Справа № 200/17095/21
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року Справа№200/17095/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду в порядку спрощеного (письмового) провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про зобов`язання вчинити дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про зобов`язання виключити з інтегрованої картки платника податків фізичної особи-підприємця нарахування єдиного внеску у сумі 5 293,38 грн.

Позов вмотивовано тим, що позивач здійснює підприємницьку діяльність, однак є пенсіонером за віком, а відповідачем протиправно визначено їй зобов`язання по єдиному соціальному внеску станом на 09.02.2016 в сумі 5293,88 грн і складено вимогу від 07.07.2019 № Ф-551-17 на цю суму всупереч ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої позивач звільнена від сплати за себе єдиного внеску, оскільки отримує пенсію за віком.

Рішенням суду від 12.06.2019, яке набрало законної сили 19.08.2019 у справі № 200/3198/19-а визнано протиправною та скасовано вищевказану вимогу від 07.07.2019 № Ф-551-17, водночас, у листопаді 2021 року позивачу зателефонували з податкового органу та повідомили про наявність боргу у сумі 5 293,38 грн, про що також вказано відповідачем у листі позивачу від 18.11.2021.

Позивач вважає, що інтегрована картка має правильно відображати фактичний стан розрахунків з бюджет, реальну структуру податкових вигід та податкових зобов`язань платника.

Згідно з викладеним у відзиві відповідач проти задоволення позову заперечував з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 зі змінами, фізичні особи (ФО) - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, та члени фермерського господарства звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. У разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, члени фермерських господарств, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе відповідно до пунктів 10, 11 розділу IV цього Порядку один раз на рік у терміни, визначені пунктами 2, 5 цього розділу.

Так, позивач самостійно визначила базу нарахування єдиного внеску та сама подала за себе звіт за 2015 рік, реєстраційний номер 7925662 від 20.01.2016. Звіт було прийнято. Суми самостійного визначені зобов`язання з єдиного внеску підлягають сплаті на загальних підставах та не підлягають оскарженню і скасуванню.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою від 06.12.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою від 28.12.2021 відмовлено відповідачу у розгляді справи за правилами загального позовного провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 21.08.2003 зареєстрована як фізична особа-підприємець, місцем перебування позивача за даними реєстру визначено: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку у Головному управлінні ДПС у Донецькій області (відповідач у справі), Слов`янсько-Лиманське управління, Лиманська ДПІ (м. Лиман).

З 19.07.2010 позивач є пенсіонером за віком, перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджено наданими відповідачем відомостями програмного забезпечення, а також встановлено рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.06.2019 у справі № 200/3198/19-а, яке набрало законної сили 19.08.2019, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області.

20.01.2016 позивачем відправлено до Слов`янської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік за себе, в якому визначено суму єдиного внеску в розмірі 5 293,88 грн.

Рішенням суду від 12.06.2019 у справі № 200/3198/19-а встановлено, що 01.02.2018 та повторно 04.04.2018 позивач звернулась до ГУ ДФС у Донецькій області (правонаступником якого є відповідач) із заявами про визнання недійсним та зняття нарахування по єдиному внеску, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 є пенсіонером за віком та відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнена від сплати за себе єдиного внеску та подання відповідної звітності.

07.02.2018 та 08.05.2018 Головним управлінням ДФС у Донецькій області розглянуті звернення позивача від 01.02.2018 № 1 і від 04.04.2018 № б/н, та листами № 10211/10/05-99-47-10 та № 10709/10 відповідно повідомлено про порядок виправлення помилок у разі невірного формування та подання звіту про суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Зазначено, що у зв`язку із самостійно визначеною сумою єдиного внеску за 2015 рік, вона підлягає сплаті у визначені строки. Несвоєчасна сплата самостійно визначеного зобов`язання платник податків несе фінансову та адміністративну відповідальність, передбачену статтями 25 та 26 Закону №2464.

07.02.2019 ГУ ДФС у Донецькій області станом на 31 січня 2019 року сформовано позивачу вимогу № Ф-551-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 5293,38 грн.

Рішенням суду від 12.06.2019 у справі № 200/3198/19-а скасовано наведену вимогу № Ф-551-17 від 07.02.2019 на суму 5 293,38 грн.

Як вбачається з інтегрованої картки особового рахунку позивача, що надана відповідачем суду, за позивачем станом на 31.12.2020 обліковується заборгованість (недоїмка) з єдиного внеску у сумі 5 293,38 грн (починаючи з 09.02.2016).

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 N 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша статті 2 Закону N 2464-VI). Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску (частина друга статті 2 Закону N 2464-VI).

Єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування (пункт 2 частини першої статті 1 Закону N 2464-VI).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 цього Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У відповідності до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Частиною 4 статті 4 Закону N 2464-VI передбачено, що особи, зазначені, у тому числі, в пункті 4 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема, якщо вони отримують пенсію за віком або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Як встановлено судом, позивач народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 19.07.2010 є пенсіонером за віком. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, що діяла станом на 19.07.2010, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років.

Враховуючи набуття позивачем права на призначення пенсії за віком з 19.07.2010, саме з цього часу позивач звільнена від сплати єдиного соціального внеску та могла бути платником внеску лише за умови добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Щодо тверджень відповідача про обов`язок сплати позивачем зобов`язань з єдиного внеску у сумі 5 293,38 грн, відображених нею у поданому 20.01.2016 звіті за 2015 рік, у зв`язку з тим, що такі зобов`язання нею визначено самостійно, суд зауважує, що у відповідності ч. 4 ст. 4 Закону N 2464-VI позивач, з урахуванням встановлених під час розгляду справи обставин, може бути платником єдиного внеску виключно за умови добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом ст. 10 Закону N 2464-VI для добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування особа має подати відповідну заяву до податкового органу, за наслідком чого податковим органом з особою укладається договір про добровільну участь. В укладенні договору особі може бути відмовлено.

В матеріалах справи відсутні докази взяття позивачем добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, подання відповідної заяви, укладення із нею договору добровільної участі тощо, а відтак з 19.07.2010 позивач звільнена від сплати єдиного внеску.

Суд не приймає посилання відповідача на п. 3 розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435, в частині того, що фізичні особи підприємці, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску, не подають Звіт, однак, у разі самостійного визначення бази нарахування єдиного внеску фізичні особи підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему, члени фермерських господарств, які отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе відповідно до пунктів 10, 11 розділу IV цього Порядку один раз на рік у терміни, визначені пунктами 2, 5 цього розділу.

Так, станом на час подання позивачем звіту за 2015 рік редакція цієї норми передбачала, що фізичні особи підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу; звіт зазначеними особами не подається; такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, подання позивачем звіту з єдиного внеску за 2015 року, про помилковість подання якого позивачем повідомлено податковий орган листами від 01.02.2018 № 1 і від 04.04.2018 № б/н, зважаючи на те, що з 19.07.2010 позивач звільнена від сплати єдиного внеску, не свідчить про виникнення у неї обов`язку по сплаті в у звіті зобов`язань на суму 5 293,38 грн, оскільки позивач не бере добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Згідно з п. 1 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказ Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі Інструкція № 449) до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення, серед яких у відповідності до п. 3 цього розділу Інструкції прийняття вимоги про сплату боргу (недоїмки), яка є виконавчим документом.

Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу VI Інструкція № 449 у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону N 2464-VI недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Таким чином, виявлена податковим органом на платником недоїмка відображається у вимозі про сплату боргу, яка надсилається такому платнику.

Так, 07.02.2019 ГУ ДФС у Донецькій області сформовано позивачу за наслідком відображення нею сум єдиного внеску у поданому за 2015 рік звіті вимогу № Ф-551-17 станом на 31 січня 2019 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 5 293,38 грн.

Водночас, рішенням суду від 12.06.2019 у справі № 200/3198/19-а скасовано наведену вимогу № Ф-551-17 від 07.02.2019. Як зазначалось судом в цьому рішенні, у матеріалах справи відсутній договір про добровільну участь позивача у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, існування якого, також, не підтверджено контролюючим органом, а тому на думку суду, помилкова подача позивачем звіту не свідчить про добровільну участь у системі страхування, в той час як з положень ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вбачається, що право не сплачувати єдиний внесок поширюється на фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є пенсіонерами за віком або інвалідами, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Суд зауважував, що особи які отримують пенсію за віком можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, добровільна участь особи, яка виявила бажання бути платником єдиного внеску, передбачає укладення особою договору на добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. ОСОБА_2 , яка отримує пенсію за віком, не має обов`язку зі сплати єдиного внеску незалежно від подачі нею звіту за 2015 рік і визначення у ньому суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Суд не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що подавши звіт з визначенням суми єдиного внеску, позивач самостійно визначила грошове зобов`язання, що підлягає сплаті, оскільки нею не укладалася угода про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування згідно із вимогами частини четвертої статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідачем, при цьому, не взято до уваги ці висновки суду, станом на 31.12.2020 інтегрованої картка особового рахунку позивача містить відомості, відповідно до яких за позивачем обліковується заборгованість (недоїмка) з єдиного внеску у сумі 5 293,38 грн (починаючи з 09.02.2016).

Пункт 6 розділу VI Інструкції № 499 передбачає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо вимога органу доходів і зборів про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили.

Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначалось, що оперативний облік податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску здійснюється органами ДФС в інформаційній системі органів ДФС. Відповідальними за достовірність відображення в інформаційній системі органів ДФС первинних показників є працівники структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Контроль достовірності первинних показників за податками і зборами, митними та іншими платежами до бюджетів та єдиним внеском здійснюється керівниками структурних підрозділів органів ДФС за напрямами роботи. Загальний контроль за достовірністю відображення в ІКП облікових показників забезпечується підрозділом, який здійснює облік платежів та інших надходжень. Дії працівників органів ДФС при відображенні в інформаційній системі органів ДФС первинних показників фіксуються із зазначенням ідентифікатора користувача, дати та часу дії. При виявленні некоректних базових записів структурними підрозділами за напрямами роботи готується коригуючий документ з обов`язковим посиланням на первинний документ, показники якого виправляються. Коригування даних в інформаційній системі органів ДФС здійснюється підрозділами, відповідальними за введення таких даних з первинних документів, за поточною датою. У разі необхідності коригування облікових показників ІКП у ручному режимі таке коригування здійснюється виключно за рішенням керівника (заступника керівника) органу ДФС, підготовленим відповідним структурним підрозділом за напрямом роботи. У разі встановлення, що перекручення (викривлення) показників допущене у результаті умисних дій працівників органів ДФС, такі працівники притягуються до відповідальності у встановленому законодавством порядку. З метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками. ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу. Облікові та звітні показники включаються до еталонних довідників з подальшим обов`язковим внесенням відповідних змін до реєстрів операцій та показників, які формуються ДФС за погодженням Міністерства фінансів України. Зміни до реєстрів операцій та показників вносяться не пізніше 15 числа місяця, наступного за місяцем впровадження нових операцій та/або показників. У розділі VII Порядку визначений механізм перенесення до ІКП результатів адміністративного та/або судового оскарження рішень органів ДФС та методи контролю достовірності відповідних показників, положеннями якого передбачено, що інформація, внесена та збережена відповідальним юристом в інформаційній системі, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, щодня автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.02.2018 справа № 816/2042/16, у платника податків наявний матеріально-правовий інтерес в тому, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом, реальну структуру податкових вигід та податкових зобов`язань платника податків.

Отже, відображення відповідачем в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати, зокрема єдиного внеску, створює наслідки для фінансового стану позивача, а належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача внести інформацію в інтегровану картку позивача про відсутність боргу (постанови Верховного Суду від 05.03.2021 у справі № 805/1079/17-а, від 14.07.2020 № 826/4423/17, від 20.02.2018 справа № 826/6810/16, від 19.11.2018 справа № 810/5997/15).

Виходячи, що позивач станом на тепер не має зобов`язань зі сплати єдиного внеску (зокрема, на суму 5 293,38 грн відповідно до звіту за 2015 рік), оскільки з 19.07.2010 позивач звільнена від сплати єдиного внеску та не бере добровільну участь в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, зважаючи, що вимога про сплату боргу № Ф-551-17 від 07.02.2019 на суму 5 293,38 грн скасована рішенням суду від 12.06.2019 у справі № 200/3198/19-а та враховуючи висновки суду, викладені у цьому рішенні, суд дійшов висновку про безпідставність відображення відповідачем в інтегрованій картці позивача заборгованості (недоїмки) з єдиного внеску у вказаній сумі.

Відтак, є підстави для проведення відповідних коригувань в інтегрованій картці позивача шляхом виключення нарахувань єдиного внеску у сумі 5 293,38 грн.

Отже, заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог

З огляду на таке, сплачений позивачем судовий збір у сумі 908,00 грн підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

У позові також викладено клопотання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 2200,00 грн.

Згідно статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката належать розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або належить сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що належить сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зазначає, що аналіз наведених норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати належать компенсації стороні, що не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Великою Палатою Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі (ЄДРСР 75149541).

Неспівмірність витрат на правничу допомогу із передбаченими законом критеріями є підставою для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, що належать розподілу між сторонами.

Під час визначення суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Під час вирішення судом питання відшкодування витрат на правову допомогу, суд повинен дослідити відповідність наданих видів допомоги критеріям видів правової допомоги, визначених статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 826/7375/18.

Відповідно до частин 7, 8 статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, що належать розподілу між сторонами.

Оцінюючи співмірність витрат на правничу допомогу із складністю справи, суд зазначає, що сума, визначена у складі витрат на правову допомогу у розмірі 2200,00 грн не є співмірною складності справи, позаяк: сума позову складає 5293,38 грн, справу розглянуто за правилами спрощеного провадження.

Враховуючи наведене вище, вимоги чинного процесуального законодавства щодо справедливого вирішення спорів та дотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, що належать розподілу між сторонами у сумі 2200,00 грн та наявність підстав для зменшення розміру витрат на оплату правової допомоги.

Суд зазначає, що розмір гонорару адвокату визначається за погодженням з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу визначивши їх у сумі 1500 грн.

Враховуючи викладене вище, на підставі положень закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245,246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Донецькій області виключити в інтегрованій картці платника податків фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 нарахування єдиного внеску у сумі 5 293,38 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_2 (позивач) ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Головне управління ДПС у Донецькій області (відповідач) код ЄДРПОУ ВП 44070187, адреса: 87500, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, будинок 59.

Суддя А.С. Михайлик