацію Державної прикордонної служби України, Службу безпеки України, Міністерство внутрішніх справ України та Укрбюро Інтерполу про скасування Висновку № 137/2016 від 05.07.2016 та Висновку № 137/2016 від 05.08.2016.

9. Зобов`язати Державну міграційну службу України повернути громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок протиправних дій Відповідачів та прийнятих ними оскаржуваних висновків, Позивач позбавлений документів, які підтверджують його громадянство України, дають йому право законного перебування на її території та виїзду за її межі, як громадянина України, у той час, як ним для отримання відповідних документів подавалися Відповідачам усі необхідні документи, що підтверджували наявність підстав, необхідних для набуття громадянства України та оформлення паспорта громадянина України, взамін втраченого, і паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тож порушені права Позивач підлягають поновленню у заявлений ним у позовній заяві спосіб.

Представник ДМС України подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому наголосив, що Відповідач 1 у спірних правовідносинах діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, тож заявленим вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Також зауважив, що такий захід, як визнання паспортів такими, що оформлені з порушенням вимог законодавства України та підлягає вилученню і знищенню цілком відповідає меті сприяння виявленню помилок та не позбавляє Позивача права здійснити оформлення паспорту громадянина України у відповідності до вимог чинного законодавства за наявності на те підстав.

Представник Управління подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення заявлених вимог заперечив з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, зазначивши при цьому, що на підставі наказів Управління № 76 від 21.07.2014, № 77 від 28.07.2014, № 78 від 04.08.2014 «Про тимчасове припинення діяльності апарату УДМСУ та ряду його територіальних підрозділів» у період з 21.07.2014 по 28.07.2014, у період з 28.07.2014 по 04.08.2014, з 04.08.2014 до особливого розпорядження, окрім іншого, Перевальський районний сектор УДМС у Луганській області припинив свою діяльність, тобто з 21.07.2014 адміністративні послуги не надавав та не міг їх надавати. Таким чином, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 виданий 21.07.2014 Перевальським РС УДМС у Луганській області оформлений з порушенням вимог законодавства України. Більше того, представник Управління зазначив, що у вказаному паспорті допущено помилку в адресі місця проживання, а також посадова особа, ПІБ ОСОБА_2 , яка нібито проставляла в паспорті штамп місця проживання Позивача, у Перевальському РС УДМС у Луганській області ніколи не працювала.

За правилами статті 52 КАС України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.09.2017 № 732 утворено Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, реорганізувавши шляхом злиття Управління Державної міграційної служби у Київській області та Головне управління Державної міграційної служби України у місті Києві.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про заміну у справі Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві його правонаступником - Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі також - Відповідач 3, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області).

Представник Відповідача 3 подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення заявлених до Відповідача 3 вимог з підстав їх необґрунтованості та безпідставності, натомість вважаючи дії та висновок Відповідач 3 законними, вчиненими на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення і вчинення відповідних дій.

Розглянувши подані сторонами (їх представниками) документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

УСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з надходженням від ДМС України листа № 6.3/6299-16 від 10.06.2016 про проведення службового розслідування щодо законності документування паспортом громадянина України, зокрема, ОСОБА_1 , Управлінням було проведено відповідне службове розслідування щодо законності підстав оформлення паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 21.07.2014 Перевальським РС УДМС України в Луганській області на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за результатами якого складено Висновок за результатами службового розслідування щодо підстав оформлення паспорта громадянина України ОСОБА_1 № 137/2016 від 05.07.2016, затверджений директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України 21.07.2016 (далі також - Висновок № 137/2016 від 05.07.2016).

Відповідно до Висновку № 137/2016 від 05.07.2016, наказом Управління № 76 від 21.07.2014 «Про тимчасове припинення діяльності апарату УДМСУ та ряду його територіальних підрозділів» з 21.07.2014 по 28.07.2014 тимчасово припиняють діяльність апарат та деякі підрозділи, у тому числі Первомайський територіальний підрозділ Управління, отже паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 був оформлений у день припинення роботи зазначеного підрозділу, що є порушенням вимог наказу.

Також у Висновку № 137/2016 від 05.07.2016 зазначено, що паспорти громадянина України у Перевальському РВ УДМС України в Луганській області оформлялись за допомогою комп`ютерного обладнання, однак паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 оформлений від руки, отже зазначений паспорт оформлений з порушенням вимог законодавства України.

На підставі вищевикладеного, Управління вважало паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 21.07.2014 Перевальським РС УДМС України в Луганській області на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства України, підлягає вилученню та знищенню.

Також, було проведено службове розслідування щодо законності документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , за результатами якого складено Висновок № 137/2016 від 05.08.2016, затверджений директором Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України 11.08.2016 (далі також - Висновок № 137/2016 від 05.08.2016).

Відповідно до Висновку № 137/2016 від 05.08.2016 вбачається, що 23.10.2014 до сектору централізованого оформлення документів Голосіївського РВ ГУДМС України в м. Києві з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, в оперативному порядку, звернулась особа, яка надала документи на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Владикавказ, Російська Федерація, подавши наступні документи: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 ; копію картки платника податків, видану 23.10.2014 ДПІ у Дніпровському районі м. Києва ГУ Міндоходів у м. Києві на ім`я ОСОБА_1 ; квитанції про сплату держмита, адміністративної послуги та бланку паспорта. Згідно з відміткою у паспорті громадянина України, місце проживання (реєстрації) ОСОБА_1 було зареєстровано 14.05.2007 за адресою: АДРЕСА_2 . Працівниками вказаного відділу (звільнилися задовго до проведення службового розслідування) на ім`я ОСОБА_1 було виготовлено на видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Водночас, приймаючи до уваги той факт, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , на підставі якого було оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , визнано недійсним та таким, що оформлений з порушенням вимог законодавства, робоча група по проведенню службового розслідування вважала, зокрема, визнати недійсним та таким, що підлягає вилученню та знищенню паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 30.10.2014, орган видачі - 8024, оформленого на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до листа відділу ведення державного реєстру виборців Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.10.2014 № 19-14/562 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не внесений до Державного реєстру виборців.

У зв`язку з оформленням паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 та паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 з порушенням вимог законодавства України, до Укрбюро Інтерполу, Адміністрації Прикордонної служби України та ГУ ДМС України в областях та м. Києві було скеровано повідомлення про недійсний паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 .

Незгода Позивача з наведеними діями Відповідачів щодо проведення службових розслідування та затвердженими Висновками, зумовила його звернення до суду з даною позовною заявою.

При цьому, частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє, зокрема, оскаржувані дії та рішення суб`єктів владних повноважень на відповідність вищенаведеним, закріпленим процесуальним законом критеріям.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам та доводам представників сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктами владних повноважень в основу вчинених ними оскаржуваних дій та прийнятих рішень на відповідність вимогам частини другої 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту також - КАС України), суд дійшов висновку, що позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Для вирішення спірних правовідносин судом застосовано, зокрема, норми Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі також - Закон № 2235-III) та Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 № 320 (далі також - Порядок № 320), у відповідних редакціях, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360 (далі також - Положення № 360) Державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Згідно з підпунктом 1 пункту 3 Положення № 360, основними завданнями ДМС є, окрім іншого, реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За приписами підпунктів 3, 4, 23, 33, 36 пункту 4 Положення № 360, ДМС відповідно до покладених на неї завдань: здійснює у межах компетенції провадження з питань прийняття (припинення) громадянства України та подає відповідні документи на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства, а також забезпечує виконання рішень Президента України з питань громадянства; приймає відповідно до законодавства рішення про встановлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України та їх скасування; здійснює реєстрацію (зняття з реєстрації) місця проживання (перебування) фізичних осіб, веде відповідний реєстраційний облік; здійснює відповідно до закону державний контроль за дотриманням законодавства у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів у передбачених законодавством випадках, притягає порушників до адміністративної відповідальності; надає адміністративні послуги відповідно до закону.

ДМС здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи та територіальні підрозділи (пункт 7 Положення № 360).

