Справа № 619/185/22
Суддя: Нечипоренко І. М.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

справа №619/185/22
провадження №2-а/619/14/22
Рішення

іменем України

21 лютого 2022 року

м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Нечипоренко І.М., за участю секретаря судового засідання Носачової І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу № 619/185/22,

найменування (ім`я) сторін, місцезнаходження (місце проживання):

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Відділ поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління національної поліції в Харківській області.

вимоги позивача: про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач 18.01.2022 звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточненого позову, просить скасувати постанову про притягнення до адміністративної відповідальності серії ГАБ № 501487 від 21.12.2021 та справу про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, посилаючись на те, що 21 грудня 2021 року у ТЦ МЕТРО № 32, місцезнаходження: 62341, Харківська область, Харківський район, смт Мала Данилівка, вул. Кільцевий шлях, 8, йому відмовили у обслуговуванні та продажу товарів харчування, відключив касу самообслуговування. Законного обґрунтування такої відмови працівники не надали, проте викликали співробітників поліції, які не зняли маски, щоб він міг побачити їхні обличчя, не пред`явили службових посвідчень, довіреностей та будь-яких інших документів для підтвердження їхніх повноважень. Тому він повідомив їх про те, що йому не потрібні їхні послуги та будь-яких персональних даних він їм не надасть, оскільки у їхніх повноваженнях і компетенції він не впевнений. У зв`язку з сімейними обставинами позивач вирішив, що діалог із співробітниками правоохоронних органів та ТЦ МЕТРО закінчився, та пішов до виходу і не мав можливості продовжувати спілкування. Поштою він 05.01.2022 отримав постанову ГАБ № 501487 по справі про адміністративне правопорушення від 21 грудня 2021 року, направлену відділом поліції № 3 ГУ НП в Харківській області, якою його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 44-3 КУпАП та піданно адміністративному стягненню у вигляді штрафу. Постанова не відповідає дійсним обставинам справи, складена всупереч положень чинного законодавства України та відомості, а зокрема і персональні дані (його) узяті з його водійського посвідчення не були, оскільки він жодних документів співробітникам поліції він не надавав, до постанови не додана квитанція з реквізитами для сплати стягнення, а також запис, що підтверджує вчинене правопорушення. Крім того, він зазначає, що карантин і проведення санітарних та протиепідеміологічних заходів, а також обмеження його прав і свобод не підлягають застосуванню щодо нього, оскільки таке можливо лише в умовах воєнного або надзвичайного стану. Вважає, що покладення на нього додаткового обов`язку носіння медичної маски не підлягає застосуванню щодо нього і не підлягає виконанню ним. У вину ставиться те, що він 21.12.2021 о 12 год 10 хв перебував у ТЦ МЕТРО № 32 у громадському місці без захисної медичної маски, проте у оскаржуваній постанові не зазначено, який рівень епідемічної небезпеки поширення СОVID-19 («зелений», «жовтий», «помаранчевий» або «червоний») був запроваджений на території, де було начебто вчинене інкриміноване йому правопорушення. Сама постанова намісці події не складалась, відповідач не повідомив його про розгляд справи, а також про час і місце розгляду справи, не роз`яснив йому права, передбачені ст. 268 КУпАП, не було розв`язано питання про визнання діяння малозначним, виходячи з того, що його наслідки не представляють суспільної небезпеки, не завдали або не здатні завдати значної шкоди суспільним або державним інтересам, будь-яке чинне обмеження свободи пересування, встановлене будь-яким нормативно-правовим актом Уряду, в умовах відсутності воєнного чи надзвичайного стану, є такими, що прямо і безсумнівно суперечить Конституції України. Наявні накази МОЗ (про затвердження протоколу лікування СОVID-19) встановлюють, що носіння маски здоровим людям в громадських місцях не потрібне, а тому вимога вдягнути «захисну маску» незаконна, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства та тим, що жодним з положень Основного Закону України, або жодним з будь-яких Законів України, якими регулюються питання захисту населення від інфекційних хвороб, не встановлено прямої заборони на вільне пересування територією України без вдягнутої захисної (медичної) маски притягнення до адміністративної відповідальності за вільне пересування територією України без вдягнутої захисної (медичної) маски не може мати місце бо відсутня законна подія та відсутня законна підстава. Зміст вищевикладеного дозволяє стверджувати беззаперечний, неспростовний, юридично обґрунтований факт, що в будь-якому випадку, усі без виключення акти Кабінету Міністрів України, якими встановлено обмеження прав і свобод, включно з обмеженням права на вільне пересування територією України без вдягнутої захисної (медичної) маски, повинні прийматись, виключно, на основі та на виконання Конституції України, зокрема, з урахуванням статті 64 Конституції України.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить залишити позов без задоволення, посилаючись на те, що відповідно до рапорту інспектора чергової частини ВП № 3 Харківського РУП ГУНП в Харківській області від 21.12.2021 у журналі Єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 13339 зареєстровано заяву про те, що 21.12.2021 о 11 год 47 хв зі служби «102» надійшло повідомлення, що за адресою: смт Мала Данилівка, вул. Кільцевий Шлях, буд. 8, супермаркет «МЕТРО» заявник - охоронець ОСОБА_2 , повідомив, що громадянин не хоче одягати маску, просить реагування, після чого працівниками поліції було здійснено виїзд та складено протокол. Також, відповідач зазначає, що матеріали справи містять пояснення ОСОБА_3 , який пояснив, що 21.12.2021 близько 12 год 00 хв, знаходячись на своєму робочу місці у ТЦ «МЕТРО № 32» біля кас самообслуговування, на касу самообслуговування підійшов чоловік, почав пробивати товар, який знаходився в нього у візку та не мав на обличчі захисної маски. Касир попрохав ОСОБА_1 одягнути маску, але останній відмовився та почав піддавати небезпечності оточуючих, касира, тому адміністрацією ТЦ «МЕТРО» була викликана поліція. Як убачається з оскаржуваної постанови серії ГАБ № 501487, 21.12.2021 поліцейським СРПП ВП № 3 Харківського РУП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Теньтюком Б.А. розглянуто матеріали адміністративнеї справи стосовно ОСОБА_1 та встановлено, що 21.12.2021 о 12 год 10 хв ОСОБА_1 знаходився у смт Мала Данилівка, вул. Кільцевий Шлях, 8 ТЦ «МЕТРО» у громадському місці без захисної медичної маски, що захищає органи дихання, чим порушив вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 170 гривень. Позиція ОСОБА_1 , що носити маску для особистого захисту чи не носити - кожен вирішує для себе сам, однак нав`язування є недопустимим, а також те, що законодавча норма щодо носіння маски/респіратора суперечить Конституції України щодо вільного пересування громадян, що допускається виключно за умов надзвичайного чи воєнного стану є помилковою, з огляду на неправильне тлумачення норм чинного законодавства України. Особиста думка ОСОБА_1 не відміняє обов`язковість виконання громадянами України чинних законів та підзаконних нормативно-правових актів. Після внесення змін до КУпАП згідно закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби СОVID-19)» № 1000-ІХ від 06.11.2020, ст. 44-3 КУпАП доповнено частиною 2 наступного змісту: перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Щодо оскарження позивачем дій співробітників поліції, які на думку позивача не представились, не пред`явили службові посвідчення, тільки показали жетони, та не надали ОСОБА_4 змоги ознайомитись зі службовими посвідченнями, зауважується наступне. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України. Під час приїзду співробітників поліції до ТЦ «МЕТРО № 32», останні, як вбачається з відеозапису, що був зроблений на нагрудний відео реєстратор, інвентаризаційний номер /2, підійшовши до позивача представились, назвали свої прізвища, посади, спеціальні звання, пред`явили свої службові посвідчення, надали можливість позивачу ознайомитись з викладеною у них інформацією, а також на однострої поліцейських був розміщений спеціальний жетон, що не перешкоджало прочитанню інформації на ньому та фіксуванню його позивачем. Таким чином вбачається те, що співробітниками поліції були дотримані обов`язки поліцейського, що передбачені частиною 3 статті 18 Закон України «Про Національну поліцію». У своїй позовній заяві позивач стверджує, що працівники поліції намагались перегородити позивачу прохід та затримати його, та вимагали персональні дані позивача. Відповідно до відеозапису, що був зроблений на нагрудний відео реєстратор, інвентаризаційний номер /2, поліцейськими жодних затримань, вимагань персональних даних та перешкоджання проходу здійснено не було, що є спростуванням тверджень позивача. В позовній заяві позивач наголошує на тому, що при ньому справа про адміністративне правопорушення, передбачена ч. 2 ст. 44-3 КУпАП не розглядалась, права та обов`язки не роз`яснювались. В поясненні свідка ОСОБА_3 зазначено те, що співробітниками поліції було попереджено ОСОБА_1 про те, що у відношенні нього буде складена постанова про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Також було запропоновано позивачу ознайомитись з місцем, часом та датою розгляду адміністративної постанови, та ознайомлення з правами та обов`язками, передбаченими ст. 268 КУпАП, але ОСОБА_1 відмовився від будь-яких пояснень та від підпису в постанові, після чого вийшов з ТЦ «МЕТРО № 32». Отже, працівниками поліції в присутності свідка ОСОБА_3 було дотримано правил розгляду адміністративних справ, що виносяться на місці, відповідно до норм чинного законодавства. З приводу того, що постанова про адміністративне правопорушення містить інформацію про особисті дані, які ОСОБА_1 не надавав, то з огляду на постанову серії БАВ № 407126 від 30.11.2021, з графи 4 вбачається, що відомості про ОСОБА_1 співробітником поліції були встановлені за допомогою бази ІПНП «АРМОР», відповідно до ч. 3 розділу IV «Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему «Інформаційний портал Національної поліції України»», затвердженої наказом МВС України № 676 від 03.08.2017, що свідчить про правомірність дій співробітників поліції. Таким чином, слід прийти до висновку, що оскаржувана постанова від 21.12.2021 була винесена уповноваженим працівником органів Національної поліції із дотриманням вимог чинного законодавства на місці вчинення адміністративного правопорушення без складення протоколу про адміністративне правопорушення за результатами розгляду справи та за своїм змістом відповідає чинному законодавству України. Так, у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 по справі N 760/2846/17 зроблено висновок, що обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову. У даному випадку, позивач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б підтверджували реальне обмеження його конституційних прав чи обов`язків, в тому числі щодо його свободи, особистої недоторканості.

Заяви, клопотання учасників справи.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить реєстр відправки кореспонденції кур`єром.

Згідно з ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 19.01.2022 позов залишено без руху та 28.01.2022 позивачем усунуто недоліки.

Ухвалою суду від 28.01.20212 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено на 10.02.2022, який відкладено на 21.02.2022, у зв`язку з наданням позивачем уточненого позову.

Частиною 9 ст. 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, потреби заслухати свідка чи експерта не має, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, норми права, які застосовує суд, мотиви суду.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення з визнанням його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.

Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено ч. 2 ст. 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

З постанови серії ГАБ № 501487 убачається, що 21.12.2021 поліцейським СРПП ВП № 3 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області області Тентюком Б.А. винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170,00 грн.

Згідно вказаної постанови ОСОБА_1 21.12.2021 о 12 год 10 хв знаходився у смт Мала Данилівка, вул. Кільцевий шлях, буд. 8, ТЦ «МЕТРО» у громадському місці без захисої медичної маски, що захищає органи дихання, чим порушив вимоги постанови КМУ № 1236 п.п. 1 п.2.2 від 09.12.2020, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст.44-3 КУпАП.

Так, ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено в оскаржуваній постанові, позивач перебував у смт Мала Данилівка, вул. Кільцевий шлях, буд. 8, ТЦ «МЕТРО» у громадському місці без захисої медичної маски, що захищає органи дихання.

Частиною 2 ст. 44-3 КУпАП передбачена відповідальність за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до положень ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно дефініції, наведеної у ст. 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

За змістом ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Суд зауважує, що в установленому законом порядку положення ч. 4 ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» такими, що не відповідають Конституції України (є не конституційними) не визнавалися.

На виконання вимог Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Кабінетом Міністрів України 09 грудня 2020 року прийнято постанову № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова), п. 1 якої установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 28 лютого 2021 р. на території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено, останній раз до 31.03.2022 постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2021 року №1336.

Отже, станом на 21 грудня 2021 року на території України діяв карантин, який продовжує діяти і надалі.

Згідно із п.п. 1 п. 2-2 Постанови з 17 червня 2021 р. на території України встановлюється зелений рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Суд звертає увагу, що визначення громадські будівлі та споруди наведено у ДБН В.2.2-9:2018 «ГРОМАДСЬКІ БУДИНКИ ТА СПОРУДИ», відповідно до п.3.6 р.3 яких громадські будівлі та споруди це загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі).

Відповідно до інформації з ЄДРПОУ, основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРІ Україна» п.47.11 є «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».

Отже, приміщення ТЦ «МЕТРО» належить до громадських будівель та споруд, перебування в яких допустиме за умови застосування засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Згідно зі ст. 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків. Перелік посадових осіб, які від імені органів, згаданих у п.п. 2, 5 ст. 213 цього Кодексу, розглядають справи про адміністративні правопорушення, встановлюється законами України.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративне порушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Отже, поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділу поліції № 3 ХРП №3 ГУНП в Харківській області старший сержант полції Теньтюк Б.А. є уповноваженою особою розглядати від імені Національної поліції справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Згідно ст.ст. 276, 280, 283 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Відповідно до ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви, щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Факт перебування ОСОБА_1 у громадському місці, а саме, у ТЦ «МЕТРО», під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, підтверджено також наданим відповідачем відеозаписом з боді камери поліцейського, з якого вбачається, що співробітники поліції, яки здійснювали виїзд за викликом до ТЦ «МЕТРО» одразу представились та надали свої службові посвідчення, а також рапортом про отримання заяви та письмовими поясненнями ОСОБА_3 , наданими співробітникам поліції 21.12.2021.

До того ж, обставини перебування позивача без захисної маски у приміщенні ТЦ «МЕТРО» не заперечувалися ОСОБА_1 у позовній заяві, що утворює у собі склад правопорушення, передбачений ч. 2 ст. 44-3 КпАП України, що належним чином відображено в оскаржуваній постанові.

Суд звертає увагу, що зміст позову свідчить про те, що у межах цієї справи позивач оспорює не сам факт допущеного порушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КпАП України, чи адміністративного стягнення, що на нього накладався, а сам факт обов`язку носіння засобів індивідуального захисту, запроваджений вже згаданою вище постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, при цьому, сама по собі незгода позивача із запровадженими постановою Кабінету Міністрів України обмеженнями у зв`язку з карантином, зокрема, щодо обов`язкового перебування у межах громадських будинків і споруд у засобах індивідуального захисту, не може свідчити про незаконність оскаржуваної постанови.

Згідно вимог ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстаттею 78 цього Кодексу.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами доведено обставини, викладені в оскаржуваній постанові та наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП.

Суд вважає за необхідне зазначити, що оскаржувана постанова містить усі необхідні реквізити, передбачені статтею 283 КУпАП, при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Зібрані посадовою особою докази про вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, є належними та допустимими, оскільки зібрані в установленому законом порядку, і у своїй сукупності, взаємозв`язку, достатності та достовірності повністю підтверджують фактичні обставини вчинення даного адміністративного правопорушення, та винуватість в них позивача.

Оскільки у позові відмовляється, судові витрати, пов`язані зі сплатою позивачем судового збору з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2,9,10,73-77,139,241-246,286 КАС України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів, безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін, їх місцезнаходження, проживання чи перебування:

позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

відповідач: Відділ поліції № 3 Харківського районного управління поліції № 3 Головного управління національної поліції в Харківській області, місцезнаходження: 62300, Харківська область, Харківський район, м. Дергачі, вул. 1-го Травня, буд. 10.

Повний текст рішення складено 23.02.2022.

Суддя І. М. Нечипоренко