Справа № 120/17740/21-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 лютого 2022 р. Справа № 120/17740/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Федчук Т.М.,

представника відповідача: Вербицької Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є батьком померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 під час прийняття участі у зоні АТО ОСОБА_2 . Також позивач вказав, що з 10.08.2020 на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.04.2021 по справі №120/1982/21-а йому призначена пенсія за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". В зв`язку з втратою після смерті сина джерел засобів для існування, позивач 01.10.2021 звернувся відповідача з заявою про призначення пенсії по втраті годувальника згідно ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Однак, рішенням № від 08.10.2021 відповідач відмовив йому у призначенні такої пенсії, у зв`язку з відсутністю страхового стажу.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою від 13.12.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного позову. Зокрема зазначив, що умови, за яких призначається пенсія в разі втрати годувальника відповідно до Закону України від 09.04.1992 за № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», визначені у статті 29 вказаного Закону. Коло осіб, які за певних умов мають право на призначення пенсії в разі втрати годувальника визначено статтею 30 Закону №2262

Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, після досягнення чоловіками 55 років, за наявності страхового стажу не менше 25 років.

Представник відповідача наголосив, що позивач 12.06.2018 набув необхідний пенсійний вік 55 років, однак згідно наданих документів страховий стаж ОСОБА_1 становить 20 років, тоді як необхідний страховий стаж для призначення пенсії становить 25 років. При цьому, відповідно до наданих документів позивач отримує достроково призначену пенсію за віком (Список 1 робота під час ліквідації аварії на ЧАЕС) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також, в додаткових поясненнях до відзиву на позовну заяву стороною відповідача звернуто увагу на те, що в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_1 міститься його заява про перерахунок пенсії згідно зміни надбавки (надати надбавку, як сім`ї загиблого ветерана війни) від 03.12.2021, в якій позивач зазначив, що станом на 03.12.2021 - працює. Також, представником відповідача, повідомлено, що згідно інформації з трудової книжки ОСОБА_1 (яка міститься в матеріалах пенсійної справи та надавалась позивачем) останній запис №13 від 04.01.2020 про прийняття на посаду охоронника 3-го розряду у ПП «Легіонер» м. Вінниця. Отже, враховуючи вищевикладене, на переконання відповідача, ОСОБА_1 не втратив джерело засобів до існування та не належить до кола осіб, які за певних умов мають право на призначення пенсії в разі втрати годувальника визначеного статтею 30 Закону України від 09.04.1992 № 2262- ХІІ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Ухвалою від 10.02.2022 вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду адміністративної справи. Також, зазначеною ухвалою зобов`язано позивача надати в судове засідання належним чином засвідчену копію своєї трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.03.1993, а також інші докази на підтвердження того, що станом на час прийняття оскаржуваного рішення від 08.10.2021 він втратив джерело засобів до існування (наприклад довідку з ГУ ДПС у Вінницькій області про отримані протягом 2021 року доходи).

В судовому засіданні 17.02.2022 позивач та його представник позовні вимоги підтримали та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявлених позовних вимог заперечила, просила в задоволені позову відмовити покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позовну заяву, а також в додаткових поясненнях наданих по суті заявлених позовних вимог.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, встановив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком (Список 1 робота під час ліквідації аварії на ЧАЕС) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

01.10.2021 позивачем через Вінницький районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки до ГУ ПФУ у Вінницькій області подано заяву про призначення пенсії по втраті годувальника згідно ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Того ж дня, Вінницьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки підготовлено подання №ХП-69656 про призначення ОСОБА_1 пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_2 .

Супровідним листом ГУ ПФУ у Вінницькій області від 25.10.2021 за №0200-0308-8/67833 позивачу надіслано рішення № від 08.10.2021 про відмову у призначенні пенсії в разі втрати годувальника через відсутність страхового стажу.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до статті 9 Закону №1058-IV за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника наведені у статті 36 Закону №1058-IV.

Відповідно до частини 1 цієї статті пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються зокрема чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Відповідно до частини 3 статті 36 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з частиною 1 статті 37 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.

Відповідно до частин 3, 5 статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

В свою чергу, спеціальним законом, який регулює правовідносини в сфері пенсійного забезпечення осіб, які перебували на військовій службі, та деяких інших осіб, є Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII від 09 квітня 1992 року (далі - Закон № 2262-XII).

Частиною 5 статті 2 Закону №2262-XII передбачено, що військовослужбовцям, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Статтею 7 Закону №2262-XII передбачено, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Так, Відповідно до ст.29 Закону №2262-XII, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

За змістом ст.30 Закону №2262-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника мають:

- непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

- незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

- батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

Отже, ст.30 Закону №2262-XII передбачено три окремих випадки, за яких особа яка втратила годувальника набуває право на отримання відповідного виду пенсії. При цьому, кожний з вищенаведених випадків містить свої окремі критерії, яким в обов`язковому порядку повинна відповідати особа, яка виявила бажання отримувати пенсію по втраті годувальника.

В судовому засіданні було з`ясовано, що позивач претендує на отримання пенсії по втраті годувальника в зв`язку з відповідністю критеріям визначеним ч. 2 ст. 30 Закону №2262-XII.

Першим критерієм зазначеної частини є наявність статусу "непрацездатний".

Пунктом «в» частини четвертої статті 30 Закону №2262-XII передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є особами з інвалідністю.

Відповідність позивача пункту "в" ч. 4 ст. 30 Закону №2262-XII в судовому засіданні сторонами не заперечувалась, та додатково підтверджується тим, що ОСОБА_3 отримує пенсію за віком.

Таким чином, позивач є непрацездатним членом сім`ї (батьком) померлого годувальника ОСОБА_2 .

Також, зміст трудової книжки серії НОМЕР_1 дає підстави вважати, що позивач з 02.07.2021 є безробітним, адже за змістом останнього запису за №14 слідує, що позивача звільнено з посади охоронника 3-ого розраду по ст. 38 КЗпП України. Інших записів після 02.07.2021 трудова книжка не містить.

Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, іншого доходу, окрім пенсії за віком (Список 1 робота під час ліквідації аварії на ЧАЕС) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач не має.

Отже, з аналізу чинного на день звернення до пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по втраті годувальника законодавства, з врахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд доходить до переконання щодо на день прийняття оскаржуваного рішення позивач відповідав визначеним ч. 2 ст.30 Закону №2262-XII критеріям, оскільки він є:

- непрацездатним батьком померлого годувальника

- після смерті годувальника втратв джерело засобів до існування.

При цьому, суд критично оцінює наведену в оскаржуваному рішенні підставу для відмови позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника, а саме відсутність страхового стажу, адже відповідний критерій визначений ч. 3 ст. 30 Закону №2262-XII, в свою чергу позивач відповідає всім критеріям наведеним ч. 2 вказаної статті Закону №2262-XII.

Викладене свідчить про протиправність доводів ГУ ПФУ у Вінницькій області, викладених у спірному рішенні, щодо відсутності підстав для призначення позивачу з пенсії по втраті годувальника за Законом №2262-ХІІ у зв`язку з відсутністю страхового стажу.

Згідно зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Тлумачення змісту ст.13 Конвенції наведено у низці рішень Європейського суду з прав людини, зокрема: у рішенні від 29.06.2006 по справі "Пантелеєнко проти України" зазначено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом; у рішенні від 31.07.2003 по справі "Дорани проти Ірландії" указано, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів" наголошено, що ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними; у рішенні від 17.07.2008 по справі "Каіч та інші проти Хорватії" визначено, що обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту, адже протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, для реального та найшвидшого відновлення суб`єктивного права громадянина на одержання соціальної виплати у належному розмірі адміністративний орган повинен вчинити власне волевиявлення з приводу призначення виплати (допомоги тощо) та негайно після настання цієї події ініціювати процедуру отримання додаткових асигнувань для виконання прийнятого рішення в частині проведення платежів.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправним рішення відповідача № від 08.10.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію у порядку Закону України від 09.04.1992 №2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" у зв`язку з втратою годувальника сина, ОСОБА_2 , з дня звернення позивача з заявою про призначення відповідного виду пенсії, а саме з 01.10.2021.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № від 08.10.2021 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника з 01.10.2021.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )
Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, )
Повний текст рішення виготовлено та підписано: 22.02.2022

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна