Справа № 620/4899/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4899/21
УХВАЛА

22 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви суддів Аліменка В.О., Кучми А.Ю. про самовідвід у справі № 620/4899/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- стягнути з відповідача на користь позивача суму інфляції втраченої заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку із звільненням позивача з займаної посади за період з 24.10.2014 по 08.11.2019 у розмірі 707 415,43 грн;

- стягнути з відповідача суму втрати заробітної плати за час вимушеного прогулу разом з сумами індексу інфляції за період з 11.11.2019 по 28.05.2020 у розмірі 345 196,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскільки питання про відшкодування сум, пов`язаних з втраченою заробітною платою, а саме сум індексації заробітної плати у зв`язку з інфляцією, у справі №826/17601/14 не було розглянуте, воно має бути розглянуто у даній справі. Також зазначає, що за повідомленням Офісу великих платників податків ДФС України та повідомленням Держстату від 30.09.2020 відшкодування середньої зарплати за час вимушеного прогулу на підставі рішення суду є заробітною платою. Положення п.3 Порядку №1078 визначають, що до об`єктів індексації, визначених у п.2, не відносяться виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати, і поширюються тільки на виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати, але до структури заробітної плати не належать. В той же час, усі виплати, які належать до структури заробітної плати, у тому числі виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягають індексації як такі, які відповідно до ч.1 ст.2 Закону України №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», не мають разового характеру.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі №826/17601/14 за період з 12.11.2019 по 28.05.2020 у розмірі 320 757,36 грн (триста двадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім гривень 36 коп.).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивачем та відповідачем подано апеляційні скарги, в яких просять скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального права та прийняти нове.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів.

22 лютого 2022 року суддями Аліменком В.О. та Кучмою А.Ю. подано заяву про самовідвід у даній справі, обґрунтовану можливістю виникнення сумнівів щодо їх безсторонності та об`єктивності, у зв`язку із тим, що судді Аліменко В.О. та Кучма А.Ю. приймали участь у розгляді справи №640/16392/20 за апеляційними скаргами Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

В межах справи №640/16392/20 було заявлено позовні вимоги про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час виконання рішення суду про поновлення позивача на посаді за період з 13 листопада 2019 року по 28 травня 2020 року у розмірі 978027,5 грн; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року позов задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_1 з Офісу Генерального прокурора заробіток за час затримки виконання судового рішення в сумі 107377,55 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 серпня 2021 року апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_1 - задоволено частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року змінено в мотивувальній частині з урахуванням висновків вказаної постанови та викладено абзац 2 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року в такій редакції:

«Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Офісу Генерального прокурора (01011, місто Київ, вулиця Різницька, будинок 13/15, ) заробіток за час затримки виконання судового рішення в сумі 318399,06 грн (триста вісімнадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять грн 06 коп.)».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 лютого 2021 року - залишено без змін.

Водночас, в межах справи № 620/4899/21 заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суму інфляції втраченої заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку із звільненням позивача з займаної посади за період з 24.10.2014 по 08.11.2019 у розмірі 707 415,43 грн, та стягнення з відповідача суму втрати заробітної плати за час вимушеного прогулу разом з сумами індексу інфляції за період з 11.11.2019 по 28.05.2020 у розмірі 345 196,16 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів задоволено частково.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у справі №826/17601/14 за період з 12.11.2019 по 28.05.2020 у розмірі 320 757,36 грн (триста двадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім гривень 36 коп.).

Таким чином є підстави вважати, що дані справи пов`язані між собою, оскільки у справі № 640/16392/20 та у справі №620/4899/21 позивач фактично просить стягнути заробіток за час затримки виконання судового рішення у справі №826/17601/14. Крім того, у справі №620/4899/21 позивач просив стягнути суму інфляції втраченої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Однак, приймаючи участь розгляді справи № 640/16392/20 суддями Аліменком В.О. та Кучмою А.Ю. уже була висловлена позиція стосовно стягнення заробітку за час затримки виконання судового рішення №826/17601/14.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, дослідивши заяву про самовідвід, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КАС України, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Статтею 40 КАС України передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини другої статті 41 КАС України, у разі задоволення відводу (самовідводу) одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, адміністративна справа розглядається в тому самому адміністративному суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається в порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу.

Статтею 6 КАС України кожному гарантовано право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним і неупередженим судом.

Це положення узгоджується зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

При визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими, іншими словами, "має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється".

Адже йдеться про необхідність забезпечення довіри, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти у громадськість (Рішення ЄСПЛ у справі "Мироненко і Мартенко проти України", "Олександр Волков проти України").

Відповідно до частин першої, другої статті 36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

З огляду на викладене, головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а метою самовідводу - запобігти будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Як зазначає Європейський суд з прав людини, правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Так, кожний суддя, стосовно якого існують будь-які сумніви щодо недостатньої неупередженості, повинен відмовитись від розгляду справи (справа Micallef v. Malta (Мікалефф проти Мальти) п. 98).

Згідно Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Отже, відводу підлягає суддя не лише у разі існування фактів, що свідчать про упередженість судді, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Подаючи заяву про самовідвід, судді Аліменко В.О. та Кучма А.Ю. зазначають про наявність обставин, які можуть викликати в учасників даної справи сумніви у неупередженості або об`єктивності суддів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що викладені у заяві про самовідвід обставини не впливають на безсторонність та об`єктивність судді при вирішенні цієї справи, але з метою уникнення протилежної думки у будь-якого стороннього спостерігача та сумнівів у неупередженості або об`єктивності суддів, заяву про самовідвід суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю. слід задовольнити.

Частинами 1, 2 ст.40 КАС України передбачено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Керуючись ст. ст. 36, 37, 39, 40, 41, 248, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Заяви суддів Аліменка В.О. та Кучми А.Ю. про самовідвід у справі № 620/4899/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення коштів - задовольнити.

Відвести суддів Аліменка В.О. та Кучму А.Ю. від розгляду справи № 620/4899/21.

Передати справу для визначення іншого складу суду в порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма