Справа № 360/1480/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

21 лютого 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/1480/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 23 березня 2021 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі - Старобільське ОУПФУ), в якому з урахуванням уточненого позову позивачем заявлено такі позовні вимоги:

скасувати рішення Старобільського ОУПФУ від 18 грудня 2020 № 20 про відмову в призначенні пенсії;

визнати дії відповідача незаконними;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах згідно з врахованим Першим апеляційним адміністративним судом у постанові від 24 листопада 2020 року в справі № 360/2926/20 пільговим стажем 20 років 06 місяців 14 днів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року в справі № 360/2926/20 зобов`язано Старобільське ОУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 травня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За виконанням постанови суду позивач повторно звернулась до Старобільського ОУПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначивши що суд апеляційної інстанції визнав вироблений позивачем пільговий стаж 20 років 06 місяців 14 днів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Однак, відповідач повторно відмовив позивачу в при значенні пенсії та виніс рішення від 18 грудня 2020 року № 20, мотивоване положеннями пункту 5 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яке передбачає-відсутність пільгового стажу.

Неправильне тлумачення Старобільським ОУПФУ положень законодавства позбавляє позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

З викладених підстав позивач вважає, що рішення відповідача підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Ухвалою від 30 березня 2021 року залишено позов без руху (арк. спр. 29-30).

Позивачем 06 квітня 2021 року подано уточнену позовну заяву (арк. спр. 39-40).

Ухвалою від 08 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 42-43).

Від Старобільського ОУПФУ 22 квітня 2021 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 49-50).

Позивач звернулася до Старобільського ОУПФУ із заявою від 14 травня 2020 року щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачкою додані певні документи, з огляду на які та з врахуванням даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, 22 травня 2020 року Управлінням винесено рішення № 20 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Вказане рішення оскаржено позивачем до суду. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року в справі № 360/2926/20 визнано протиправним та скасовано рішення Старобільського ОУПФУ від 22 травня 2020 року № 20, зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 травня 2020 року № 1383 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року в справі № 360/2926/20 Старобільським ОУПФУ повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 14 травня 2020 року щодо призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах та рішенням від 18 грудня 2020 року № 20 відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності пільгового стажу та необхідного віку.

З посиланням на положення статей 1, 5, пункту 16 розділу ХV Закону № 1058-ІV відповідач зазначає, що до 01 січня 2018 року положення Закону № 1788-ХІІ застосовувалися в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, однак з 01 січня 2018 року пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, здійснюється відповідно до Закону № 1058-ІV.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності стажу на зазначених роботах не менше 20 років, за умови виконання встановлених норм обслуговування.

Отже, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 5 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV позивачці необхідно досягти 55 років та мати страховий стаж не менше 20 років на відповідних роботах.

Щодо посилання позивача на рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, відповідач зазначив, що зазначеним рішенням Конституційного Суду України встановлено, що стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України Закону № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Однак, питання призначення дострокових пенсій за віком на пільгових умовах на даний час врегульовано саме частиною другою статті 114 Закону № 1058-ІV, які неконституційними не визнавались, а отже, є чинними.

Щодо наявного у ОСОБА_1 пільгового стажу, відповідач зазначив, що про можливість підтвердження певних періодів роботи, з огляду на Постанову № 18-1, позивачці запропоновано подати необхідні документи, однак ОСОБА_1 не скористалась своїм відповідним правом. Отже, згідно з наданими документами та даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, не можливо зараховувати ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди роботи в колгоспі «Україна», у КСП «Україна», у СВК «Україна» в якості свинарки з 15січня 1990 року по 20 березня 2007 року у зв`язку із тим, що відповідні підприємства ліквідовані, а період роботи в ПП СВФ «Агро» з 21 березня 2007 року по 30 липня 2010 року - у зв`язку із відсутністю пільгових довідок, що містять відомості про встановлення норм обслуговування тварин та про їх виконання. Таким чином, загальний стаж роботи ОСОБА_1 складає 23 роки 11 місяців 4 дні, а стаж роботи свинарки - 7 місяців 15 днів, що не відповідає вимогам пункту 5 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

По справі сторонами подано такі заяви та клопотання, вчинено такі процесуальні дії:

- ухвалою від 08 квітня 2021 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20 (арк. спр. 44);

- ухвалою від 25 січня 2022 року поновлено провадження у справі; замінено Старобільське ОУПФУ його правонаступником ГУПФУ в Луганській області (арк. спр. 66).

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась до відповідача із заявою від 14 травня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (арк. спр. 53).

Разом з заявою про призначення пенсії позивачем надано: трудову книжку, архівні довідки КУ «Трудовий архів Старобільського району» від 17 березня 2020 року № № 238-244, архівну довідку КУ «Трудовий архів Старобільського району» від 22 травня 2020 року № 312, витяги з ЄДР про державну реєстрацію припинення СВК «Україна» та ПП СВФ «Агро», довідку Старобільської РДА від 28 травня 2020 року № 01-26/1035 (арк. спр. 53 зворот-57).

Рішенням від 22 травня 2020 року № 20 Старобільським ОУПФУ відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV у зв`язку з недосягненням ОСОБА_1 55-річного віку (арк. спр. 60 зворот -61).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Старобільського ОУПФУ про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю (арк. спр. 5-8).

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2020 року в справі № 360/2926/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року в справі № 360/2926/20 задоволено; скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року в справі № 360/2926/20; позов ОСОБА_1 до Старобільського ОУПФУ про визнання дій незаконними, зобов`язання врахувати загальний пільговий стаж роботи у якості свинарки та доярки 20 років 06 місяців 14 днів та призначення пенсії за віком на пільгових умовах задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення Старобільського ОУПФУ щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком від 22 травня 2020 року № 20; зобов`язано Старобільське ОУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 травня 2020 року № 1383 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено (арк. спр. 10-11).

Позивач звернулася до Старобільського ОУПФУ із заявою довільної форми від 05 грудня 2020 року про призначення пенсії на пільгових умовах (арк. спр. 12).

Рішенням від 18 грудня 2020 року № 20 Старобільське ОУПФУ відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 5 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV у зв`язку з відсутністю пільгового стажу та необхідного віку (арк. спр. 13-15).

Вказане рішення мотивоване тим, що зарахувати до пільгового стажу періоди роботи:

в якості свинарки з 15.01.1990 по 19.09.1992, з 19.09.1992 по 10.03.2000, з 10.03.2000 по 20.03.2007 в колгоспі «Україна», КСП «Україна», СВК «Україна» не можливо, оскільки вищезазначені підприємства ліквідовані (дані періоди можливо підтвердити на комісії при ГУПФУ відповідно до вимог постанови правління ПФУ від 10.11.2006 № 18-1);

періоди роботи з 21.03.2007 по 30.07.2010 в якості свинарки в ПП СВФ «Агро» не можливо зарахувати до пільгового стажу, оскільки відсутня пільгова довідка, передбачена пунктом 20 Порядку № 637, та відсутня інформація про виконання встановлених норм обслуговування тварин.

Роз`яснено, що при досягненні позивачем 55 річного віку період роботи в якості свинарки з 15.01.1990 по 19.09.1992, з 19.09.1992 по 10.03.2000, з 10.03.2000 по 20.03.2007 в колгоспі «Україна», КСП «Україна», СВК «Україна» можливо буде зарахувати на підставі рішення комісії при ГУПФУ в Луганській області.

За наданими документами страховий стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 10 місяців 19 днів.

Дослідженням записів у трудовій книжці позивача від 22 липня 1987 року серії НОМЕР_2 у межах спірних правовідносин, судом встановлено, що вона містить такі записи про роботу позивача:

Старобільський райпобуткомбінат:

запис 1 від 23.07.1987 прийнята швачкою в/о 4 розряду (наказ від 21.07.1987 № 51);

запис 2 від 27.12.1989 - звільнена за власним бажанням (наказ від 27.12.1989 № 108);

Колгосп «Україна»:

запис 3 від 15.01.1990 - прийнята в члени колгоспу «Україна» на посаду свинарки (наказ від 15.01.1990 № 1);

запис 4 від 19.09.1992 - припинила членство у колгоспі «Україна» в зв`язку з перетворенням у КСП (колективне сільгосппідприємство) (наказ від 19.09.1992 № 2);

запис 5 від 19.09.1992 - Колгосп «Україна» перетворено в КСП «Україна» (наказ від 19.09.1992 № 2);

запис 6 від 19.09.1992 - прийнята у члени КСП у якості свинарки (наказ від 19.09.1992 № 2);

запис 7 від 10.03.2000 - припинила членство у КСП у зв`язку з перетворенням КСП у СПК;

запис 8 - КСП «Україна» перетворено в СПК «України» (наказ від 10.03.2000 № 2);

запис 9 від 10.03.2000 - прийнята у члени СПК у якості свинарки (наказ від 10.03.2000 № 2);