Відповідно до статті 3 Закону № 2235-III громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Згідно з положеннями статті 5 Закону № 2235-III документами, що підтверджують громадянство України, є, зокрема: 1) паспорт громадянина України; 3) паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Відповідно до пункту 1.2. Порядку № 320, паспорт громадянина України (далі - паспорт) видається територіальними підрозділами Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи) за місцем проживання кожному громадянинові України після досягнення 16-річного віку, а надалі в разі необхідності обмінюється, видається замість утраченого, викраденого або зіпсованого.

Згідно положень пункту 1.3. Порядку № 320, для оформлення паспорта особа подає: заяву про видачу паспорта (додаток 1) (далі - заява); свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см (фотокартки, що подаються для оформлення паспорта, мають бути виконані з одного негатива, із зображенням обличчя виключно анфас, без головного убору, виготовленими на тонкому білому або кольоровому фотопапері без кутика; для громадян, які постійно носять окуляри, обов`язкове фотографування в окулярах); платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита; довідку про реєстрацію особи громадянином України або свідоцтво про належність до громадянства України, а в необхідних випадках - інші документи, визначені статтею 5 Закону України «Про громадянство України» (за необхідності); паспорт громадянина України для виїзду за кордон - для громадян України, які постійно проживали за кордоном, після повернення їх на проживання в Україну; посвідчення про взяття на облік бездомних осіб, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

Оригінали документів повертаються особі після прийняття заяви до розгляду.

Заява та інші документи, необхідні для оформлення або обміну паспорта, у тому числі замість утраченого або викраденого, вклеювання фотокарток при досягненні особою віку 25 або 45 років, подаються заявником до територіальних підрозділів за місцем проживання, а після утворення центрів надання адміністративних послуг (далі - центр) - до відповідного центру (пункт 1.4. Порядку № 320).

Заяви розглядають працівники територіальних підрозділів (пункт 1.4. Порядку № 320).

Згідно з пунктом 2.1. Порядку № 320, оформлення паспортів здійснюють працівники територіальних підрозділів, на яких згідно з їх службовими обов`язками покладено заповнення паспортів. Заповнення здійснюється відповідно до поданих документів за допомогою комп`ютерного обладнання або від руки розбірливим почерком, без скорочень та виправлень. У разі допущення помилок або виправлень паспорти підлягають знищенню в порядку, установленому розділом X цього Порядку.

Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. Порядку № 320 для оформлення паспорта замість утраченого або викраденого особа подає: заяву про втрату або викрадення паспорта за зразком, наведеним у додатку 8 до цього Порядку (далі - заява про втрату паспорта); заяву; дві (три - у разі одержання втраченого паспорта в іншому територіальному підрозділі) фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або копію документа про звільнення від сплати державного мита; документи, на підставі яких у паспорті проставляються відмітки, визначені в пункті 2.3 розділу II цього Порядку (пред`являє за наявності); копію постанови про порушення або відмову в порушенні кримінальної справи за заявою особи до органів внутрішніх справ про викрадення паспорта (пред`являє за наявності).

Заява про втрату паспорта реєструється в Журналі реєстрації заяв про втрату або викрадення паспорта (додаток 9), після чого посадовою особою територіального підрозділу заводиться справа про втрату або викрадення паспорта (далі - справа про втрату паспорта), до якої долучаються подані документи та матеріали перевірки.

До видачі паспорта територіальний підрозділ на підставі заяви (додаток 10) видає громадянину тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України (додаток 11) (далі - тимчасове посвідчення), відповідно до розділу VII цього Порядку.

За приписами пункту 10.4. Порядку № 320, погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України.

У разі оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства керівником територіального органу (територіального підрозділу) проводиться службове розслідування, за результатами якого складається висновок у двох примірниках, який надсилається до Державної міграційної служби України (далі - ДМС України) для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу ДМС України. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС України, другий - у територіальному органі (підрозділі).

Виходячи з наведених положень вбачається, що проведення службового розслідування та складання за його результатами висновку є виключною формою реалізації Відповідачами наданих їм повноважень у сфері громадянства, тож не можуть ставитися під сумнів адміністративним судом.

Водночас, суд не залишає поза увагою позицію Верховного суду, наведену у постанові від 10.02.2021 у справі № 640/9600/20, в якій зазначено, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим і відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов здійснення органом публічної влади та/або його посадовими особами в цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність суб`єкта владних повноважень із виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Водночас право на звернення до суду не є абсолютним, а здійснюється на підставах і в порядку, установлених законом. Кожний із процесуальних кодексів установлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур, та осіб, котрі можуть ініціювати їхнє вирішення. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу, що не є порушенням прав на справедливий судовий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту, гарантованих статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав особи й основоположних свобод (далі - Конвенція).

Європейський суд з прав людини (далі також - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21.12.2010 в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08.04.2010 в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу.

Верховний Суд зазначив, що службове розслідуванням - це комплекс заходів, які здійснюються з метою уточнення причин, установлення обставин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення, відповідальність за яке передбачена законодавством України, та ступеня вини особи (осіб), яка вчинила це правопорушення.

Висновок службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою висновок службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Висновки службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, висновок за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 826/13810/16, від 12.12.2019 у справі № 815/3366/16, від 29.11.2019 у справі № 808/965/17.

При цьому, відповідно до частин п`ятої, шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з положеннями частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, судом встановлено, що Позивач у позовній заяві стверджує, що він є громадянином України, оскільки був громадянином колишнього СРСР, який на момент проголошення незалежності України постійно проживав на території України разом зі своїми батьками. Первісно документи щодо нього оформлювалися батьками, а в подальшому по досягненню 16-річного віку він отримав свій перший паспорт, який втратив, у зв`язку з чим звернувся до Перевальського РС УДМС України в Луганській області для отримання нового паспорта взамін втраченого. Натомість Позивачем не додано суду жодних доказів, які б підтвердили наведені ним доводи та обставини щодо постійного проживання на території України, а також втрати ним паспорта громадянина України, отриманого по досягненню 16-річного віку.

Водночас, на підставі наведених Відповідачами доводів, підтверджених наданими письмовими доказами, зафіксовані у висновках за результатами службових розслідувань обставини підтверджуються.

Натомість, документально підтверджені зазначені у Висновку № 137/2016 від 05.07.2016 обставини оформлення Позивачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 21.07.2014 підрозділом, який припинив свою діяльність на момент видачі зазначеного документа, відповідно до наказу Управління № 76 від 21.07.2014.

Також документально підтверджуються обставини щодо режиму роботи у підпорядкованих Управлінню територіальних підрозділах, відповідно у Перевальському РС УДМС України в Луганській області, згідно з колективним договором від 28.02.2013 № 326, зокрема вихідні дні - неділя та понеділок. Наведене виключило можливість видачі зазначеного паспорта Позивачу 21.07.2014 (понеділок), у вихідний день.

Окрім того, оглянувши наявну в матеріалах справи копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 від 21.07.2014, суд погоджується з доводами Відповідачів щодо наявності у ньому помарок (на другій сторінці у прізвищі вбачається виправлення української літери «і» на російську «и»; на одинадцятій сторінці в штампі реєстрації місця проживання зазначена « АДРЕСА_2 », у той час, як українською мовою вказана вулиця підлягаю написанню «Даргомижського»), що є недопустимим в офіційному документів, яким підтверджується приналежність особи до громадянства України.

Виходячи з вищенаведеного, суд погоджується з висновками Відповідачів, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 від 21.07.2014 виданий Позивачу з порушенням вимог чинного законодавства України. Відповідно суд вважає обґрунтованим висновок Відповідачів про необхідність вилучення виданого Позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , оформленого на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , оформленого з порушенням вимог чинного законодавства України.

Зважаючи на відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування Висновків № 137/2016 від 05.07.2016 та від 05.08.2016, суд не вбачає підстав для задоволення похідних вимог зобов`язального характеру.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29). Наведена позиція ЄСПЛ імплементована також у практиці Верховним Судом, зокрема, у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, проаналізувавши та надавши об`єктивну оцінку письмовим доказам та поясненням представників сторін, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовної заяви та відсутність підстав для її задоволення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідачі належним чином виконали обов`язок щодо доказування, з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук