Справа № 380/7219/21
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7219/21 пров. № А/857/19542/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

при секретарі судового засідання: Пославському Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року (суддя Мричко Н.І., ухвалене в м. Львові о 11:28, повний текст складено 20.07.2021) у справі № 380/7219/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 до 28.02.2018; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 до 30.09.2020; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 до 30.09.2020.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року позов задоволено частково. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 різниці між сумою індексації належної до виплати у березні 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 до 30.09.2020. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 різницю між сумою індексації належної до виплати у березні 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось у березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 до 30.09.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено повністю.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила Військова частина НОМЕР_1 , та з наведених в апеляційній скарзі підстав, покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив, просив таку відхилити.

Протокольною ухвалою суду від 10.02.2022 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , та наказом командира 16 окремої бригади армійської авіації (по особовому складу) від 25.09.2020 № 42-РС позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом к пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 30.09.2020 №199 позивача виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

В подальшому, ОСОБА_1 звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою від 29.03.2021 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення, та листом від 13.04.2021 № 95/424 відповідач повідомив позивача про те, що у період з січня 2016 року по лютий 2018 року не було фінансового ресурсу для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення. Крім цього, відповідач надав довідку щодо нарахованого грошового забезпечення від 13.04.2021 № 96, згідно з якою з січня 2016 року по листопад 2018 року не здійснювалось нарахування та виплата позивачу індексації грошового забезпечення. Також у такій довідці зазначено про нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення: у грудні 2018 року 71,08 грн, у лютому 2019 року 140,16 грн, з березня по червень 2019 року по 134,47 грн, з липня по грудень 2019 року по 206,72 грн, з січня 2020 року по червень 2020 року по 2016,51 грн, з липня по вересень 2020 року по 226,29 грн.

ОСОБА_1 вважаючи бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 та щодо ненарахування та невиплати різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 до 30.09.2020 протиправною, звернувся в суд з даним позовом.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частинами 2,3 статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Преамбулою Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон України №1282-XII) встановлено, що вказаний Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Частиною першою статті 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частини 1,2,6 статті 5 Закону України №1282-XII).

Пунктом 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

Відповідно до пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Зважаючи на викладене, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, з січня 2016 року по листопад 2018 року відповідач не здійснював нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення.

Посилання відповідача на те, що індексація не проводилась внаслідок відсутності видатків з Державного бюджету України, судом першої інстанції вірно відхилене, оскільки обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, а тому доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Відтак вірним є висновок суду першої інстанції, що відповідач порушив вимоги законодавства та протиправно позбавив позивача гарантій індексації грошового забезпечення як складової грошового забезпечення військовослужбовців.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції вірно визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, та з метою повного відновлення порушених прав позивача зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

Що стосується ненарахування та невиплати відповідачем різниці між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 до 30.09.2020 слід зазначити, що після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідач здійснював нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення з 01.03.2018 до 30.09.2020 з урахуванням базового місяця березня 2018 року.

Абзацами 1-4 Порядку №1078 передбачено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Таким чином колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що фіксована сума індексації виплачується до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення заробітної плати перевищить фіксовану суму індексації (відповідає правовій позиції Верховного Суду яка, викладена у постанові від 23.04.2020 у справі №816/1728/16).

Виходячи з величини приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, судом першої інстанції вірно встановлено, що сума нарахованої індексації у березні 2018 року становила 4258,75 грн., а у березні 2018 року грошове забезпечення позивача у порівнянні з лютим 2018 року збільшилось на 425,54 грн.

Відтак, з огляду на те, що розмір підвищення грошового доходу у березні 2018 року (425,54 грн) не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (4258,75 грн), судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що сума індексації у березні місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Відтак з березня до наступного підвищення тарифної ставки (окладу) відповідач повинен був здійснювати нарахування та виплату позивачу фіксованої суми індексації грошового забезпечення, яка розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати позивачу різниці між сумою індексації належної до виплати у березні 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось в березні 2018 року (фіксована сума індексації) за період з 01.03.2018 до 30.09.2020, а з метою ефективного захисту прав позивача судом першої інстанції підставно зобов`язано відповідача нарахувати і виплатити на користь позивача різницю між сумою індексації належної до виплати у березні 2018 року і розміром підвищення грошового забезпечення, яке відбулось у березні 2018 року (фіксовану суму індексації) за період з 01.03.2018 до 30.09.2020.

Таким чином, судом першої інстанції підставно частково задоволено позов.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі №380/7219/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга
Повне судове рішення складено 21.02.2022