запис 10 від 20.03.2007 - звільнена в зв`язку з переведенням на інше підприємство до ПП СПФ «Агро» (наказ від 20.03.2007 № 4);

запис 11 від 21.03.2007 - прийнята на роботу за переведенням до тваринництва свинаркою (наказ від 21.03.2007 № 5);

запис 12 від 10.05.2008 - переведена дояркою до молочно - товарної ферми (наказ від 10.05.2008 № 16);

запис 13 від 30.07.2010 - звільнена за скороченням штату (наказ від 30.07.2010 № 28);

запис 14 - запис 13 вважати недійсним (наказ від 30.07.2010 № 159к);

запис 15 від 05.08.2010 - прийнята швачкою 3 розряду до швацької дільниці «Старобільськ» (наказ від 04.08.2010 № 422);

запис 16 від 27.02.2012 - звільнена за власним бажанням (наказ від 27.02.2012 № 253);

Публічне акціонерне товариство «Глорія Джинс»:

запис 17 від 12.03.2012 - прийнята швачкою 3 розряду до швацької дільниці «Старобільськ» (наказ від 12.03.2012 № 303);

запис 18 від 04.12.2013 - переведена швачкою з розряду до швацької дільниці «Новопсков» (наказ від 04.12.2013 № 1593);

запис 19 від 28.04.2015 - звільнена за згодою сторін (наказ від 28.04.2015 № 353) (арк. спр. 71-72).

Відповідно до архівної довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Старобільського району» від 17 березня 2020 року № 238 ОСОБА_1 працювала свинаркою колгоспу «Україна» Старобільського району, 1990 рік відпрацьовано 181 день, дані за 1991 та 1992 роки щодо відпрацювання відсутні (арк. спр. 53 зворот).

Згідно з архівною довідкою Комунальної установи «Трудовий архів» Старобільського району» від 17 березня 2020 року № 239 позивач працювала в колгоспі «Україна» Старобільського району (посада не вказана) та відпрацьовано днів у 1990 році: січень - 9, лютий - 25, березень - 31, квітень - 26, травень - 27, червень - 29, липень - 28, серпень - 18, листопад - 126б, відомості про вересень, жовтень та грудень відсутні; у лютому 1991 року 16 днів, за інші місяці відомості відсутні; у листопаді, грудні 1993 року відпрацьовано 31 та 30 днів відповідно, за інші місяці відомості відсутні (арк. спр. 55).

Відповідно до архівної довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Старобільського району» від 17 березня 2020 року № 240 позивач працювала в КСП «Україна» Старобільського району (посада не вказана) та відпрацьовано днів у 1994 році: січень - 31, лютий - 31, березень - 28, квітень - 31, травень - 30, червень - 31, липень - 31, серпень - 31, вересень - 31, жовтень - 31, листопад - 55 та грудень - 3; у 1995 році: січень - 33, лютий - 28, березень - 21, квітень - 25, травень - 25, червень - 29, липень - 26, серпень - 25, вересень - 26, жовтень - 26, листопад - 32 та грудень - 26 (відомості про заробітну плату відсутні); у 1996 році: січень - 25, лютий - 25, березень - 28, квітень - 25, травень - 27, червень - 23, липень - 25, серпень - 27, вересень - 26, жовтень - 26, листопад - 26 та грудень - 26 (арк. спр. 54 зворот).

Згідно з архівною довідкою Комунальної установи «Трудовий архів» Старобільського району» від 17 березня 2020 року № 241 позивач працювала в колгоспі «Україна» Старобільського району (посада не вказана) та відпрацьовано днів у 1997 році: січень - 25, лютий - 24, березень - 26, квітень - 55, травень - 27, червень - 25, липень - 26, серпень - 26, вересень - 15, жовтень - 10, листопад - 25 та грудень - 27; у 1998 році: січень - 27, лютий - 24, березень - 26, квітень - 16, травень - 12, червень - 56, липень - 38, серпень - 25, вересень - 26, жовтень - 27, листопад - 26 та грудень - 27; у 1999 році: січень - 15, лютий - 24, березень - 30, квітень - 27, травень - 27, червень - 26, липень - 27, серпень - 28, вересень - 20, жовтень - 41, листопад - 27 та грудень - 25 (арк. спр. 56).

