Справа № 541/3299/21
Суддя: Ситник О. В.
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 541/3299/21
Номер провадження 2-а/541/4/2022
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 лютого 2022 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О. В. за участі секретаря судового засідання Раданович Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Марченка Андрія Сергійовича про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,-

встановив:

08 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Марченка Андрія Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ч.6 ст. 121 КУпАП.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що постановою інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Марченка Андрія Сергійовича, від 27 листопада 2021 року серії ЕАО № 5081062 на нього накладено адміністративне стягнення по статті 121 ч. 6 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 850 гривень. Позивач вважає що постанова, є незаконною та підлягає скасуванню. Незаконність оскаржуваної постанови обґрунтовує наступними обставинами: під час складання постанови позивач зазначав, що порушення ПДР не вчиняв, заявляв клопотання про відкладення розгляду справи та залучення захисника, що було проігноровано працівником поліції, розгляду справи фактично не було, ніякі факти та обставини інспектор не намагався з`ясувати та отримати пояснення, вручив копію постанови не надавши жодних доказів для ознайомлення, фактично позбавивши позивача на отримання правової допомоги, право надати свої пояснення чи заперечення щодо начебто події правопорушення.

Ухвалою судді від 10.12.2021 в справі було відкрите провадження та призначено до розгляду на 31.12.2021 та надано строк відповідачам для направлення відзиву.

24.12.2021 від відповідача по справі представника УПП в Полтавській області ДПП Марченко А. надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

30.12.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив в якому позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовільнити.

В судове засіданні 31.12.2021 учасники справи не з`явилися, розгляд справи був відкладений на 23.02.2022.

23.02.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів.

В судове засіданні 23.02.2022учасники справи не з`явилися, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 просили проводити розгляд справи без їх участі.

Судом встановлено, що постановою інспектора І батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Марченка Андрія Сергійовича, від 27 листопада 2021 року серії ЕАО № 5081062 на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення по статті 121 ч. 6 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в сумі 850 гривень. Позивач вважає що постанова, є незаконною та підлягає скасуванню. Незаконність оскаржуваної постанови обґрунтовує наступними обставинами: під час складання постанови позивач зазначав, що порушення ПДР не вчиняв, заявляв клопотання про відкладення розгляду справи та залучення захисника, що було проігноровано працівником поліції, розгляду справи фактично не було, ніякі факти та обставини інспектор не намагався з`ясувати та отримати пояснення, вручив копію постанови не надавши жодних доказів для ознайомлення, фактично позбавивши позивача на отримання правової допомоги, право надати свої пояснення чи заперечення щодо начебто події правопорушення.

В своєму відзиві на позовну заяву, відповідач проти задоволення позову заперечує, стверджує, що позивач допустив порушення вимог безпеки дорожнього руху, а саме: 27.11.2021 керував транспортним засобом BMW 330X1 номерний знак НОМЕР_1 , в м. Полтаві по вул. Європейська, 135, з номерним знаком, який не відповідає вимогам стандартів, а саме колір поля не відповідає вимогам ДСТУ 4278:2019, чим порушив п 2.9 в) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001 р. на підтвердження цього відповідач надає відеофіксацію правопорушення та вказує, що на відео зафіксовано, що поле номерних знаків (як переднього, так і заднього) не білого кольору, а світло сірого, що дає достатні підстави вважати, що номерний знак покритий невідомим покриттям, який змінив колір поля номерного знаку. Зазначає, що під час розгляду справи позивача було ознайомлено із усіма правами, передбаченими ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Позивач відповідно до ст. 268 КУпАП мав можливість на місці ознайомитись із усіма наявними матеріалами справи, падати пояснення, докази, заявити клопотання та отримати правову допомогу. Жодних обмежень в користуванні правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, під час розгляду справи не було, що підтверджується матеріалами відеофіксації (а.с. 13-17). На підтвердження законності постанови, відповідачем було також надано витяг з ДСТУ 4278:2019 що встановлює загальні вимоги, правила застосування номерних знаків транспортних засобів, в якому у тому числі закріплена вимога щодо кольору поля знаків, яке повинно бути білого кольору (а.с. 18-21).

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 зазначає, що правова норма, порушення якої йому інкримінується, а саме п.2.9. України містить чотири альтернативні порушення: водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього міст: закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості перевернутий) Стверджує, що звинувачення у порушенні абзацу 2 підпункту «в» пункту 2.9. ПДР України, тобто невідповідність ДНЗ вимогам стандартів є безпідставною, оскільки згідно даної норми відповідальність встановлюються за використання номерного знаку, який не застосовується в легальному обігу, зауважує, що ДНЗ встановлений на його авто повністю відповідає вимогам ДСТУ 4278:2019 як за формою так і за змістом. Вказаний номерний знак, він отримав від органів МВС при постанові транспортного засобу на облік, за два тижні до самої події. Відповідач посилається на невідповідність кольору його ДНЗ стандартам. Разом з тим, позивач зауважує, що відповідач жодним чином безпосередньо не досліджував ДНЗ його авто, стверджує що ДНЗ був закритий спеціальним прозорим пластиковим предметом, що захищає ДНЗ від попадання бруду та крапель води, та дозволяє забезпечувати видимість номеру навіть у дощову погоду. Однак, такі дії не є адміністративно караними, що випливає з логічного аналізу абзацу підпункту «в» пункту 2.9. ПДР України, який забороняє встановлення на номерний знак предметів, що перешкоджають його видимості на відстань 20 метрів. Тобто встановлення предметів як дозволяють встановленню номеру з відстані понад 20 метрів не утворює собою адміністративного порушення. Стверджує, що жодних вимірів не проводилося. Твердження працівника поліції про колір номерного знаку, не мають нічого спільного з об`єктивною дійсністю, є не що іншим як припущенням, що визнається відповідачем у відзиві «на відео зафіксовано, що поле номерних знаків (як переднього так і заднього) не білого кольору а світло сірого, що дає підстави вважати, що номерний знак покритий невідомим покриттям, який змінив колір поля номеру». Позивач зазначає, що відповідачем обставини не встановлювалися, а притягнення до відповідальності відбулося внаслідок суб`єктивного припущення, що колір ДНЗ, який він начебто сприйняв, як світло сірий, є наслідком нашарування нового слою фарби на номерний знак.

Також позивач зазначає, що: диск на який, посилається відповідач, являється електронним доказом, копія якого має бути засвідчена ЕЦП. Відсутність такого засвідчення веде до недопустимості доказу в порядку ст. 74 КАС України; відеозапис не являється безперервним, що являється порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, Фактично, частина обставин вирізана, зокрема і момент заявлення ним клопотання про залучення захисника та переносу розгляду справи на інший час. Неможливість спростування тверджень позивача повним відеозаписом веде до того, що рішення у справі було прийнято з істотним порушенням прав людини, зокрема права на захист; на відеозаписі зафіксовано, що працівник поліції лише повідомив про наявність права, однак на камеру не з`ясовував, чим маю намір позивач ними скористатися, права висловитися на свій захист також надано не було, тим самим поліцейський звузив зміст існуючих прав та обмежив у можливості здійснення ефективного захисту.

Позивачем ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи фотознімки державного номерного знаку НОМЕР_1 виконані з близької відстані, де прослідковується наявність голограми, що підтверджує законність використання та відповідність державним стандартам ДНЗ. Зауважує, що якогось експертного дослідження на предмет відповідності ДНЗ вимогам стандартів посадова особа не ініціювала, номерний знак не вилучався.

Суд, дослідивши докази по справі, проаналізувавши їх у сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення з наступних обґрунтувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вище стоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Так дослідження в судовому засіданні копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАО № 5081062, містить склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.6 ст. 121 КУпАП.

Частиною 6 статті 121 КУпАП, передбачена відповідальність за керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Суд зазначає, що інспектором Марченком А.С. у фабулі постанови від 27 листопада 2021 року серії ЕАО № 5081062 вказано порушення абзацу 2 підпункту «в» пункту 2.9. ПДР України, тобто невідповідність ДНЗ вимогам стандартів.

Переглянутий в судовому засіданні DVD-R диск з відеозаписом події (а.с. 23), яка мала місце 27.11.2021 року за участю водія ОСОБА_1 , фотоілюстрації надані відповідачем та фото копії з близької відстані державного номерного знаку НОМЕР_1 та реєстраційного посвідчення на автомобіль BMW 330XI, якінадані позивачем, свідчать про те, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом BMW 330XI в м. Полтаві по вул. Європейська, 135, з номерним знаком номерний знак НОМЕР_1 , який був прикритий прозорою пластиковою рамкою, доказів того, що даний номерний знак не відповідає вимогам стандартів, про що було заначено у постанові інспектора - відповідачем не надано, також суд критично сприймає твердження того, що дане порушення було встановлено інспектором Марченком А.С. візуально, про що він стверджував на відеозаписі події, оскільки детальний огляд номерного знаку не проводився, його детальному огляду також перешкоджав встановлене прозоре пластикове захисне покриття, як і не проводилося відповідне експертне дослідження, з яких цілком можливо було встановити що номерний знак за кольором чи формою та змістом не відповідає вимогам ДСТУ 4278:2019. Також із наданих суду відеозапису події та фотокопій номерних знаків що знаходяться на DVD-R диску (а.с. 23) суд позбавлений можливості однозначно візуально встановити, чи відповідає даний номерний знак вимогам стандартів. Надані позивачем фотокопії реєстраційного посвідчення та фотокопій державного номерного знаку НОМЕР_1 також не дозволяють суду чітко встановити, що саме цей державний номерний знак був встановлений на автомобілі BMW 330XI під час події, що сталася 27.11.2021 за адресою АДРЕСА_1 за участі водія ОСОБА_1 та інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Марченка Андрія Сергійовича.

Суд наголошує, що відповідно до ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

З аналізу норми частини 1 статті 74 КАС України та статті 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення вбачається, що доказ, який не був покладений в обґрунтування та підставу притягнення особи до адміністративної відповідальності, не може розцінюватися як належний.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України.

Зі змісту ст. 62 Конституції України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути піддана покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні правопорушення. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року та є обов`язковою.

У п. 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України", в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що постанова від 27 листопада 2021 року серії ЕАО № 5081062 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 121 КУпАП підлягає скасуванню в зв`язку з недоведеністю вини особи у вчиненні правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 126 КУпАП, та підлягає поверненню на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

Позивач сплатив судовий збір відповідно до вимог Закону України від 08.07.2011 N 3674-VI "Про судовий збір", в сумі 454,00 гривень, в матеріалах справи є докази на підтвердження понесення позивачем судових витрат, в зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог позивача, є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ судових витрат понесених позивачем та компенсації їх за рахунок бюджетних асигнувань юридичної особи Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Керуючись ст.ст.19, 20, 72, 77, 242, 243, 244, 246, 250, 255, 262, 295 КАС України, ст.ст.33, 222, 245, 251, 254, 256, 258, 268, 276, 278, 279, 283, 287-288 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Марченка Андрія Сергійовича про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАО № 5081062 від 27 листопада 2021, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч. 6 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень, надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 , понесені ним судові витрати у розмірі 227 (двісті двадцять сім) гривень за рахунок бюджетних асигнувань юридичної особи Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, ідентифікаційний код юридичної особи: 40108646.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Ситник