Справа № 380/10174/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/10174/21 пров. № А/857/23708/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кардаш В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду, головуючий суддя Мричко Н.І., постановлена о 09:38 год. у м. Львові, повний текст якої складено 02.11.2021 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської обласної прокуратури, в якому просив стягнути з Львівської обласної прокуратури (як правонаступника всіх прав та обов`язків перейменованої прокуратури Львівської області) на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 34383,93 грн.

Разом із позовною заявою позивач подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що про порушене право на отримання вихідної допомоги позивач дізнався з моменту отримання листа відповідача від 15.04.2021 року. Раніше вказаної дати позивач не мав можливості дізнатись про порушене право, оскільки відповідач письмово не повідомив про нараховані при звільненні суми. Крім цього, відповідач створював перешкоди для отримання інформації щодо факту виплати при звільненні вихідної допомоги. Позивач вважав, що право на звернення до суду із позовом щодо стягнення вихідної допомоги не обмежується будь-яким строком, оскільки вихідна допомога є заробітною платою.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у задоволенні заяви позивача про поновлення строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги - відмовлено; позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення вихідної допомоги - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на неї, в якій зазначає, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповністю досліджені обставини справи, просить зазначену ухвалу скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, в т.ч. вихідної допомоги при звільненні.

В судовому засіданні позивач підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржену ухвалу суду незаконною та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти апеляційної скарги, вважає оскаржену ухвалу суду законною та обґрунтованою та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що саме в день проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, тобто 04.05.2020 року, позивач повинен був дізнатися про порушення права на виплату вихідної допомоги при звільненні. А тому саме з цієї дати необхідно обчислювати місячний строк звернення до суду. Позивач до квітня 2021 не вживав жодних заходів з приводу звернення до відповідача щодо виплати йому вихідної допомоги.

Колегія суддів погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що саме в день проведення з позивачем повного розрахунку при звільненні, тобто 04.05.2020, позивач повинен був дізнатися про порушення права на виплату вихідної допомоги при звільненні.

Вказані позивачем обставини не є доказами об`єктивної неможливості звернення до суду у місячний строк.

Відповідно до ч. 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В частині 3 вищевказаної КАСУ визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Колегія суддів враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13-ц про те, що вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої допомоги) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що як вихідна допомога, так і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні мають разовий характер. А тому до таких виплат згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» гарантії цього Закону не застосовні.

Таким чином, вихідна допомога не ототожнюється із заробітною платою, оскільки її розмір не пов`язаний з кількістю та якістю праці, а лише з фактом звільнення працівника з визначених законом підстав, отже на неї не розповсюджуються пільги встановлені пунктом 1 частини 1 Закону України "Про судовий збір".

Відтак, враховуючи вищезазначене, для звернення до адміністративного суду з вимогами щодо виплати вихідної допомоги та середнього заробітку під час звільнення з державної служби застосовується місячний строк, визначений частиною 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Так, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас, як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

За практикою Європейського Суду з прав людини, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Отже, положення КАС України встановлюють для позивача чіткі строки звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин пропуску таких, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами та підтверджені належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.

Так, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Як видно з матеріалів справи з наказом про звільнення від 30.04.2020 року №626к ознайомився 04.05.2020 року, отримав його копію та трудову книжку. Крім цього, в день звільнення, відповідач нарахував позивачу 236317,00 грн.

Досліджуючи поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду, вказаних у заяві про поновлення строку та зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що жодних істотних і вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які б непереборно перешкоджали позивачці звернутись до суду або надавали б суду підстави вважати строк звернення до суду не пропущеним або пропущеним, але з поважних причин, ні позовна заява, ні додані до неї матеріали, ні заява про поновлення пропущеного строку не містять.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у позивача була можливість вчасно звернутись до суду для оскарження бездіяльності відповідача, яка не була ним реалізована належним чином, що в свою чергу не може вважатися поважною причиною недотримання встановлених строків звернення до суду.

Доводи позивача, в даному випадку, ґрунтуються виключно на його особистій суб`єктивній оцінці питання дотримання ним строків звернення до суду, які в більшості не підкріпленні жодними належними та допустимими доказами.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та переслідувати легітимну мету, враховуючи розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Таким чином, позивач мав усі правові підстави для вчасного звернення до суду з відповідним позовом у розумні строки, будь-яких перешкод для реалізації такого права матеріали справи не містять, як і підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення з додержанням норм права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для його скасування відсутні.

При цьому, колегія суддів зауважує, що згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 року у справі №711/4010/13-ц вихідна допомога та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (зокрема, і за час затримки виплати такої допомоги) не належать до структури заробітної плати, тобто не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є іншою заохочувальною чи компенсаційною виплатою, що входить до такої структури.

Таким чином, позивач не є звільненим від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Відтак, враховуючи, що апелянтом не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 суму судового збору, яка підлягала сплаті за подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №380/10174/21 без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень за подання апеляційної скарги на ухвалу суду у справі №380/10174/21 за наступними реквізитами: Отримувач - ГУК Львiв/Галицький р-н/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) 38008294; банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); рахунок отримувача UA1013952; код класифікації доходів бюджету 22030101; найменування коду класифікації доходів бюджету: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050); призначення платежу *;101; код платника; судовий збір; № справи; Восьмий апеляційний адміністративний суд.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький

Повний текст постанови складено 21.02.2022 року.