Відповідно до архівної довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Старобільського району» від 17 березня 2020 року № 242 позивач працювала в КСП «Україна» Старобільського району (посада не вказана) та відпрацьовано днів у 2000 році: січень - 25, лютий - 23, березень - 25, квітень - 27, травень - 31, червень - 30, липень - 31, серпень - 31, вересень - 31, жовтень - 31, листопад - 31 та грудень - 23; у 2001 році: січень - 39, лютий - 28, березень - 31, квітень - 30, травень - 16, червень - 16, липень - 21, серпень - 20, вересень - 31, жовтень - 31, листопад - 20 та грудень - 44; у 2002 році: січень - 31, лютий - 26, березень - 23, квітень - 22, травень - 23, червень - 19, липень - 24, серпень - 24, вересень - 14, жовтень - 30, листопад - 5 та грудень - 47 (арк. спр. 55 зворот).

Згідно з архівною довідкою Комунальної установи «Трудовий архів» Старобільського району» від 17 березня 2020 року № 243 позивач працювала в СВК «Україна» Старобільського району (посада не вказана) та відпрацьовано днів у 2003 році: січень - 21, лютий - 18, березень - 21, квітень - 25, травень - 23, червень - 1, липень - 44, серпень - 23, вересень - 26, жовтень - 21, листопад - 20 та грудень - 14; у 2004 році: січень - 19, лютий - 39, березень - 27, квітень - 22, травень - 26, червень - 26, липень - 23, серпень - 23, вересень - 23, жовтень - 23, листопад - 23 та грудень - 24; у 2005 році: січень - 19, лютий - 27, березень - 24, квітень - 26, травень - 26, червень - 25, липень - 26, серпень - 48, вересень - 26, жовтень - 26, листопад - 26 та грудень - 28 (арк. спр. 57).

Відповідно до архівної довідки Комунальної установи «Трудовий архів» Старобільського району» від 17 березня 2020 року № 244 позивач працювала в СВК «Україна» Старобільського району (посада не вказана) та відпрацьовано днів у 2006 році: січень - 28, лютий - 26, березень - 24, квітень - 27, травень - 25, червень - 26, липень - 26, серпень - 26, вересень - 26, жовтень - 16, листопад - 36 та грудень - 26; у 2007 році: січень - 26, лютий - 26, березень - 24, за інші місяці відомості відсутні (арк. спр. 56 зворот).

Відповідно до довідки приватного підприємства Сільськогосподарська виробнича фірма «АГРО» від 10 червня 2020 року № 8ВК-20 позивач за період з 21.03.2007 по 20.07.2010 працювала свинаркою (з 21.03.2007 по 10.05.2008) та дояркою (з 10.05.2008 по 30.07.2010) (арк. спр. 73).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і відзив учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною першою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом, досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Згідно з пунктом «д» частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII, у редакції чинній до прийняття Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, жінки, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 50 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років за умови виконання встановлених норм обслуговування.

Норми обслуговування для цих цілей встановлюються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон № 213-VIII), який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, віковий ценз для жінок збільшено до 55 років.

Після набуття чинності Законом № 1058-IV (в редакції, чинній з 02 березня 2015 року) правила призначення пенсій на пільгових умовах жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства регламентувались пунктом «д» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII), яким текст Закону № 1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 5 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності стажу на зазначених роботах не менше 20 років, за умови виконання встановлених норм обслуговування.

Норми обслуговування для цих цілей встановлюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому Законом № 2148-VIII у новій редакції викладено пункт 2 розділу XV Закону № 1058-IV, де передбачалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

В силу спеціальної вказівки у Законі № 2148-VIII наведені вище норми закону підлягали застосуванню з 01 жовтня 2017 року.

Таким чином, з 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства почали регламентуватись одночасно двома однопредметними законами, а саме: пунктом «д» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції Закону № 213-VIII) та пунктом 5 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).

Положення згаданих законів щодо умов призначення пенсії за віком були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII».

Пунктом першим резолютивної частини цього рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини даного рішення від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 05.11.1991 в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Таким чином, з 23 січня 2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій жінкам, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, а саме: пункт «д» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII від 02.03.2015) та пункт 5 частини другої статті 114 Закону №1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).

Відносно позивача правила зазначених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом «д» частини першої статті 13 Закону № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII) та 55 років за пунктом 5 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV (в редакції Закону № 2148-VIII).

З вищеописаних доказів судом встановлено, що на момент звернення позивача до Старобільського ОУПФУ ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_1 виповнилося 50 років.

Зважаючи на частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

При цьому суд зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Конституційний Суд України визнаючи такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» зі змінами, внесеними Законом України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» вказав, що особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування «баланс вірогідностей».

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи, суд констатує, що обрані пенсійним фондом у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивачки).

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону.

Суд зазначає, що Закон України № 1788-XII є пріоритетним у спірних правовідносинах, ніж Закон № 1058-ІV, бо Закон № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій та визначає, які саме види пенсій призначаються громадянам України.

Також при розгляді даної справи суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, згідно з яким наявність колізії між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах, порушує вимогу «якості закону», передбаченої Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Зважаючи на вказаний вище правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що в оскарженому рішенні відповідач помилково відмовив позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «д» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у зв`язку з недосягненням останньою відповідного віку, посилаючись на норми пункту 5 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV.

Що стосується наявного у позивача стажу роботи дояркою та свинаркою, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1), визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Порядок призначення пенсій на пільгових умовах цій категорії працівників роз`яснено у листі Міністерства соціального забезпечення України від 20 січня 1992 року № 7, згідно з яким до доярок належать працівники, які оформлені на роботу доярками, свинарками, мають відповідні посвідчення, які постійно зайняті протягом повного сезону сільгоспробіт в рослинництві та тваринництві. Дояркам, свинаркам, які відпрацювали повний польовий період на колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, весь рік роботи зараховується до стажу, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення, і в тому випадку, якщо в міжпольовий або міжсезонний період вони виконували інші роботи, на тваринницьких фермах тощо. Віднесення господарства до сільгосппідприємств, доярки та свинарки яких мають право на пільгову пенсію, здійснюється відповідно до класифікатора галузей народного господарства. До сільськогосподарських належать підприємства, які виробляють продукцію рослинництва і тваринництва. Єдина назва професії «доярка» та свинарка, запроваджена в 1961 році.

Таким чином, головними умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є виконання робіт на посаді свинарки, досягнення відповідного віку, а також наявність відповідного стажу.

В свою чергу, страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01 січня 2004 року) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01 січня 2004 року) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 березня 2018 року в справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Більш того, відповідальною особою за правильність та повноту ведення трудових книжок є керівник підприємства, установи, організації або уповноважена ним особа, а не працівник. Тому позивач не може нести відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами (за неповноту вказаної інформації).

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постановах від 06 лютого 2018 року в справі № 677/277/17 та від 13 червня 2018 року в справі № 813/782/17.

З трудової книжки позивача, судом встановлено, що позивач в період з 15.01.1990 по 20.03.2007 працювала свинаркою в колгоспі «Україна» (КСП «Україна», СВК «Україна»); з 21.03.2007 по 30.07.2010 дояркою та свинаркою в ПП СВФ «Агро».

Достовірність внесеної інформації підтверджена підписами уповноваженої особи роботодавця, який скріплений відповідною печаткою підприємства, тому у суду відсутні будь-які підстави для сумніву в достовірності внесених до трудової книжки даних.

Отже, записами в трудовій книжці позивача підтверджено, що стаж роботи позивача дояркою та свинаркою становить 20 років 06 місяців 16 днів. Тобто записами в трудовій книжці позивача у повній мірі підтверджено виконання позивачем робот на посаді доярки та свинарки протягом періоду, достатнього для призначення позивачу пенсії відповідно до пункту «д» статті 13 Закону № 1788-ХІІ.

Також судом встановлено, виконання позивачем в період з 15.01.1990 по 20.03.2017 норми обслуговування - кількісті голів корів (свиней), закріплених за робітницею, яких вона зобов`язана обслужити протягом встановленого робочого дня у визначених організаційно-технічних умовах, що підтверджено вищеописаними архівними довідками КУ «Трудовий архів» Старобільського району» від 17 березня 2020 року про роботу позивача в колгоспі «Україна», КСП «Україна», СВК «Україна».

Судом також встановлено, що довідкою ПП СВФ «Агро» підтверджено правильність записів в трудовій книжці позивача про її роботу свинаркою на дояркою на цьому підприємстві в період з 21.03.2007 по 30.07.2010 з повним робочим днем. Також у цій довідці вказано, що ОСОБА_1 у відпустках без збереження заробітної плати не перебувала.

Однак Старобільським ОУПФУ не надано оцінку вказаним у довідках та трудовій книжці інформації про роботу позивача з тих підстав, що позивач має звернутися до комісії при ГУПФУ в Луганській області в Порядку, визначеному постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, із заявою про підтвердження стажу роботи в колгоспі «Україна», КСП «Україна», СВК «Україна» та ПП СВФ «Агро». На думку Старобільського ОУПФУ, саме до повноважень комісії при ГУПФУ в Луганській області віднесено підтвердження періоду роботи, що зараховується до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах.

