Справа № 344/14591/21
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/32/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Домбровської Г.В.

при секретарі с/з: Лукинів І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України,

начальника ВРОМ ДТП УПП в Івано-Франківській області

ДПП Павлюка Валерія Дмитровича

третя особа ОСОБА_2

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_1 (надалі також «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, начальника ВРОМ ДТП УПП в Івано-Франківській області ДПП Павлюка Валерія Дмитровича (надалі також «відповідачі»), третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №545513 від 07 вересня 2021 року, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанову в справі про адміністративне правопорушення серії НК №545513 від 07 вересня 2021 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, без врахування всіх обставин та невірного застосування норм чинного законодавства, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Як зазначено в позовній заяві, докази на підтвердження факту вчинення ним адміністративного правопорушення відсутні, оскільки наїзд на пішохода (за що його притягнуто до адміністративної відповідальності) відбувся в результаті дій самого пішохода, яка, рухаючись по тротуарній доріжці на електросамокаті, раптово змінила напрям руху, виїхала на пішохідний перехід, проїхавши певну відстань, спішилася, та продовжила швидкий рух по ньому.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представником відповідача Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, направлено на адресу суду Відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні з підстав необґрунтованості. На підтвердження законності оскаржуваної постанови надано суду відповідні документи.

Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача покликався на те, що оскільки Позивач вчинив порушення Правил дорожнього руху, а саме допустив наїзд на пішохода, Позивача було у встановленому чинним законодавством порядку притягнуто до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

В судовому засіданні представник відповідачів проти позовних вимог заперечила, просила відмовити в їх задоволенні.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 листопада 2021 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ОСОБА_2 .

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_2 проти позовних вимог заперечила, посилаючись на їх необґрунтованість, та просила в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування цього зазначила про те, що, рухаючись на електросамокаті по відповідно обладнаній для цього велодоріжці, та маючи намір перетнути проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переході, вона перед переходом спішилася, взяла електросамокат у праву руку, переконавшись в тому, що транспортний засіб у правій смузі руху пригальмував, пропускаючи її на переході, розпочала рух, де в подальшому і відбувся наїзд на неї транспортного засобу під керуванням Позивача, який рухався у лівій смузі руху та не надав їх переваги в русі.

В ході судового розгляду в якості свідка було допитано громадянина ОСОБА_3 , який був очевидцем відповідної дорожньо-транспортної пригоди (керував транспортним засобом по смузі зустрічного руху), який повідомив суду, що, рухаючись на електросамокаті паралельно до руху автомобіля Позивача, ОСОБА_2 різко виїхала на електросамокаті на пішохідний перехід, зійшла із самокату, зупинилась, в результаті чого відбулося зіткнення з автомобілем Позивача.

Розглянувши подані документи і матеріали та проаналізувавши пояснення представника Позивача, представника відповідачів, Третьої особи, свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В С Т А Н О В И В:

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі «Правила дорожнього руху»).

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України, пішохід особа, яка бере участь у дорожньому русі поза транспортними засобами і не виконує на дорозі будь-яку роботу. До пішоходів прирівнюються також особи, які рухаються в інвалідних колясках без двигуна, ведуть велосипед, мопед, мотоцикл, везуть санки, візок, дитячу чи інвалідну коляску.

Пішохідний перехід - ділянка проїзної частини або інженерна споруда, призначена для руху пішоходів через дорогу. Регульованимвважається пішохідний перехід, рух по якому регулюється світлофором чи регулювальником, нерегульованим - пішохідний перехід, на якому немає регулювальника, світлофори відсутні або вимкнені чи працюють у режимі миготіння жовтого сигналу.

Відповідно до пункту 4.7 Правил дорожнього руху України, пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч.

Відповідно до пункту 4.14 Правил дорожнього руху України пішоходам забороняється, зокрема, виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Пунктом 4.16 Правил дорожнього руху України надано право пішоходу на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора.

Відповідно до п.п. «б» п. 2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Згідно з п. 1.5 Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Згідно п. 8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека (пункт 18.1 Правил дорожнього руху регулювання).

Згідно з частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі також «КУпАП») перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 280 КУпАП).

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

07 вересня 2021 року начальником ВРОМ ДТП УПП в Івано-Франківській області ДПП Павлюк Валерієм Дмитровичем винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК №545513, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Вищевказану постанову в справі про адміністративне правопорушення серії НК №545513 від 07 вересня 2021 року ОСОБА_1 вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Так, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень інспектор Відповідача, повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Як зазначено в Постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія №545513 від 07 вересня 2021 року, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Фольксваген Поло, номерний знак НОМЕР_1 , 15.07.2021 року о 10 год. 20 хв., в м. Івано-Франківську по вул. Галицькій у напрямку вул. Набережна, керуючи ТЗ, не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_2 , яка переходила проїзну частину дороги в межах нерегульованого пішохідного переходу, допустивши на неї наїзд, чим порушив п.18.1 ПДР України.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

В ході розгляду даної адміністративної справи Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, виконано обов`язок щодо доведення правомірності винесеної постанови, яка оскаржується Позивачем, надано Суду належні докази на підтвердження такого.

Так, як встановлено Судом, 15.07.2021 року у м. Івано-Франківську по вул. Галицька у напрямку вул. Набережної відбувся наїзд автомобіля Фольксваген Поло, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , на пішохода ОСОБА_2 , яка перебувала на нерегульованому пішохідному переході.

В результаті такого наїзду пішоходу ОСОБА_2 було завдано легкі тілесні ушкодження, у зв`язку з чим оформлені матеріали ДТП направлено до УПП в Івано-Франківській області для вирішення питання про притягнення винних до адміністративної відповідальності (а.с.39-53).

Згідно рапорту слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції Шаховець В.В. (а.с.42):

«15.07.2021 близько 10:20 год. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_1 рухався по вул. Галицька, що у м. Івано-Франківську, у напрямку вул. Набережна ім.. В.Стефаника за кермом вантажного автомобіля марки Volkswagen Polo сірого кольору із реєстраційний номером НОМЕР_1 . У цей час, із по правому (відносно руху автомобіля) тротуарі у попутному напрямку рухалась пішохід ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жит. АДРЕСА_2 на електричному самокаті марки Хіаоmi М365 сірого кольору. При наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, ОСОБА_4 виїхала на проїзну частину та продовжила свій рух перпендикулярно проїзній частині у темпі швидкої ходи, у результаті чого відбулось зіткнення пішохода із передньою лівою частиною вказаного автомобіля.

У наслідок ДТП пішохода ОСОБА_2 доставлено до КНП «Обласна клінічна лікарня ІФ ОР» із тілесними ушкодженнями у вигляді часткового розриву латеральної групи зв`язок правої стопи, забійної рани правої кисті, забійної рани лівого колінного суглобу, відлому коронки 21 зуба».

У наданих слідчому поясненнях від 15.07.2021 року (а.с.47) ОСОБА_1 пояснив, що «… доїжджаючи до кінця «зебри», вказана дівчина не зупинилась, а виїхала на проїзну частину та під час руху, перебуваючи на першій відмітці «зебри» зіскочила із самоката та продовжила свій рух перпендикулярно проїзній частині у темпі швидкої ходьби, при цьому у правій руці тримаючи самокат, а у лівій мобільний телефон…».

Згідно Довідки за результатами проведення перевірки дільничного інспектора поліції (а.с.53) встановлено, що «… при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, гр. ОСОБА_4 виїхала на проїзну частину та продовжила свій рух перпендикулярно проїзній частині у темпі швидкої ходи, у результаті чого відбулось зіткнення пішохода із передньою лівою частиною вказаного автомобіля».

Зі змісту матеріалів даної адміністративної справи Судом встановлено, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП (ненаданнія переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах) є обґрунтованим та підставним, оскільки той факт, що перебуваючи за кермом автомобіля, ОСОБА_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 на нерегульованому пішохідному переході підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами.

Зі змісту схеми до протоколу огляду місця події (а.с.46) вбачається, що наїзд на пішохода відбувся майже посередині пішохідного переходу.

На момент наїзду автомобіля на пішохода, пішохід перебувала на переході в режимі ходьби, тримаючи в правій руці електросамокат (вказаний факт сторонами не заперечується).

Відтак, саме водій ОСОБА_1 , який, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, відповідно до пункту 18.1 Правил дорожнього руху, повинен був знизити швидкість або повністю зупинитися для надання переваги в русі пішоходу, яка ступила на нерегульований пішохідний перехід.

Докази на підтвердження того, що на момент, коли пішохід ступила на пішохідний перехід, транспортний засіб Позивача вже перебував на ньому (перетинав його) в матеріалах справи відсутні.

Суд акцентує увагу на тому, що наїзд на пішохода у спірних відносинах відбувся на пішохідному переході, і, що важливо, практично посередині даного переходу.

Тобто саме неуважність водія ОСОБА_1 призвела до порушення Правил дорожнього руху, оскільки він не вжив заходів для недопущення наїзду на пішохода на нерегульованому пішохідному переході, а відповідно до вимог закону зобов`язаний був це зробити, оскільки водій завжди повинен слідкувати за дорожньою обстановкою, виконувати вимоги дорожніх знаків та бути уважним.

Посилання ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 на те, що пішохід ОСОБА_2 раптово вискочила на електросамокаті на пішохідний перехід, суперечить, як матеріалам справи, так і простим логічним розрахункам та аналізу, з огляду перш за все на місце, в якому відбувся наїзд, а також план-схему до протоколу огляду та характеру і локалізації тих ушкоджень, які завдані пішоходу, а також тих частин автомобіля, якими відбувся наїзд.

Крім того, Суд зауважує на тому, що протокол про порушення Правил дорожнього руху стосовно пішохода ОСОБА_2 не складався, оскільки докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №751/4821/17 зазначив:

«Аналіз вищевказаних норм законодавства чинного на момент виникнення спірних правовідносин дає підстави дійти висновку, що вимога пункту 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, перед нерегульованим пішохідним переходом, позивач не надав перевагу пішоходу (жінка), яка почала рух через проїзну частину. У цей час по правій смузі, не зупиняючись, проїхав автомобіль позивача.

Тобто, пішохід, впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, почав перехід проїзної частини у спеціально відведеному для цього місці. Відповідно, свідомо не зупинившись перед нерегульованим пішохідним переходом, в той час, як пішохід почав рух, позивач безумовно створив їм небезпеку, відповідно, порушив норму 18.1 ПДР України.

Верховний Суд вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції стосовно того, що позивачем при наближенні та перетині нерегульованого пішохідного переходу не створювалася перешкода чи небезпека для вказаного пішохода.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, підтверджується матеріалами справи, а інспектор поліції при складанні постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно відмовив позивачу у задоволенні позову про скасування постанови про адміністративне правопорушення».

В ході розгляду даної справи Позивачем, в обґрунтування його посилань на незаконність оскаржуваної постанови, не спростовано за допомогою належних засобів доказування факту невиконання ним вимог пункту 18.1 ПДР, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності такого.

Інших належних доказів на підтвердження протиправності оскаржуваної постанови позовна заява не містить, і Позивачем таких доказів суду не надано.

Пояснення свідка ОСОБА_3 не узгоджуються та суперечать матеріалам справи, а тому Суд такі пояснення оцінює критично.

Наданий самостійно Позивачем висновок експерта №СЕ-19/109-21/10145-ІТ від 23.09.2021 року (а.с.71-73) не може бути належним доказом відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні відповідного адміністративного правопорушення, оскільки фактично в основу мотивації даного висновку експертом покладено пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які, як встановлено Судом, є суб`єктивними.

Крім того, вказаний висновок містить посилання виключно на те, як повинен був діяти водій перед нерегульованим пішохідним переходом, що не потребує експертного дослідження, так як прямо регулюється Правилами дорожнього руху України.

Враховуючи вищевикладене, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення та виносячи за її результатами оскаржувану постанову, Відповідачем не було порушено вимог закону, а, відтак, підстави для скасування оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення відсутні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, фактичні обставини спірних правовідносин, Суд дійшов висновку про те, що, вирішуючи справу про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності, Відповідачем порушень вимог закону допущено не було.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, виконано обов`язок щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є необґрунтованими, та, відповідно, такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 33, 122 ч. 1, 251, 252, 254, 256, 258 КУпАП, керуючись ст. ст. 9, 77, 241-246, 286 КАС України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення оголошено та підписано 23.02.2022 року.

Суддя Домбровська Г.В.