Справа № 640/18491/20
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-02-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Грибан І.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просив суд - визнати незаконною податкову вимогу від 10 лютого 2020 року за №7040-10 про сплату податкового боргу в розмірі 45305,62 грн., прийняту Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві та рішення від 01 лютого 2020 року за №7040-10 про опис майна у податкову заставу, прийняте Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві та скасувати останні з причини порушення ними інтересів ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірну вимогу прийнято відповідачем на підставі податкового повідомлення-рішення, яке винесене Головним управлінням ДПС у Херсонській області, проте позивач таке податкове повідомлення-рішення не отримував, на його звернення до Головного управління ДПС у Херсонській області, останнє не надало відповідь, у зв`язку з чим позивач вважає таке податкове повідомлення-рішення скасованим. З огляду на неузгодженість зобов`язань за вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач вказує на протиправність спірної вимоги.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення позивач не отримував, на його звернення до Головного управління ДПС у Херсонській області, останнє не надало відповідь, у зв`язку з чим позивач вважає таке податкове повідомлення-рішення скасованим. З огляду на неузгодженість зобов`язань за вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням позивач вказує на протиправність спірної вимоги.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що Заступником начальника управління по роботі з податковим боргом Головного Управління Державної податкової служби у м. Києві Кузнєцовою Маргаритою винесено та направлено ОСОБА_1 податкову вимогу від 10.02.2020 року за № 7040- 10 про сплату податкового боргу в розмірі 45305,62 грн та Рішення за №7040-10 про опис майна у податкову заставу.

Вважаючи дії посадової особи Кузнєцової М.В. помилковими і неправомірними, позивач 12.04.2020 року надіслав відповідачу заяву з обґрунтуванням неправомірності нарахування податкового боргу та пропозицією провести з ним звірку розрахунків щодо нарахування помилково нарахованого податкового боргу.

Листом за № 12647/К/26-15-33-14-23 від 28.04.2020 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у проведенні звірки розрахунків щодо нарахування йому податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та опису майна у податкову заставу, а також відмовився скасовувати свої рішення.

Крім цього, позивача повідомлено про те, що вимога винесена на підставі наявності у позивача податкового боргу, який виник на підставі податкового повідомлення-рішення, винесеного Головним управлінням ДПС у Херсонській області та порадило для вирішенням цього питання (тобто скасування податкового повідомлення-рішення) звернутись за підвідомчістю до ГУ ДПС в Херсонській області, тобто за місцем реєстрації платника податку.

Вважаючи податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на дату прийняття оскаржуваної вимоги податкове повідомлення-рішення не оскаржене ані в адміністративному порядку, ані в судовому (доказів оскарження сторонами не надано), а відтак грошове зобов`язання, визначене в такому податковому повідомленні-рішенні вважається узгодженим, у зв`язку із чим, згідно вимог п. 59.1 ст. 59 ПК України, у відповідача наявні підстави для формування за такими зобов`язаннями податкової вимоги.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010р. №2755-VI (далі ПК України).

Пунктом 57.3. Податкового кодексу України передбачено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Згідно пункту 59.3 вказаної статті податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. Якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Тобто процедура стягнення, яка передбачає надсилання на адресу платника податку податкової вимоги, розпочинається податковим органом у разі несплати визначеної в податковому повідомленні-рішенні узгодженої суми податкових зобов`язань.

Згідно з пунктом 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, в разі оскарження в судовому порядку податкового повідомлення-рішення, визначене у такому акті індивідуальної дії податкове зобов`язання вважається неузгодженим до розгляду справи судом по суті та прийняття відповідного рішення, а відтак, зазначене податкове зобов`язання не є податковим боргом.

Судом першої інстанції встановлено, а позивачем не спростовано, що спірну вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 10.02.2020 року №7040-10, якою визначена сума податкового боргу 45305,62 грн. станом на 09.02.2020 року, прийнято на підставі податкового повідомлення-рішення, винесеного Головним управлінням ДПС у Херсонській області.

При цьому, на дату прийняття оскаржуваної вимоги податкове повідомлення-рішення не оскаржене ані в адміністративному порядку, ані в судовому (доказів оскарження сторонами не надано), а відтак грошове зобов`язання, визначене в такому податковому повідомленні-рішенні вважається узгодженим, у зв`язку із чим, згідно вимог п. 59.1 ст. 59 ПК України, у відповідача наявні підстави для формування за такими зобов`язаннями податкової вимоги.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач під час розгляду справи, як судах першої та апеляційної інстанції не надав доказів про оскарження в судовому порядку податкове повідомлення-рішення, яке винесене ГУ ДПС в Херсонській області.

Позивач, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі зазначав, що останній у березні 2019 року звернення до Головного управління ДПС у Херсонській області щодо проведення звірки, оскільки контролюючим органом неправомірно нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Колегія суддів не приймає дані твердження, як підставу для скасування податкової вимоги, оскільки Податковим кодексом передбачено право платника податку на оскарження в адміністративному або судовому порядку рішення контролюючого органу.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правомірно звернув увагу позивача, що у вищезазначеному зверненні позивач лише просив провести звірку щодо наявного податкового боргу (або його відсутності), а не оскаржував податкове повідомлення-рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у позивача наявний податковий борг, визначений Головним управлінням ДПС у Херсонській області на підставі податкового повідомлення-рішення, у зв`язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірної вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу та, як наслідок, про необґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу позивача, що останній не позбавлений права оскаржити в судовому порядку податкове повідомлення-рішення, у межах визначених вимогами норм права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до вимог законодавства, а скарга апелянта є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки їх суть зводиться до констатації норм податкового законодавства, а не помилок чи то порушень судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, за таких обставин доводи апеляційної скарги не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишаються без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 311, 313, 315-316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року -залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

І.О. Грибан