Справа № 158/6/22
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 158/6/22 пров. № А/857/3223/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України до ОСОБА_1 про затримання іноземця до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Костюкевич О.К.,

час ухвалення рішення 15:49:21

місце ухвалення рішення м. Ківерці,

дата складання повного тексту рішення 05 січня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

04 січня 2022 року військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила затримати громадянина Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на термін до прийняття рішення за заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач 08 липня 2021 року о 14:00 в порядку Угоди між Україною та Європейським співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком прийнятий на територію України з Республіки Польща, який 06 липня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Республіки Польща, в районі 136 прикордонного знаку, за незаконне перетинання державного кордону з Україну в Республіку Польща, поза встановленими пунктами пропуску, в складі групи осіб. Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, передбачені п.п. 16-19 та 20 ст. 4 та ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 8 Закону України «Про прикордонний контроль» у відповідача відсутні. В подальшому, відповідно до вимог ст. 263 КУпАП, відповідач був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Вказує, що згідно з рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2021 року у справі № 308/8748/21 затримано громадянина Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України та поміщено до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України. Зазначає, що на адресу Чопського прикордонного загону надійшов лист Волинського ПТПІ ДМС України від 22 грудня 2022 року № 04-02/1214, згідно з яким встановлено, що дана особа звернулась до УДМС у Волинській області із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Звертає увагу, що на час подання позову відповіді не отримано.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 січня 2022 року адміністративний позов задоволено. Затримано громадянина Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення, до розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не пізніше до 05 липня 2022 року. Вказано, що строк затримання слід рахувати з моменту винесення рішення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки у судовому засіданні встановлено факт звернення відповідача із заявою про надання йому статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту в Україні, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про затримання відповідача до розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні на строк не більше 6 місяців, які слід рахувати з моменту винесення рішення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що 06 січня 2022 року УДМС України у Волинській області у відповідь на адвокатський запит представника позивача адвоката Самолюка В.В. повідомило, що станом на 05 січня 2022 року заява відповідача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не надходила. Вказує, що на момент прийняття оскаржуваного рішення про затримання відповідача були відсутні визначені для того законом підстави, оскільки згідно з частиною 2 статті 289 КАС України, затримання до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання біженцем можливе лише щодо іноземців, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту в Україні вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви. Звертає увагу, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх законних інтересів, оскільки станом на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач вже був затриманий рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2021 року з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, яке було чинне та не скасоване і діяло до 08 січня 2022 року, за таких умов допущене подвійне затримання відповідача різними рішеннями суду, що законом не передбачено. Зазначає, що судом першої інстанції допущено незаконний обрахунок строків затримання відповідача, оскільки строк затримання, визначений рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2021 року закінчувався 08 січня 2022 року.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2021 року у справі № 308/8748/21 затримано громадянина Сомалі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Зазначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців (а.с.6-8).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду від 14 липня 2021 року у справі № 308/8784/21 визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 грн.

10 серпня 2021 року рішенням начальника 94 прикордонного загону відповідача поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

Листом Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України № 04-02/1214 від 22 грудня 2021 року повідомлено начальника 94 прикордонного загону про те, що 22 грудня 2021 року громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся із заявою до УДМС України у Волинській області про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту в Україні (а.с.9).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04 листопада 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.

Частиною 2 ст. 14 цього Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно із ч. 2 ст. 289 КАС України заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.

Інструкцією про порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та взаємодії з територіальними органами Державної міграційної служби України під час звернення іноземців чи осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, затвердженою наказом МВС від 10 серпня 2016 року № 772, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2016 року за № 1212/29342, визначено порядок дій посадових осіб органів та підрозділів охорони державного кордону (Морської охорони) у разі звернення іноземців або осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, а також порядок подальшої взаємодії з територіальними органами ДМС, якою згідно абзаців першого та другого підпункту 3 пункту 4 розділу II унормовано, що посадові особи підрозділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження: забезпечують подання до адміністративного суду за місцезнаходженням органу охорони державного кордону у визначений законодавством України строк позов про затримання іноземця та особи без громадянства до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до ч. 2 ст. 289 КАС України.

Відповідно до п. 12 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Згідно із ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Аналізуючи вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що затримання іноземця до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні можливе лише за обставин вчинення ним порушення законодавства України з прикордонних питань і неприйняття рішення про визнання цього іноземця біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Тому, для забезпечення виконання цілей ч. 2 ст. 289 КАС України судами виносяться рішення, в резолютивній частині яких зазначається умова затримання до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

З матеріалів справи слідує, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 липня 2021 року у справі № 308/8748/21 затримано громадянина Сомалі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України. Зазначено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

Листом Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України повідомлено начальника 94 прикордонного загону про те, що 22 грудня 2021 року громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся із заявою до УДМС України у Волинській області про визнання біженцем або собою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Вказано, що вищевказаний громадянин поміщений до Волинського ПТПІ за рішенням начальника 94 прикордонного загону (а.с.9).

У зв`язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про затримання відповідача до завершення процедури розгляду такої заяви про статус біженця.

У матеріалах справи наявний адвокатський запит представника відповідача адвоката Самолюка В.В. від 05 січня 2022 року до УДМС у Волинській області, поданий під час розгляду справи у суді першої інстанції, у якому адвокат просив надати інформацію чи перебуває на даний час на розгляді в УДМС України у Волинській області заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, складена у грудні 2021 року у Волинському ПТПІ, зокрема, громадянином Сомалі ОСОБА_1 (а.с.36).

До апеляційної скарги долучено лист УДМС України у Волинській області № 0701.4-82/0701.1.2-22 від 06 січня 2022 року, у якому повідомлено, що станом на 05 січня 2022 року заяви вказаних осіб до Управління не надходили (а.с.60).

Крім того, представником відповідача адвокатом Самолюком В.В. долучено до матеріалів справи лист УДМС України у Волинській області № 0701.4-820/0701.1.2-22 від 17 лютого 2022 року, у якому у відповідь на запит від 16 лютого 2022 року щодо перебування на розгляді в Управлінні заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту громадянина Сомалі ОСОБА_1 повідомлено, що заяви вищевказаних осіб на розгляді в Управлінні не перебувають (а.с.77).

Колегія суддів зазначає, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач вже був затриманий рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 липня 2021 року з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, яке набрало законної сили і діяло до 08 січня 2022 року.

Враховуючи вищенаведене, оскільки на момент прийняття оскаржуваного рішення щодо громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 не розпочата процедура розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, то відсутні підстави для його затримання до завершення процедури розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у позивача були відсутні підстави подання адміністративного позову в порядку частини 2 статті 289 КАС України, однак з урахуванням того, що строк затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України закінчувався 08 січня 2022 року, відповідач мав право звернутись із позовом про продовження строку затримання іноземця із метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для затримання громадянина Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення, до розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги про необгрунтованість адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та відсутність підстав для його задоволення.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, має місце порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 289, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 січня 2022 року у справі № 158/6/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 22 лютого 2022 року.