Суд погоджується з твердженнями Старобільського ОУПФУ, що відповідно до Порядку № 18-1 особа має право звернутися з відповідною заявою до комісії при ГУПФУ в Луганській області за підтвердженням періоду роботи, що зараховується до стажу роботи для призначення пенсії на пільгових умовах.

Однак, на думку суду, таке рішення комісії при ГУПФУ в Луганській області є одним з документів, що підтверджує право особи на пенсію на пільгових умовах за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, яке враховується уповноваженим органом при призначенні пенсії особі. Тобто факт звернення/не звернення особи до комісії в Порядку № 18-1 жодним чином не звільняє орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію, від самостійної перевірки наданих особою для призначення пенсії документів та врахування підтвердженої цими документами інформації.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу позивача періоди її роботи свинаркою з 15.01.1990 по 20.03.2017 в колгоспі «Україна», КСП «Україна», СВК «Україна» та з 21.03.2007 по 30.07.2010 свинаркою та дояркою в ПП СВФ «Агро».

Щодо відсутності в довідці ПП СВФ «Агро» відомостей про навантаження за обслуговування тварин у вказаному періоді, через неможливість надання підприємством цієї інформації внаслідок втрати усієї первинної документації у м. Луганську в 2014 році, суд вважає, що настання таких обставин унеможливило підтвердження особою виконання норми обслуговування тварин та позбавило особу права на призначення пенсії згідно з підпунктом «д» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, що є неприпустимим.

Також суд звертає увагу, що після 01 січня 2004 року стаж позивача має обраховуватися за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування. Проте в Реєстрі відповідні відомості про роботу позивача свинаркою та дояркою а також виконання норм обслуговування в періоді після 01.01.2004 року відсутні.

Особою відповідальною за подання відомостей до Реєстру є страхувальник, тому відсутність тих чи інших відомостей в Реєстрі не пов`язана з діями застрахованої особи, тому неможливо покладати тягар відповідальності на застраховану особу та позбавляти її конституційного права на соціальний захист, що суперечитиме принципу верховенства права.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наданими позивачем документами у повній мірі підтверджено її зайнятість більш ніж 20 років на посадах доярки та свинарки, що дає їй право після досягнення 50-річного віку на призначення пенсії за пунктом «д» статті 13 Закону № 1788-ХІІ, тому Старобільським ОУПФУ безпідставно прийнято рішення від 18 грудня 2020 № 20 про відмову позивачу в призначенні пенсії.

Враховуючи встановлені у справі обставини та підхід до правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Старобільського ОУПФУ від 18 грудня 2020 № 20 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Як наслідок задоволення основної вимоги, зважаючи, що позивач на день звернення із заявою від 14 травня 2020 року досягла 50 річного віку, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягає також похідна вимога про зобов`язання ГУПФУ в Луганській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «д» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності (дій) відповідача, суд вважає за необхідне зазначити, що стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зважаючи на обставини справи, враховуючи, що настання для позивача негативних наслідків пов`язано із прийняттям Старобільським ОУПФУ рішення від 18 грудня 2020 № 20 про відмову в призначенні пенсії, а не з діями (бездіяльністю), вчиненими останнім з метою виконання своїх функцій та повноважень, суд вважає, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування такого рішення, а також зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до пункту «д» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з дня, наступного за днем досягнення позивачем 50 річного віку (з 17 лютого 2020 року), оскільки звернення за призначенням пенсії із заявою від 14 травня 2020 року відбулося протягом трьох місяців з дня досягнення позивачем пенсійного віку.

Самі по собі дії (бездіяльність) відповідача не тягнуть для позивача настання будь-яких негативних наслідків, відповідно, такий спосіб захисту, як визнання їх протиправними, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача.

Тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цієї вимоги позивача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги належать до часткового задоволення.

Що стосується розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, третьої, восьмої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 908,00 грн (арк. спр. 4).

Зважаючи, що спір виник внаслідок неправильних дій Старобільського ОУПФУ, правонаступником якого є ГУПФУ в Луганській області, а також, що вимоги позивача підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 72, 77, 90, 94, 139, 241-246, 250, 255, 263, 291 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код за ) про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Старобільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 18 грудня 2020 № 20 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити ОСОБА_1 лютого 2020 року пенсію за віком на пільгових умовах згідно з пунктом «д» статті 13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова