Справа № 160/24410/21
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Дніпровського апеляційного суду, Державної судової адміністрації України, в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії Дніпровського апеляційного суду щодо нарахування та виплати позивачеві суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застуванням обмеження нарахування у сумі 510 481,12 грн.;
зобов`язати Дніпровський апеляційний суд провести нарахування та виплати позивачеві суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, обчислену відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій у статус суддів», виходячи із базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів;
визнати протиправними дії Державної судової адміністрації України щодо обмеження фінансування забезпечення Дніпровського апеляційного суду у виплаті позивачеві суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застуванням обмеження нарахування у сумі 510 481,12 грн.;
зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити фінансування Дніпровського апеляційного суду для виплати позивачеві суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, обчислену відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій у статус суддів», виходячи із базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є працюючим суддею, однак суддівську винагороду за період з квітня 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року йому нараховано та виплачено на підставі статті 29 Закону України від 14.11.2019 №294-IX "Про Державний бюджет України на 2020 рік" (далі - Закон №294-IX) (в редакції Закону №553-IX) із застосуванням обмеження, а не статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України від 02.06.2016 №1402-III "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №1402-III), що призвело до зменшення її розміру і, відповідно, порушення прав та гарантій.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.12.2021 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачам надати відзиви на позовну заяву.
Відповідач-1 скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на те, що позовні вимоги позивача вже були предметом судового оскарження та з цих питань прийняті судові рішення, які не оскаржені позивачем у судовому порядку. З цих підстав вважає, що зазначений позов має бути залишеним без розгляду, а провадженню у справі закриттю.
З цього приводу суд зазначає, що у цій справі та у справі, на яку посилається відповідач-1 різняться предмет та підстави позову, у зв`язку з чим відсутні підстави для застосування наслідків, на яких наполягає останній.
Відповідач-2 надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що жодними рішеннями та діями не здійснював заходів, спрямованих на порушення прав та законних інтересів позивача.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, постановою Верховної Ради України Про обрання суддів від 15 березня 2012 року № 4531-VI позивача обрано безстроково на посаду судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області.
Постановою Верховної Ради України від 05 липня 2012 року № 5122-VI ОСОБА_1 обрано суддею Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, а указом Президента України від 23 квітня 2014 року № 430/2014 він був переведений з Апеляційного суду Автономної Республіки Крим на посаду судді Апеляційного суду Дніпропетровської області.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2018 року № 3808/о/15-18 позивача переведено на посаду судді Дніпровського апеляційного суду, що підтверджується наказом голови Дніпровського апеляційного суду № 233/к від 19 грудня 2018 року.

Наказом голови Дніпровського апеляційного суду № 46/к від 04 березня 2019 року позивачу встановлено щомісячну доплату з 11 березня 2019 року за вислугу років у розмірі 50% посадового окладу.

Наказом голови Дніпровського апеляційного суду № 07-к від 10 січня 2019 року відповідно до ч. 7 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів позивачу з 10 січня 2019 року встановлено доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15% від посадового окладу судді апеляційного суду.

За період з 01 січня 2020 року до 18 квітня 2020 року позивачу була нарахована суддівська винагорода, для визначення розміру якої використовувався посадовий оклад, виходячи з 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня 2020 року, доплати за вислугу років в розмірі 50% від посадового окладу судді.

З 18 квітня 2020 року відповідач почав виплачувати позивачу суддівську винагороду із застосуванням обмеження, передбаченого статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", зі змінами та доповненнями, внесеними Законом № 553-IX. Як наслідок, розмір суддівської винагороди позивача істотно зменшився.

Вказане обмеження припинене з 29.08.2020, у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 28.08.2020 № 10-р/2020.

Таким чином, в період з 18.04.2020 до 28.08.2020 суддівська винагорода нараховувалась та виплачувалась позивачу з урахуванням обмеження, встановленого Законом № 553-ІХ.

Згідно з довідкою Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2020 №042/137/20-с, розмір суддівської винагороди, яка не була виплачена позивачу за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 складає 510487,12 грн.

Вирішуючи спір суд виходить із того, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частинами першою, другою статті 4 Закону № 1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Зміни до цього закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-ІХ (далі - Закон № 553-ІХ), згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року №294-IX (далі - Закон № 294-IX) доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту (тут мовиться про редакцію Закону № 294-IX, яка діяла до ухвалення Рішення Конституційного Суду України № 10-р/2020 від 28 серпня 2020 року): «установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша).

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга).

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)» (частина третя).

Конституційний Суд України Рішенням від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин першої, третьої статті 29 Закону № 294-IX зі змінами; абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону № 553-IX.

За текстом цього Рішення, указані положення законів № 294-IX, № 553-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Предметом спору у цій справі є протиправність дій ДСА України та Дніпровського апеляційного суду щодо застосування при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року статті 29 Закону № 553-ІХ, а не статті 135 Закону № 1402-VIII та статті 130 Конституції України.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених в постановах від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20 та від 09 вересня 2021 року у справі № 120/5243/20-а, обмеження виплати суддівської винагороди з 18 квітня 2020 року на підставі статті 29 Закону № 294-ІХ були неправомірними. Верховний Суд наголосив на тому, що розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону № 1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі) є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України. Зміни до вказаного закону в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період з квітня по травень 2020 року не вносилися, тож відсутні законні підстави для обмеження її виплати десятьма прожитковими мінімумами.

Однак, суд касаційної інстанції зазначив, що без залучення до участі у справі ДСА України неможливо визначити суб`єкта, який розпорядився цими коштами з урахуванням обмежень, встановлених статтею 29 Закону №294-ІХ (зі змінами, внесеними Законом № 553-ІХ).

У справі, що розглядається ДСА України є другим відповідачем. У той же час, саме Дніпровський апеляційний суд розпорядився виділеними коштами з урахуванням обмежень, які встановлені статтею 29 Закону 294-IX (зі змінами, внесеними Законом №553-IX).

Відповідно до частин 1,2 6 статті 148 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України.

Видатки кожного місцевого та апеляційного суду всіх видів та спеціалізації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України визначаються у Державному бюджеті України в окремому додатку.

На підставі аналізу вищезазначених норм можна дійти висновку, що Державна судова адміністрація України є головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності, зокрема, Дніпровського апеляційного суду, проте, саме Дніпровський апеляційний суд у спірних правовідносинах, є розпорядником бюджетних коштів щодо нарахування та виплати позивачеві суддівської винагороди.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; або шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

З аналізу положень статті 5 КАС України вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити відповідні дії є способом захисту порушеного права позивача. Однак, захистити права позивача неможливо без встановлення протиправності дії/бездіяльності відповідача, якими таке право було порушено.

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі №340/1916/20 чітко визначив, що застосування спірних обмежень, що полягає у розпорядженні коштів відповідно до вимог статті 29 Закону №294-IX (зі змінами, внесеними Законом №553-IX), є протиправним.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що саме Дніпровський апеляційний суд, у спірних правовідносинах, є розпорядником бюджетних коштів щодо нарахування та виплати позивачеві суддівської винагороди, суд доходить висновку, що нараховуючи та виплачуючи позивачеві суддівську винагороду із застосуванням обмеження її розміру відповідач-1 діяв з порушенням вимог ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді, а відтак порушене право позивача належить поновленню шляхом зобов`язання відповідача-1 провести перерахунок та виплату суддівської винагороди позивачу на підставі ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, оскільки після винесення рішення Конституційним Судом України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20) взагалі припинено спір щодо застосування Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік " № 553-IX від 13 квітня 2020 року, яким доповнено статтею 29.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до закону, а докази понесення ним інших судових витрат відсутні, виходячи з положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється

Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Дніпровського апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження нарахування у сумі 510487,12 грн.

Зобов`язати Дніпровський апеляційний суд провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_1 на підставі частин 2, 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна