Справа № 140/14573/21
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року ЛуцькСправа № 140/14573/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( далі - ОСОБА_1 позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі - ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.04.2021 №0-0307, від 06.05.2020 №0-0307, від 06.05.2020 №0-0307, від 18.12.2019 №0-0307, від 18.12.2019 №0054948/1-5033- 0307, від 18.12.2019 №0054948/2-5033-0307.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач здійснює підприємницьку діяльність, основним видом якої є виробництво меблів. В підприємницькій діяльності використовує об`єкти нерухомості: деревообробні майстерні загальною площею 539,8 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення бані загальною площею 209,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Головним управлінням ДПС у Волинській області прийнято податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: від 20.04.2021 №0-0307 в сумі 35 055,29 грн., від 06.05.2020 №0-0307 в сумі 33 788,78 грн., від 18.12.2019 №0-0307 в сумі 20 096,75 грн., від 18.12.2019 №0054948/1-5033- 0307 в сумі 4 318,40 грн., від 18.12.2019 №0054948/2-5033-0307 в сумі 3 719,22 грн, від 06.05.2020 №0-0307 в сумі 13 107,39 грн., загальна сума податкового зобов`язання: 110 085,83 грн.

Позивач вважає вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та просить їх скасувати, оскільки належні позивачу приміщення належать до будівель промисловості, а тому відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), не є об`єктами оподаткування.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позовну заяву представник відповідача позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не визнав та зазначив, що відповідач не заперечує факту належності деревообробних майстерень до будівель промисловості у розумінні Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, а щодо приміщень бані вказує, що такий об`єкт нерухомості не відноситься до будівель промисловості. Зазначає, що Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року № 507, затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000.(далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади фінансовими, службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. Будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі промислові та склади» (код 125) належать будівлі промислові - криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства та т:.ін. за їх функціональним призначенням, а також, - резервуари, силоси та склади; резервуари, таємності; резервуари для нафти та газу; силоси для зерна, цементу та інших сипких мас; холодильники та спеціальні склади; складські майданчики.

Однак, звертає увагу, що можливість використання пільги передбаченої пп. «є» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе за наявності двох одночасно наявних складових: 1) якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти з відповідним видом діяльності; 2) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вважає, що вищевказані об`єкти нерухомого майна та надані платником податків до позову копії документів не спростовують позицію податкового органу, оскільки не підтверджують наявності двох описаних вище властивостей господарської діяльності та майна позивача.

Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме: житловий будинок площею 239 кв. м., який розташований у АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,2451 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, приміщення магазину площею 172,2 кв. м, який розташований АДРЕСА_3 ; земельна ділянка площею 0,0733 га. для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; приміщення бані площею 209,4 кв. м. розташований у АДРЕСА_2 ; деревообробні майстерні площею 539,8 кв. м., розташовані у АДРЕСА_1 ; частина торгового павільйону площею 27,6 кв. м., розташованого у АДРЕСА_4 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 274163932 від 10.09.2021.

Щодо деревообробних майстерень та приміщення бані нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 та 2021 роки на загальну суму 110 085,83 грн. відповідно до повідомлень-рішень від 20.04.2021 №0-0307, 06.05.2020 №0-0307 та №0-0307, від 18.12.2019 №0-0307, №0054948/1-5033- 0307, №0054948/2-5033-0307.

Надаючи правову оцінку спірним податковим повідомленням-рішенням, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі ПК України).

Відповідно до п.15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування згідно пп.266.2.1 п.266.1 ст.266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно із статтею 10 ПК України податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є місцевим податком.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Водночас у підпункті 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України наведені об`єкти, які не є об`єктом оподаткування за вказаної нормою закону.

Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК ).

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі. При цьому cама по собі специфіка об`єкта оподаткування - спеціальний статус будівлі як будівлі промисловості - не є достатньою підставою для застосування податкової пільги.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується податкова пільга, встановлена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм, у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням за її цільовим призначенням - для виготовлення промислової продукції.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема нормою підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків, зменшення податкового навантаження на тих платників податків (фізичних та юридичних осіб), які є власниками певних об`єктів нерухомості, з метою стимулювання їх використовувати ці об`єкти за функціональним призначенням.

Отже, норма підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК застосовується, якщо власниками будівель промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання цих будівель за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, від 17.07.2020 у справі №440/937/19.

Разом з тим, вказане правозастосування узгоджується і з чинною з 23.05.2020 редакцією підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК (Закон України від 16.01.2020 №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві»), згідно з якою з переліку об`єктів оподаткування податком виключені будівлі промисловості, які віднесені до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях В-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснює свою підприємницьку діяльність з 08.10.2002. Основним видом діяльності за КВЕД є: 31.09 виробництво інших меблів.

З матеріалів справи вбачається, що в своїй підприємницькій діяльності позивач використовує майно, яким володіє на праві приватної власності, а саме:

- деревообробні майстерні площею 539,8 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- приміщення бані загальною площею 209,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, позивач є власником земельної ділянки, площею 0,0855 га з цільовим призначенням для обслуговування виробничих приміщень деревообробної майстерні, кадастровий номер: :01:000:0564, що знаходиться за адресою: с. Затурці, Локачинського р-ну Волинської області, що підтверджується договором дарування земельної ділянки від 30.03.2011 №326 та актом на право власності на земельну ділянку від 09.12.2011 Серії ЯК №384989. (а.с. 24, 27, 28) При цьому, деревообробні майстерні розміщені на даній ділянці.

Разом із тим, згідно довідки Відділу житлово-комунального господарства, містобудування, архітектури, інфраструктури, енергетики та захисту довкілля Локачинської районної державної адміністрації Волинської області від 02.07.2020 №134 вбачається те, що відповідно до Держаного класифікатора будівель і споруд ДК018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507 деревообробна майстерня, що розташована за адресою в АДРЕСА_1 , належить до групи «Будівлі промисловості та склади» (код 125), класу «Будівлі промисловості» (код 1251), підкласу «Будівлі підприємств лісової, деревообробної та целюлозно-паперової промисловості» (код 1251.7). (а.с. 32) Вказані обставини також підтверджуються довідкою Затурцівської сільської ради від 05.07.2021 №231. (а.с. 33)

Щодо приміщення бані, то вказане нерухоме майно належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 1324 від 26.08.2009 та використовується ним для зберігання деревообробної сировини в цілях його підприємницької діяльності, при цьому, дане приміщення не використовується позивачем згідно його назви. Дана обставина відповідачем не спростована.

Здійснення позивачем підприємницької діяльності в деревообробній галузі, отримання прибутку від неї та наявність трудових ресурсів підтверджується дослідженими в матеріалах справи податковими деклараціями платника єдиного податку за 2016-2020 роки, накладними щодо закупівлі деревини з 2016 2020 роки, накладними щодо закупівлі матеріалів на виготовлення меблів та договорами купівлі - продажу меблів за 2016 2020 роки.

Таким чином, з 2019 по 2021 рік належні ФОП ОСОБА_1 об`єкти нерухомості: деревообробні майстерні площею 539,8 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; приміщення бані загальною площею 209,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , використовувались за функціональним призначенням у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_1 , що в свою чергу підтверджується наданими позивачем доказами провадження ним господарської діяльності.

З урахуванням встановлених обставин справи та беручи до уваги правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, від 17.07.2020 у справі №440/937/19, суд дійшов висновку, що оскільки належні позивачу об`єкти нерухомого майна з 2019 по 2021 рік використовувалися ним у власній господарській діяльності, тому у позивача наявна пільга, передбачена підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Вищезазначене підтведжується також висновками Восьмого апеляційного адміністративного суду у постанові від 05.05.2021 по справі № 140/14821/20.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач, який є суб`єктом владних повноважень, належними та допустимими доказами не довів правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Волинській області від 20.04.2021 №0-0307, 06.05.2020 №0-0307 та №0-0307, від 18.12.2019 №0-0307, №0054948/1-5033- 0307, №0054948/2-5033-0307.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як визначено частинами першою, третьою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений квитанцією від 30.11.2021.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 20.04.2021 №0-0307, від 06.05.2020 №0-0307, від 06.05.2020 №0-0307, від 18.12.2019 №0-0307, від 18.12.2019 №0054948/1-5033- 0307, від 18.12.2019 №0054948/2-5033-0307.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Державної податкової служби у Волинській області (43010, Волинська область, м. Луцьк, Київський м-н, 4, )

Головуючий-суддя С.Ф. Костюкевич