Справа № 640/22375/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2022 року м. Київ № 640/22375/18
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом до треті особиПублічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області (13501, смт. Попільня, вул. Богдана Хмельницького, 7) Міністерство інфраструктури України (01135, м. Київ, пр-кт Перемоги, 14) Державний реєстратор Ільницька Ольга Андріївна (13501, смт. Попільня, вул. Богдана Хмельницького, 7)
провизнання протиправним та скасування рішення
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі також Позивач, ПАТ «Українська залізниця») з позовною заявою до Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області (далі також Відповідач, Попільнянська РДА), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Міністерства інфраструктури України - на стороні Позивача (далі також Третя особа 1, Мінінфраструктури), та державного реєстратора Ільницької Ольги Андріївни на стороні Відповідача (далі також Третя особа 2, Реєстратор), в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Архівного сектору Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області Ільницької Ольги Андріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36840989 від 31.08.2017.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуваним рішенням безпідставно змінено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власників об`єктів нерухомого майна та внесені незаконні записи про власників та правовий режим майна при реєстрації права власності на частину цілісного майнового комплексу будинку тягової підстанції, З, площа 439,8 кв.м. та реакторної, Г, площа 19,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . У той же час представник Позивач наголосив, що при здійсненні відповідної реєстрації у графу «власники» необхідно було внести запис - «держава, в особі Міністерства інфраструктури України», а у графі «правовий режим майна» - «право господарського відання».

Представник Відповідача подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскільки Попільнянська РДА є окремою юридичною особою публічного права від Архівного сектору Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області та у трудових відносинах з Реєстратором не перебуває, то позовні вимоги до Попільнянської РДА, яка не є належним відповідачем, є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Представник Мінінфраструктури подав суду письмові пояснення по суті спору, в яких зазичав, що, по-перше, управління корпоративними правими держави стосовно ПАТ «Українська залізниця» здійснює Кабінет Міністрів України, а не Мінінфраструктури; по-друге, оскільки спірне майно не ввійшло в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця», то, відповідно, були відсутні підстав для реєстрації права власності на відповідне майно.

Інші учасники справи письмових пояснень по суті спору суду не подали.

Розглянувши подані учасниками справи (їх представниками) документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

УСТАНОВИВ:
Як вбачається з доводів Позивача, наведених у позовній заяві, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану у відповідності до Указу Президента України від 26.11.2018 №393/2018, затвердженого Законом України № 2630-VIII від 26.11.2018, для забезпечення стабільної роботи залізничного транспорту, своєчасного виконання окремих завдань та взаємодії з органами місцевого самоврядування та військовими комісаріатами, керівництвом регіональної філії була проведена перевірка стану стратегічних об`єктів та об`єктів цивільної оборони на залізниці.

Зокрема, 22.12.2018 у зв`язку з перевіркою належної документації об`єктів, було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про невірну реєстрацію об`єкту цивільної оборони - частини цілісного майнового комплексу будинку тягової підстанції, літера З, площа 439,8 кв.м. та реакторної, Г, площа 19,1 кв.м., за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, с. Бровки Перші, вулиця 1-го Травня, будинок, 46 (номер запису про право власності 22099458) (далі також частина майнового комплексу).

А саме, Реєстратор прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер № 36840989 від 31.08.2017 та внесла відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності про державну реєстрацію частини майнового комплексу. При цьому, у графу «Власники» було записано ПАТ «Українська залізниця», .

Водночас, Позивач зазначив, що при зверненні до Реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень (щодо права власності) на нерухоме майно (частини майнового комплексу), представник регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Українська залізниця» подав передавальний акт ДТГО «Південно-Західна залізниця» від 31.07.2015, затверджений Мінінфраструктури від 18.08.2015, зведений перелік майна ДТГО «Південно-Західна залізниця», що закріплюється за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання, затвердженого Міністерством інфраструктури від 18.08.2015, копії яких наявні в матеріалах справи.

Виходячи з наведеного Позивач зазначив, що, оскільки майно, стосовно якого проведено державну реєстрацію, не ввійшло в статутний капітал ПАТ «Українська залізниця», то й підстав для реєстрації права власності за ним не виникло.

Незгода Позивача з рішенням Реєстратора № 36840989 від 31.08.2017, зумовила його звернення до суду з даною позовною заявою.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, адміністративний суд, здійснюючи судовий розгляд справи, перевіряє, зокрема, оскаржувані рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність вищенаведеним, закріпленим процесуальним законом критеріям.

Дослідивши та надавши оцінку наявним у матеріалах справи письмовим доказам та доводам представників сторін за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу прийняття оскаржуваного рішення на відповідність вимогам частини другої 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту також КАС України), суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі також Закон № 1952-IV), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Приписами пункту 9 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV визначено, що реєстраційна дія - це державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

При цьому, частиною четвертою статті 18 Закону № 1952-IV передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Водночас, частиною першою статті 24 Закону № 1952-IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:

1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону;

2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою;

3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом;

4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження;

5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно;

7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем;

8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав;

9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію;

10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі;

11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці.

Приписами частини другої статті 24 Закону № 1952-IV передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень.

Отже, рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів та за відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації.

Згідно з пунктами 20, 21 Статуту публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 (далі також - Статут), у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу, та/або інше майно, набуте ним на підставах, що не заборонені законодавством. Товариство здійснює володіння, користування та розпорядження таким майном згідно з метою своєї діяльності з урахуванням вимог законодавства та цього Статуту.

За товариством закріплено на праві господарського відання державне майно, що передане йому відповідно до законодавства. Товариство здійснює користування та розпорядження таким майном відповідно до мети своєї діяльності з урахуванням обмежень, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами та цим Статутом.

Майно, яке на дату створення товариства передане до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» і обліковується у фінансовій звітності за окремими статтями, відображено в передавальному акті майна від 31.07.2015, затвердженому 18.08.2015 Мінінфраструктури України. Майно, яке на дату створення товариства закріплюється за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання та обліковується у фінансовій звітності за окремими статтями, відображено в зведеному переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», складеного на підставі результатів інвентаризації майна станом на 31.07.2014, затвердженого 18.08.2015 Мінінфраструктури України.

Так, зі зведеного переліку майна Державного територіально-галузевого об`єднання «Південно-Західна залізниця», що закріплюється за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання вбачається, що, зокрема, частина майнового комплексу закріплено за ПАТ «Українська залізниця» на праві господарського відання.

Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» від 21.09. 2006 № 185-V визначено, що управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.

Згідно з частиною першою статті 5 вказаного Закону, Кабінет Міністрів України є суб`єктом управління, що визначає об`єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об`єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб`єктам управління, визначеним цим Законом.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Установлено, що статутний капітал товариства формується шляхом внесення до нього, зокрема, майна Укрзалізниці, підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Відповідно до пункту 25 Статуту засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Управління корпоративними правами держави стосовно товариства здійснює Кабінет Міністрів України.

Згідно з частиною п`ятою статті 75 Господарського кодексу України, державне комерційне підприємство не має права безоплатно передавати належне йому майно іншим юридичним особам чи громадянам, крім випадків, передбачених законом. Відчужувати майнові об`єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного в сукупності, оскільки спірне майно не ввійшло до статутного капіталу Позивача та закріплене за ним на праві господарського відання, що підтверджується передавальним актом від 31.07.2015, відомості про таке майно, яке залишається у державній власності і передається для забезпечення його утримання та функціонування (об`єкти цивільної оборони, житлового фонду), мало було вноситися до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як державна власність, шляхом зазначення у пункт «Відомості про власника» («Власники») запису - «Держава в особі Кабінету Міністрів України» або визначеного Кабінетом Міністрів України центрального органу виконавчої влади, який здійснює функції з управління об`єктами державної власності.

Приписами частини п`ятої статті 22 Господарського кодексу України передбачено, що держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектору і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Право господарського відання та право оперативного управління становлять основу правового режиму майна так званих «державних юридичних осіб».

Правом господарського відання, згідно із частиною першою статті 136 Господарського кодексу України, є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 73 Господарського кодексу України орган державної влади, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, є представником власника (тобто держави) і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Отже, державні комерційні підприємства, наділені правом повного господарського відання, отримують певну сукупність прав та обов`язків, щодо закріпленого за ними майна, проте, власником майна державних підприємств залишається держава, а тому Господарський кодекс України передбачає певні обмеження щодо розпорядження майном, що належить державним унітарним підприємствам.

Таким чином, власником майна, закріпленого за державним комерційним підприємством є держава в особі органу влади, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, та при реєстрації прав власності робиться відмітка про правовий режим майна, а саме, належність майна підприємству на праві господарського відання.

Положеннями частини другої статті 22 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

У свою чергу, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Українська залізниця» в графі «засновник» вказано «держава в особі Кабінету Міністрів України», а у відповідності до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» 100 відсотків акцій товариства закріплюється в державній власності, засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що при прийнятті спірного рішення та внесенні запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності щодо частини майнового комплексу, Реєстратор не здійснив належним чином перевірку поданих заявником документів, порушивши процедуру, визначену Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, суд вважає, що Позивачем спростована, а відповідачем не доведена правомірність прийнятого ним оскаржуваного рішення.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу, проаналізувавши та надавши об`єктивну оцінку письмовим доказам та поясненням представників учасників справи, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної заяви та наявність правових підстав для її задоволення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У свою чергу, Відповідач обов`язок щодо доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України належним чином не виконав.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 5, 6, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:
1. Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Архівного сектору Попільнянської районної державної адміністрації Житомирської області Ільницької Ольги Андріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 36840989 від 31.08.2017.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Суддя А.Б. Федорчук