Справа № 465/4747/21
Суддя: Мигаль Г. П.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2022 рокумісто Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Мигаль Г.П.,

за участю секретаря судового засідання Максимович М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови командира взводу №2 роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції Двожана Назарія Володимировича серії ДПО18 №558544 від 24.03.2020, винесеної за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що постановою від 24.03.2020 його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено штраф у розмірі 425,00 гривень за перевищення швидкості більше ніж на 20 км/год. Посилається на те, що у його діях відсутній склад інкримінованого правопорушення, оскільки у постанові не зазначено доказів на підтвердження факту вчинення ним інкримінованого правопорушення та розглянуто справу за неповного з`ясування усіх обставин справи. Вважає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню як така, що винесена безпідставно та з істотним порушенням вимог чинного законодавства. Просить позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Не подав до суду відзиву на позовну заяву, також не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд постановив розгляд справи проводити за відсутності відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що постановою командира взводу №2 роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції Двожана Назарія Володимировича серії ДПО18 №558544 від 24.03.2020 про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122. ч.1 ст.126 КУпАП.

За змістом даної постанови, водій ОСОБА_1 , 24.03.2020 о 16:13 год., керуючи транспортним засобом Toyota Rav4 н.з. НОМЕР_1 у м. Львові на автодорозі МО6 Київ-Чоп 503 км рухався зі швидкістю 81 км/год., чим перевищив максимально дозволену швидкість, встановлену дорожнім знаком 3.29 та не пред`явив посвідчення водія. Швидкість вимірювалась приладом ТгuСАМ LТІ 20/20 № ТС000584. Чим встановлено порушення ОСОБА_1 п.п.12.9б, 12.10, 2.1а, 2.1 ґ ПДР.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Згідно з ч.1 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами частини 1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII), поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п.8 ч.1 ст.23 Закону № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху, а саме правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, в тому числі, передбачене ч. 1 ст. 122, ч.1 ст.126 цього Кодексу. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.11 ч.1 ст.23 Закону № 580-VIII, поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Дорожній знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості" забороняє рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знаку 50 км/год.

Водночас у постанові відсутні докази, які вказують на місцезнаходження дорожнього знаку "3.29 - "Обмеження максимальної швидкості" та зону його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги.

Фотознімки з приладу ТгuСАМ LТІ 20/20 № ТС000584 та дані про реєстрацію приладу, також не містять інформації про місце знаходження дорожнього знаку " 3.29" та не ідентифікують водія транспортного засобу.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу ТгuСАМ, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Єдиним доказом вини ОСОБА_1 є дані лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів ТгuСАМ LТІ 20/20 № ТС000584.

Згідно зі ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото- і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом).

Водночас, законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів ТгuСАМ працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядку ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

За цих обставин, ручне розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак «5.70»), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону «Про Національну поліцію», згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.70 «Фото, відео-фіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджено розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «3.29», оскільки лише за його наявності можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Однак, при винесенні оскаржуваної постанови поліцейським не враховано вищезазначених вимог закону, оскільки оскаржувана постанова містить лише фабулу адміністративного порушення без посилання на докази, передбачені ст.251 КУпАП із наданням їх правової оцінки та обставини визначені у ст.280 КУпАП.

Будь-яких інших доказів окрім постанови від 24.03.2020 щодо того, що позивач порушив вимоги п.п.12.9б, 12.10, 2.1а, 2.1 ґ Правил дорожнього руху, та які б спростовували твердження позивача, що він ці правила не порушував, не перевищував швидкість в зоні дії дорожнього знака «3.29» та не відмовлявся від пред`явлення посвідчення водія на право керування транспортним засобом, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - кінозйомки, відеозапису, тощо відповідачем суду не надано.

Таким чином, дана постанова за своїм змістом не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.

Частина 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідності до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною першою ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Вказана норма права повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд, який у постанові від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а та зазначив, що у силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідач у справі, як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний, довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та зокрема, довести належними та допустимими доказами факт вчинення останнім порушення ПДР України, в даному випадку порушення п.п.12.9б, 12.10, 2.1а, 2.1 ґ Правил дорожнього руху.

В свою чергу, відповідачем не представлено належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст.126 КУпАП.

Отже, відповідачем не надано доказів обґрунтованості спірної постанови та вчинення позивачем даного правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Враховуючи матеріали справи, відсутність доказів вчинення позивачем адміністративних правопорушень, суд вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване у не автоматичному режимі серії ДПО18 №558544 від 24.03.2020 винесена поліцейським без додержання вимог законності, а відтак підлягає скасуванню.

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.241-246, 286 КАС України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Постанову командира взводу №2 роти №4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у Львівській області старшого лейтенанта поліції Двожана Назарія Володимировича серії ДПО18 №558544 від 24.03.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.126 КУпАП та накладення на нього штрафу в розмірі 425,00 гривень - скасувати.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області, місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Повний текст рішення складено 22 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Мигаль Г.П.