Справа № 640/13641/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2022 року м. Київ № 640/13641/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
до1) Управління поліції охорони в м. Києві 2) Міністерства внутрішніх справ України
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) з адміністративним позовом до Управління поліції охорони в м. Києві (далі по тексту відповідач 1, УПО в м Києві) та Міністерства внутрішніх справ України (далі по тексту відповідач 2, МВС), у якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 20 червня 2020 року, просить:

1) визнати протиправними дії УПО в місті Києві щодо повернення ОСОБА_1 листом від 14 січня 2020 року №М-21/43/29/3/04-2020 заяви (рапорту) від 28 грудня 2019 року разом з доданими до заяви документами;

2) визнати протиправною бездіяльність УПО в м. Києві щодо неподання до МВС у 15-денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту) висновку щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, разом з підтвердними документами, які додані до заяви ОСОБА_1 ;

3) зобов`язати УПО в м. Києві, протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту набрання цим рішенням законної сили, прийняти та у 15-денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту) подати до МВС документи ОСОБА_1 , повернуті листом від 14 січня 2020 року №М-21/43/29/3/04-2020, та висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку із встановленням позивачу ІІ групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у період з 27 квітня 1986 року по 10 травня 1986 року під час проходження військової служби у військовій частині № НОМЕР_1 він приймав участь у ліквідації наслідків аварії в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС, внаслідок чого має захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, ІІ групу інвалідності та ступінь втрати працездатності 75%.

Позивач звернувся до УПО в м. Києві із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності, внаслідок хвороби, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до якої долучив необхідний перелік підтверджуючих документів.

Разом з тим, УПО у м. Києві листом від 14 січня 2020 року №М-21/43/29/3/04-2020 повернув позивачу заяву з доданими документами, посилаючись на те, що у зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про міліцію» з 12 березня 2015 року постанова ВЛК з формулюванням «захворювання, так, пов`язане з виконанням обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» не є підставою для призначення одноразової грошової допомоги в порядку та на підставі Порядку №850, а є підставою для отримання одноразової компенсації відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2016 року №760 «Про затвердження Порядку виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян».

Позивач вважає такі дії УПО в м. Києві протиправними, оскільки він має право на отримання одноразової грошової допомоги у 200-кратному розмірі, у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи, відповідно до Закону України «Про міліцію» та Порядку №850, оскільки останнім місцем його роботи є органи внутрішніх справ.

Ухвалою від 22 червня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали надати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, або заяву про визнання позову.

Ухвалою від 02 вересня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва прийняв до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог від 20 червня 2020 року, якою позивач відмовився від позовних вимог до МВС.

02 вересня 2020 року від представника УПО в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позивачу правомірно було повернуто заяву про призначення одноразової грошової допомоги з доданими документами, оскільки позивачем не було надано довідку військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) захворювання з формулюванням «захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ», як того вимагає Закон України «Про міліцію» та Порядок №850, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи позивач в період з 25 листопада 1981 року по 17 квітня 1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Згідно довідки військової частини №3217 від 05 квітня 1991 року №97 позивач у період з 27 квітня 1986 року по 10 травня 1986 року приймав участь в ліквідації наслідків аварії в 30-ти кілометровій зоні Чорнобильської АЕС.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 30 жовтня 2019 року.

Позивачу з 21 жовтня 2019 року встановлена ІІ група інвалідності, що підтверджується копією довідки МСЕК серії 12 ААБ №426378. Також, з вказаної довідки вбачається, що захворювання, так, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Крім того, матеріали справи містять копію довідки серії 12 ААБ №426378 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, відповідно до якої позивачеві встановлено ступінь втрати працездатності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в розмірі 75%.

Як вбачається з матеріалів справи 28 грудня 2019 року позивач звернувся до Начальника УПО в м. Києві з заявою щодо вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням другої групи інвалідності внаслідок хвороби, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.

Листом від 14 січня 2020 року №М-21/43/29/3/04-2020 УПО в м. Києві повідомило позивача, що відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію», підпункту 2 пункту 3 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 (далі по тексту Порядок №850), встановлено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. У зв`язку із внесенням змін до Закону України «Про міліцію» з 12 березня 2015 року постанова ВЛК з формулюванням «захворювання, так, пов`язане з виконанням обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» не є підставою для призначення одноразової грошової допомоги в порядку та на підставі Порядку №850.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність УПО в місті Києві щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України у 15-денний строк з дня реєстрації заяви позивача, висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про міліцію» держава гарантує працівникам міліції соціальний захист.

Згідно з пунктом 5 розділу IX Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02 липня 2015 року визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію». Закон № 580-VIII набрав чинності згідно пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону 07 листопада 2015 року.

Так, відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 Прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію України» за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Такий порядок визначався частиною шостою статті 23 Закону України «Про міліцію», якою було встановлено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності ІІІ групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

На виконання зазначених положень постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21 жовтня 2015 року затверджено Порядок №850.

При цьому суд зазначає, що постанова Кабінету Міністрів України № 850 від 21 жовтня 2015 року набрала чинності 31 жовтня 2015 року.

Отже, на момент встановлення позивачу 30 жовтня 2019 року на підставі акту огляду МСЕК ІІ групи інвалідності та 75% втрати працездатності, а також на момент звернення позивача із заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги, Порядок №850 був чинний.

У зв`язку з чим до спірних відносин належить застосувати саме норми Порядку №850.

Порядок №850 визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (пункт 1 Порядку №850).

Відповідно до пункту 2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку №850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

Так, підпунктом 2 пункту 3 Порядку №850 встановлено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Відповідно до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно з пунктом 8 Порядку №850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги тощо.

Як вбачається з листа УПО в м. Києві від 14 січня 2020 року №М-21/43/29/3/04-2020 позивачеві було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової допомоги та не направлено його заяву до МВС України з тих підстав, що призначення та виплата одноразової грошової допомоги з підстав установлення інвалідності внаслідок захворювання, із виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Порядком не передбачена.

У відзиві на позовну заяву відповідачем підтримано свою позицію, викладену в листі від 14 січня 2020 року №М-21/43/29/3/04-2020 та зазначено, що пунктом 7 Порядку передбачено наявність постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва) захворювання.

Проте, суд не погоджується з таким висновком відповідача, оскільки згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» причинний зв`язок між захворюванням, пов`язаним з Чорнобильською катастрофою, частковою або повною втратою працездатності громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, і Чорнобильською катастрофою визнається встановленим (незалежно від наявності дозиметричних показників чи їх відсутності), якщо його підтверджено під час стаціонарного обстеження постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи уповноваженою медичною комісією не нижче обласного рівня або спеціалізованими медичними установами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, які мають ліцензію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.

Тобто, законодавством передбачено альтернативу підтвердження причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

В даному випадку, той факт, що захворювання позивача пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, підтверджується свідоцтвом про хворобу №193/у, складеним Військово-лікарською комісією ГУ МВС України в м. Києві та експертним заключенням Київської регіональної експертної ради по встановленню причинного зв`язку каліцтва (захворювання) з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС МВС УРСР від 14 травня 1991 року.

Таким чином, суд вважає, що позивач має право на призначення та виплату грошової допомоги.

В свою чергу, відповідачами не спростовується факт наявності у позивача захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та не оскаржуються свідоцтво про хворобу №193/у, складене Військово-лікарською комісією ГУ МВС України в м. Києві та експертне заключення Київської регіональної експертної ради по встановленню причинного зв`язку каліцтва (захворювання) з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС МВС УРСР від 14 травня 1991 року, якими встановлено дане захворювання.

На переконання суду, не подання позивачем саме постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, не може позбавляти права на призначення одноразової грошової допомоги, у випадку наявності інших підтверджуючих документів щодо наявності у позивача захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які свідчать про наявність права позивача на призначення та виплату грошової допомоги.

Так, пунктом 8 Порядку №850 встановлено, що керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги.

Згідно з пунктом 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Відповідно до пункту 10 Порядку №850 грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС.

Зазначеними положеннями чітко визначена процедура призначення одноразової грошової допомоги, яка включає у себе:

- подачу особою, котра має право на отримання одноразової грошової допомоги, відповідної заяви з пакетом необхідних документів;

- вчинення керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, відповідних дій, пов`язаних підготовкою поданих заявником документів, формування висновку щодо виплати допомоги та їх надсилання до МВС України;

- розгляд поданих заявником документів МВС України та прийняття відповідного рішення;

- направлення рішення МВС України для реалізації керівнику органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції.

Як встановлено судом, позивач 28 грудня 2019 року подав заяву з пакетом документів для призначення одноразової грошової допомоги до УПО в м. Києві, однак даний суб`єкт владних повноважень не вчинив дій, передбачених Порядком №850, чим допустив бездіяльність щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України документів, передбачених пунктом 8 Порядку №850 та висновку щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_1 .

При цьому, вимога позивача про визнання протиправними дії УПО в місті Києві щодо повернення ОСОБА_1 листом від 14 січня 2020 року №М-21/43/29/3/04-2020 заяви (рапорту) від 28 грудня 2019 року разом з доданими до заяви документами, у даному випадку не призведе до належного відновлення порушених прав позивача, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема чи прийняті вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідач не довів правомірність та обґрунтованість оскаржуваної бездіяльності з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Таким чином, з урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати (судовий збір) розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративні позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Управління поліції охорони в місті Києві щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України у 15-денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту), висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги разом з підтвердними документами, які додані до заяви ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати Управління поліції охорони в місті Києві (РНОКПП 40109147, адреса: 04050, м. Київ, вул. Студентська, 9) прийняти та направити до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко