Справа № 280/2559/21
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 280/2559/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Замкової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року (суддя Кисіль Р.В., повний текст рішення складено 06.10.2021) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі

третя особа Державне бюро розслідувань

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки Директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі Лісойвана Я. № 17о/с від 26.02.2021 про звільнення позивача з посади слідчого першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, 01.03.2021, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису, з припиненням державної служби; поновити позивача з 01.03.2021 на посаді слідчого першого слідчого відділу (відділ з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, або посаді, що є рівнозначною посаді, з якої його було звільнено; стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 01.03.2021 по дату прийняття рішення судом про поновлення на посаді.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 27.11.2018 обіймав конкурсну посаду слідчого Першого слідчого відділу (відділу розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, проте 26.01.2021 позивач був письмово попереджений про скорочення посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з 01 березня 2021 року, та про звільнення на підставі п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби.

Відповідно до наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 26.02.2021 року № 17о/с позивача звільнено з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, з 01 березня 2021 року з припиненням державної служби.

Названий наказ є предметом оскарження в даній адміністративній справі.

Позивач доводить його протиправність, зазначає, що норма ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на дату прийняття оскаржуваного наказу, є дискримінаційною в частині відсутності обов`язку роботодавця пропонувати державному службовцю іншу вакантну посаду. Зазначає, що правові підстав для звільнення були відсутні, адже не відбулося скорочення посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно зі ст. 14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» служба в Державному бюро розслідувань є державною службою особливого характеру, що полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються Законом України «Про державну службу».

На час виникнення спірних правовідносин названий Закон був чинний зі змінами, внесеними Законом від 19.09.2019 № 117-IX, за приписами статті 87 якого підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є у тому числі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

З огляду на те, що спеціальним Законом врегульовано процедуру припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, не підлягають застосуванню у відповідній частині норми КЗпПУ.

При цьому аналіз статті 87 Закону дає можливість дійти висновку, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються.

Також відповідно до роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 20.02.2020 № 86р/з, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.

При цьому суд звертає увагу, що редакція статті 87 Закону № 889-VIIІ зі змінами, внесеними згідно з Законом України від 19.09.2019 № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади», які набули чинності з 25.09.2019, була чинною на момент прийняття оскаржуваного наказу та підлягала застосуванню.

Також суд звертає увагу, що вказана норма не була визнана неконституційною, тоді як оцінка відповідності норм закону Конституції не відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції.

Крім того не є слушними доводи апелянта, що на час прийняття оскаржуваного наказу про звільнення були внесені зміни до Закону України «Про державну службу» Законом № 1285-ХІ від 23.02.2021, який також був підписаний Президентом України, і який змінив процедуру звільнення державних службовців на користь останніх, адже як встановлено судом і не заперечується позивачем, останній був опублікований 05.03.2021, тобто після звільнення позивача.

Статтею 94 Конституції України встановлено, що закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Отже, за висновком суду апеляційної інстанції, відповідачем не було порушено процедуру звільнення, встановлену законом.

Також суд не знаходить обґрунтованими доводи апелянта про відсутність правових підстав для звільнення, адже за приписами ст. 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» перелік посад у центральному апараті та територіальних управліннях ДБР, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами визначає Директор ДБР.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем, на виконання приписів ч.1 ст. 9 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» в редакції зі змінами, внесеними Законом № 305-ІХ, Указом Президента України від 05.02.2020 № 41/2020 затверджено нову організаційну структуру Державного бюро розслідувань.

Наказами ДБР від 20.10.2020 № 202 та від 30.12.2020 № 303 посади державної служби слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, виведені зі штатного розпису, водночас до штатного розпису введено нові посади - старшого та середнього начальницького складу (старший слідчий в особливо важливих справах (підполковник ДБР), старший слідчий (майор ДБР), слідчий (капітан ДБР)).

Порядком зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, затвердженим наказом Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 № 343, передбачено, що зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу») та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.

Таким чином суд апеляційної інстанції доходить висновку, що у спірних правовідносинах мало місце скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, що відповідно до ст. 87 Закону України «Про державну службу» є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2021 року в адміністративній справі № 280/2559/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з 22 лютого 2022 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.

Повна постанова складена 22 лютого 2022 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров

суддя Т.І. Ясенова