Справа № 260/5504/21
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2021-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2021 року м. Ужгород№ 260/5504/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Іванчулинця Д.В.,

при секретарі судового засідання Костелей І.Ф.,

за участі сторін та осіб, які беруть участь у розгляді справи:

представника позивача Онуфрія Д.В.,

представника відповідача Мурги М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника адвоката Онуфрія Дмитра Васильовича (вул. Гойди, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, РНОКПП НОМЕР_2 ) до Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області (вул. Грушевського, буд. 25, с. Нересниця, Тячівський район, Закарпатська область, 90540, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У відповідності до ч. 3 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 21 грудня 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини Рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 31 грудня 2021 року.

20 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника - адвоката Онуфрія Дмитра Васильовича (далі представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області (далі - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати розпорядження Нересницького сільського голови від 21 вересня 2021 року № 161-к/тр «Про звільнення спеціаліста військового обліку ОСОБА_2 »; 2) поновити ОСОБА_1 на посаді спеціаліста військового обліку відділу інформаційної, кадрової та архівної роботи апарату виконавчого комітету Нересницької сільської ради, як таку, що має переважне право на залишені на роботі; 3) стягнути з відповідача Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу; 4) допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення позивача на виплати заробітної плати (а.с.1-3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядженням Нересницького сільського голови від 21 вересня 2021 року за № 161-к/тр «Про звільнення спеціаліста військового обліку ОСОБА_2 », було звільнено позивача з посади, у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників, на підставі п.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Дане розпорядження вважає протиправним та звернулася до суду для захисту свого порушеного права.

25 жовтня 2021 року, ухвалою судді Закарпатського окружного адміністративного суду було відкрито провадження в даній адміністративній справі та призначено розгляд такої за правилами загального позовного провадження (а.с.19, 20).

16 листопада 2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву згідно змісту якого останній заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в задоволенні такого (а.с.24-29).

26 листопада 2021 року ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було закрито підготовче провадження у даній справі та розгляд такої призначено по суті на 20 грудня 2021 року (а.с.80, 81).

02 грудня 2021 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив (а.с.84-86).

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з мотивів наведених у позові і відповіді на відзив, та просив суд задовольнити останній у повній мірі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з мотивів наведених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно особової картки позивача ОСОБА_1 призначена на посаду спеціаліста військового обліку відділу інформаційної, кадрової та архівної роботи апарату виконавчого комітету Нересницької сільської ради 04 січня 2021 року та працювала Нересницькій сільській раді Тячівського району Закарпатської області (а.с.30).

На засіданні другої сесії восьмого скликання (четвертого пленарного засідання) Нересницької сільської ради було прийнято рішення про скорочення штатної чисельності апарату виконавчого комітету та відділів апарату виконавчого комітету Нересницької сільської ради, що було оформлено рішенням №591 від 16.07.2021 (а.с.34-36).

За результатами рішення сесії було прийнято розпорядження сільського голови №111-к/тр від 19.07.2021 «Про попередження працівників Нересницької сільської ради про наступне вивільнення у порядку ст. 40 КЗпП України на підставі якого ОСОБА_1 , 21 липня 2021 року отримала під особистий підпис, повідомлення про заплановане вивільнення з 20.09.2021 (а.с.37-40).

21 вересня 2021 року Розпорядженням сільського голови Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області за № 161-к/тр «Про звільнення спеціаліста військового обліку ОСОБА_2 » було звільнено позивача з посади у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (а.с.4, 5).

Як стверджував відповідач у відзиві на позовну заяву, станом на 19 липня 2021 року у виконавчому апараті Нересницької сільської ради були вільні такі вакансії:

1 .Головний спеціаліст, провідний спеціаліст та спеціаліст відділу земельних відносин та охорони навколишнього середовища;

2 Головний спеціаліст та спеціаліст 1 категорії відділу містобудування, архітектури та комунальної власності;

3 Спеціаліст 1 категорії відділу економічного розвитку, інвестицій, торгівлі та с/г господарства;

4 Діловод відділу інформаційної, кадрової і архівної роботи;

5 Спеціаліст 1 категорії (2 вакансії) та спеціаліст 1 категорії військового обліку (2 вакансії) відділу муніципальної варти, безпеки громадян, цивільного захисту, охорони праці, запобігання корупції, зв`язків з правоохоронними органами та оборонно-мобілізаційної роботи.

До осіб, які претендували на зайняття вакантних посад у Нересницькій сільській раді висувались вимоги щодо наявності відповідної освіти та стажу роботи. Згідно відзиву та наданих у судовому засіданні представником відповідача пояснень, зазначені посади не є рівнозначними посадами щодо посад які були скорочені, тож зайняття вакантних посад відбувалося на конкурсній основі та позивачу ОСОБА_1 , було запропоновано прийняти участь у конкурсі, що підтверджується повідомленням №803 від 31.08.2021 (а.с.44), однак остання на конкурс не з`явилась та документів не подала, що підтверджено протоколом конкурсної комісії від 04.10.2021 (а.с.53-55).

До моменту звільнення з посади ОСОБА_1 за її зверненням головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Юртин В.Ф. було проведено позапланові заходи по перевірці, щодо додержання Нересницькою сільською радою вимог законодавства у сфері охорони праці. В ході якої згідно акту Управління держпраці в Закарпатській області, № ЗК 396/285/АВ від 28.08.2021 було встановлено, що порушень трудового законодавства зокрема відносно ОСОБА_1 не виявлено (а.с.48-52).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частина 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

У відповідності з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності або штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та згідно п. 3 ч.2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Згідно копії трудової книжки позивача, остання працювала у Нересницькій сільській раді, тривалий час та має безперервний стаж роботи у органах місцевого самоврядування (а.с.7, 8).

Також, у відповідності з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Так, відповідно до повідомлення про заплановане вивільнення №06 від 19.07.2021 року позивача повідомлено про наступне звільнення з посади і не запропоновано інше місце роботи у відповідача (а.с.6).

Згідно відзиву відповідача, останній зазначає, що причинами звільнення позивача стало рішення другої сесії VIII скликання (четверте пленарне засідання) від 16.07.2021 року №591 і на цій підставі повідомлено позивача про вивільнення з роботи.

Водночас відповідачем не надано жодних пояснень, чому ним при в порушення ч. 2 ст. 40 КЗпП України не запропоновано позивачеві рівнозначну посаду. Хоча відповідач у Відзиві зазначає, що на дату повідомлення у нього була наявна рівнозначна посада, яка має однакові кваліфікаційні і функціональні вимоги і встановлені однакові посадові оклади, а саме спеціаліст військового обліку.

Так, відповідно до штатного розпису, що вступив в дію на підставі прийнятого рішення другої сесії VIII скликання (четверте пленарне засідання) від 16.07.2021 року №591 та штатного розпису, що діяв до зазначених вище змін, вбачається, що у відділ муніципальної варти, безпеки громадян, цивільного захисту, охорони праці, запобігання корупції, зв`язків з правоохоронними органами та оборонно-мобілізаційної роботи введена посада спеціаліста 1 категорії військового обліку (з 16.07.2021 року) і яка виведена з відділу інформаційної, кадрової та архівної роботи апарату (а.с.35, 36).

Тобто, посада, яку займала до звільнення ОСОБА_1 не була скорочена, на підставі змін виведена з одного відділу і введена в інший.

Відповідач дане твердження позивача, як обґрунтування позовних вимог проігнорував і обмежився тільки запереченнями проти позову без обґрунтування законності і підставності здійснення ним дій, що оскаржуються ОСОБА_1 ..

При цьому, правове регулювання припинення трудового договору з працівником з ініціативи власника у разі проведення реорганізації юридичної особи здійснюється відповідно до п.1 ч. 1, ч. 2 та ч. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП України визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України Про зайнятість населення, власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Відповідно до ч. 6 ст. 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України Про державну службу, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Як встановлено судом, підставою для звільнення позивача з 21 вересня 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, з займаної посади стало скорочення чисельності або штату працівників.

Із матеріалів справи встановлено, що на момент початку реорганізації апарату виконавчого комітету та відділів виконавчого комітету Нересницької сільської ради складала 65 штатних одиниць, а на момент звільнення позивача штатна чисельність склала 58 штатних одиниць.

Також відповідач помилково не у відповідності з законодавством здійснює посилання на те, що позивачеві необхідно було взяти участь у конкурсі.

Відповідач спрямовує суд у встановлені і дослідженні обставин, що не стосуються предмету позову.

Вищезазначені обставини свідчать про протиправність дій відповідача та дії вчинені останній не в межах та спосіб встановлений чинним законодавством України.

Виходячи з вищенаведеного, вбачається, що відповідач звільнив ОСОБА_1 всупереч вимогам ч. 2 ст. 40 та ч. 1, п.3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, чим порушив права позивача, відтак такі дії суд кваліфікує, як протиправні.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами; письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Стаття 73 КАС України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стаття 74 КАС України зазначає, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Вимогами даного адміністративного позову є визнання протиправним та скасування розпорядження Нересницького сільського голови від 21.09.2021 року №161-к/тр «Про звільнення спеціаліста військового обліку ОСОБА_2 », поновлення ОСОБА_1 на посаду спеціаліста військового обліку виконавчого комітету Нересницької сільської ради, як таку, що має переважне право на залишені на роботі, стягнення з Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області на користь позивача заробітної плати за час вимушеного прогулу.

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття майно, а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як наявне майно, так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності. Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися активом: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є активом, на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany, № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02, п. 74).

Зважаючи на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ відповідача про звільнення позивача з посади, не відповідає вказаним критеріям правомірності, є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді.

Частиною 2 ст. 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю; 7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян; 8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян; 9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів; 11) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення за межі території України або про продовження строку такого затримання; 12) затримання іноземця або особи без громадянства до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні; 13) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 14) звільнення іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 15) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (ч. 3-4 ст. 245 КАС України).

Із змісту вказаних норм видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб. Приблизний перелік способів захисту порушеного права в адміністративному судочинстві встановлено ст. 245 КАС України.

Відтак, суд приходить висновку про протиправність оскаржуваного розпорядження, а тому для належного захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне скасувати таке розпорядження та поновити позивача на займаній до звільнення посаді.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно із правовим висновком зазначеним у Постанові Верховного Суду України від 14.01.2014 у справі №21-395а13, суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, відповідно до пункту 2 якого середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Таким чином, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу обрахуванню підлягає сума заробітку за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку.

Згідно довідки Нересницької сільської ради від 05.11.2021 №31/02-06-05 слідує, що ОСОБА_1 за останні два місяці, в яких нараховувалась заробітна плата, що передували звільненню, тобто за липень-серпень 2021, розрахунок середньомісячної заробітної плати складає 11 967,59 грн., а середньоденний заробіток 314,94 грн. (а.с.69).

Час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 22.09.2021р. і по день прийняття даного рішення - 21.12.2021р. складає 63 робочих дні.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 19 841,22 грн. (314,94 грн. х 63 робочих дні), який слід стягнути з відповідача.

Також, пунктами 2, 3 частини першої статті 371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відтак, рішення суду у цій справі підлягає негайному виконанню в частині поновлення на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць, що становить 5 983,80 грн. (11 967,59 / 2 міс.).

Судові витрати у даній справі не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 205, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в особі представника адвоката Онуфрія Дмитра Васильовича (вул. Гойди, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, РНОКПП НОМЕР_2 ) до Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області (вул. Грушевського, буд. 25, с. Нересниця, Тячівський район, Закарпатська область, 90540, ) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 21 вересня 2021 року за № 8161-к/тр Про звільнення спеціаліста військового обліку ОСОБА_2 .

3. Поновити з 22 вересня 2021 року ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на займаній до звільнення посаді спеціаліста військового обліку відділу інформаційної, кадрової та архівної роботи апарату виконавчого комітету Нересницької сільської ради (вул. Грушевського, буд. 25, с. Нересниця, Тячівський район, Закарпатська область, 90540, ).

4. Стягнути з Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області (вул. Грушевського, буд. 25, с. Нересниця, Тячівський район, Закарпатська область, 90540, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, у розмірі 19 841,22 грн. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сорок одна гривня 22 коп.).

5. Допустити негайне виконання рішення суду в частини поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі за один місяць у сумі 5 983,80 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три гривні 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяД.В. Іванчулинець