Справа № 380/20848/21
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-02-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року

справа №380/20848/21
провадження № П/380/21081/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) з вимогами:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату індексації грошового забезпечення за період із 04.01.2019 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення, тобто по 25.10.2021, із розрахунку 334,51 гривень в день;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації за період із 04.01.2019 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення по 25.10.2021. із розрахунку 334,51 гривень в день, із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004;

- стягнути з А0807 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у даній справі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 №3 (по стройовій частині) знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з 03.01.0219. На момент виключення зі списків особового складу, повний розрахунок грошового забезпечення з ним не проведено своєчасно. Враховуючи постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 в справі №380/8485/20, якою визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 01.03.2018 року без урахування базового місяця січень 2008 року, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року та визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 03.01.2019 року, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 03.01.2019 року, то позивач вважає, що період з 04.01.2019 по 25.10.2021 існувала затримка у розрахунку у зв`язку із звільненням зі служби та вважає, що має право на отримання компенсації за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України за період з 04.01.2019 по 25.10.2021. Позивач просить позов задоволити.

Ухвалою суду від 24.11.2021 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків у спосіб: скерувати на поштову адресу Львівського окружного адміністративного суду (79018, м. Львів, вул. Чоловського, 2) заяву про усунення недоліків позовної заяви, а саме:

- привести у відповідність позовні вимоги, вказати ціну позову (суму, які позивач просить стягнути з відповідача);

- надати документ про сплату судового збору за подання цього позову.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, представником позивача усунуто вказані недоліки.

У поданій виправленій позовній заяві позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату індексації грошового забезпечення за період із 04.01.2019 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення, тобто по 25.10.2021 у розмірі 342872,75 гривень;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації за період із 04.01.2019 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення, тобто по 25.10.2021 в загальній сумі 342872,75 гривень, із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004

- стягнути з А0807 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу адвоката у даній справі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

На заперечення проти позовних вимог відповідачем подано та 31.12.2021 за вх. №100144 відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи правомірність своїх дій відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що військова служба віднесена законодавцем до публічної служби, проте військовослужбовець, який проходить військову службу не перебуває у трудових правовідносинах із військовою частиною. Такі правовідносини виникають у зв`язку із проходженням такої служби та врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідач не повинен нести відповідальність за статтею 117 КЗпП України внаслідок відсутності у нього статусу власника (роботодавця) або уповноваженої ним органу. Крім цього, зазначає, що той факт, що законодавство, яке регулює військову сферу не передбачає можливості стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, не дає підстав застосовувати для врегулюванням спірного питання трудове законодавство. Зазначив також, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 у справі №380/5736/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність В/ч НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації за неотримані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, за період із 04 січня 2019 року по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення та компенсації за неотримані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, тобто по 30 червня 2020 року, та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 04 січня 2019 року по 30 червня 2020 року у розмірі 62602,47 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. На виконання цього рішення суду з військової частини НОМЕР_1 в безспірному порядку були списані кошти в сумі 62602,47 грн. Вказує, що з військової частини НОМЕР_1 вже було стягнуто середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату індексації грошового забезпечення.

Крім цього, відповідач заперечує, щодо стягнення з військової частини витрат на професійну правову допомогу. Звертає увагу на велику кількість рішень в Єдиному державному реєстрі судових рішень, щодо аналогічного предмету спору. Також зазначив, що позивачу надано право на безоплатну вторинну правничу допомогу відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу», як учаснику бойових дій.

З огляду на наведене просить відмовити у задоволенні позову.

12.01.2022 за вх. №3472 від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначив, що предметом розгляду у справі №380/5736/20 була невиплата позивачу середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації за неотримані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій. Зазначає, що військова частина НОМЕР_1 не повністю виплатила індексацію грошового забезпечення, тому позивач був змушений повторно звертатися до суду. Зазначає, що відповідач не здійснив повного розрахунку ні 04.01.2019 (день виключення зі списків військової частини), ні 30.06.2020 (після часткового виконання рішення суду). Зазначив також, що оскільки питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців не врегульовані спеціальним законодавством, то до таких правовідносин слід застосовувати приписи КЗпП України. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

26.01.2022 за вх. №7209 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. Зазначив, що вимоги ст. 117 КЗпП України не розповсюджуються на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження заробітної плати. Вказав, що оскільки на час звільнення позивача з військової служби спірна сума йому ще не належала, а вина військової частини НОМЕР_1 у її невиплаті була відсутня, зазначені обставини виключають відповідальність останньої, передбачену ст. 117 КЗпП України. Просить у задоволенні позову відмовити.

11.02.2022 за вх. №13430 від представника позивача надійшло клопотання про долучення додаткових доказів.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін в порядку частини сьомої статті 262 КАС України від учасників справи не надходило. З огляду на ці обставини суд на підставі частини п`ятої статті 262 КАС України розглянув справу в порядку письмового провадження (без проведення судового засідання, за наявними матеріалами) в межах строку, визначеного статтею 258 КАС України.

У зв`язку з перебуванням головуючої судді у відпустці, розгляд адміністративної справи здійснюється в перший робочий день, а саме 23.02.2022.

Суд з`ясував зміст позовних вимог, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини.

Наказом командира 704 полку радіаційного, хімічного, біологічного захисту (по особовому складу) від 03.01.2019 № 1-РС позивача звільнено у запас за підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до витягу з наказу Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 03.01.2019 № 3 позивача з 03.01.2019 виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, направлено для зарахування на військовий облік до Самбірського ОМВК Львівської області.

У зв`язку з невиплатою з 01.01.2016 по 03.01.2019 індексації грошового забезпечення, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 1.380.2019.006308 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день, звільнення з військової служби 03 січня 2019 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 03 січня 2019 року; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у частині невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018.

На виконання вказаного рішення суду військова частина НОМЕР_1 нарахувала належну суму компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення у сумі 62000, 58 грн та виплатила її 30.06.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 457 від 26.06.2020.

06.07.2020 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з заявою про нарахування та виплату йому середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні невиплату індексації грошового забезпечення із розрахунку 334,51 грн в день за період з 04.01.2019 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення 30.06.2020, із одночасною компенсацією при виплаті сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004.

У відповідь на вказану заяву позивача війська частина НОМЕР_1 листом від 09.07.2020 № 657 зазначила, що правовідносини, які виникли між військовою частиною НОМЕР_1 та позивачем регулюються не Кодексом законів про працю України, а спеціальним законодавством, тому порядок, встановлений КЗпП України, відносно оплати праці та відповідальності за порушення цього порядку, до даних правовідносин не застосовується. Окрім того, зазначила, що згідно з п. 2 Постанови Пленому Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999, передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. Відтак, покликаючись на викладене, позивачу повідомлено, що військова частина НОМЕР_1 не може нарахувати та виплатити йому середнє грошове забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 у справі №380/5736/20 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації за неотримані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період із 04.01.2019 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення та компенсації за неотримані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, тобто по 30.06.2020, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації за неотримані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за період із 04.01.2019 по 30.06.2020 у розмірі 62602 (шістдесят дві тисячі шістсот дві) гривні 47 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Крім цього, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.01.2021 у справі №380/8485/20 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 03.01.2019 з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 03.01.2019 з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року в справі № 380/8485/20 скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 01.03.2018 року без урахування базового місяця січень 2008 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року до 01.03.2018 року з урахуванням базового місяця січень 2008 року. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 03.01.2019 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 03.01.2019 року.

На виконання постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі №380/8485/20, військовою частиною НОМЕР_1 відповідно до платіжного доручення №853 від 23.10.2021 виплачено грошові кошти в сумі 51436,29 гривень.

Вважаючи протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.01.2019 по 25.10.2021 позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Із огляду на зазначене, враховуючи приписи ч. 4 ст. 78 КАС України вищезазначені обставини досліджені у справах № 1.380.2019.006308, №380/5736/20 та № 380/8485/20 і такі при розгляді даної справи не доказуються, оскільки у справі беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке:

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Предметом спору в справі є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення при звільненні.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані нормами спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад і розмір виплати грошового забезпечення. Водночас такі питання врегульовано приписами загального трудового законодавства - КЗпП України.

Аналіз наведених норм трудового законодавства дає підстави для висновку про те, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки, індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.01.2019 при звільненні позивачу не виплачено в день його звільнення - 03.01.2019, вказане свідчить про те, що при звільненні відповідач не провів повного розрахунку. Тому відповідно до статті 117 КЗпП України позивач має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки такого розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 13 травня 2020 року Справа № 810/451/17 Провадження № 11-1210апп19 зазначила, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, за правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Законодавчі акти визначають, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.01.2019 має бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби.

Таким чином, непроведення з вини військової частини НОМЕР_1 виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.01.2019 у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто реальним виконанням цього обов`язку, і саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом якого у роботодавця є обов`язок сплатити передбачену статтею 117 КЗпП України компенсацію.

Відповідно до Постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 в справі № 380/8485/20 індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.01.2019 виплачена ОСОБА_1 військовою частиною 23.10.2021, згідно з відомостями з карткового рахунку ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.01.2019 зараховано на рахунок 25.10.2021.

Крім цього, судом встановлено, що відповідно до Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 1.380.2019.006308 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 , грошової компенсації за відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день, звільнення з військової служби 03 січня 2019 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день виключення зі списків військової частини НОМЕР_1 03 січня 2019 року; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у частині невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 01.03.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 01.03.2018.

На виконання вказаного рішення суду військова частина НОМЕР_1 нарахувала належну суму компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення у сумі 62000, 58 грн та виплатила її 30.06.2020, що підтверджується платіжним дорученням № 457 від 26.06.2020.

Таким чином, військова частина НОМЕР_1 провела фактичний розрахунок з позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.01.2019 поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП.

Ураховуючи, що непроведення з вини власника, або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у позивача наявне право на отримання відшкодування за затримку виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.01.2019 на підставі статті 117 КЗпП України.

Аналогічний висновок знаходить своє підтвердження у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

Водночас судом враховується період затримки розрахунку при звільнені - з 03.01.2019 враховуючи рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09.10.2020 у справі №380/5736/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , яким визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації за неотримані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період із 04.01.2019 по день фактичної виплати заборгованості індексації грошового забезпечення та компенсації за неотримані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, тобто по 30.06.2020, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні - невиплату індексації грошового забезпечення та компенсації за неотримані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, за період із 04.01.2019 по 30.06.2020 у розмірі 62602 (шістдесят дві тисячі шістсот дві) гривні 47 коп.

Отже, оскільки при звільненні з позивачем не проведено повного розрахунку та не здійснено виплату всіх належних сум, стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за неотримане речове майно належить за період з 01.07.2020 по 25.10.2021 за затримку терміном на 481 дні (затримка у виплаті індексації грошового забезпечення враховуючи постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2021 у справі №380/8485/20).

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

При задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

При розгляді даної справи суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 24.10.2011 року у справі № 6-39цс11 та у Пленумі Верховного Суду України у Постанові від 24 грудня 1999 року № 13, а також постанову Верховного Суду від 04.04.2018 року у справі № 524/1714/16-а (К/9901/8793/18), висновки Верховного Суду України від 27.04.2016 року по справі №6-113цс16 щодо застосування принципу співмірності, з урахуванням таких обставин, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати тощо.

Аналогічна позиція викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 806/2473/18, від 24 липня 2019 року по справі № 805/3167/18-а, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 662/1626/17, від 17 січня 2019 року по справі № 2-1579/11.

Як встановлено рішенням суду від 09.10.2020 у справі №380/5736/20, для обчислення середнього заробітку з дня виключення зі списків до дня фактичного розрахунку необхідно застосувати показник 329,39 грн. за день (20 092,88 грн/61 календарні дні).

Враховуючи, що недоплачена сума індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 03.01.2019 становить 51436,29 грн., і є меншою ніж середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 158436,59 грн. (481 дні затримки розрахунку * 329,39 грн.) суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Зокрема, істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 51436,29 грн /158436,59грн. (сума індексації грошового забезпечення /середній заробіток за весь час затримки розрахунку) = 0,32.

Сума, яка підлягає відшкодуванню становить: 329,39 грн (середня заробітна плата позивача за один робочий день) х 0,32 х 481 (днів затримки розрахунку) = 50699,70 гривень.

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку має бути перерахований та виплачений позивачу у розмірі 50699,70 грн. з урахуванням істотності частки недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника.

Щодо позовної вимоги про проведення разом із виплатою середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні одночасної компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 (надалі - Порядок №44), суд зазначає таке.

Порядком № 44 дійсно передбачена щомісячна грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ) у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби.

Однак необхідно звернути увагу на те, що пункт 1 Порядку № 44 визначає умови та механізм такої компенсації у зв`язку з виконанням перерахованими у цьому пункті особами своїх обов`язків під час проходження служби.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку № 44 грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Згідно з п. 4 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Проте, суд зауважує, що виплата середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не передбачена в структурі грошового забезпечення, а є санкцією, мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні працівника (військовослужбовця), відтак не є виплатою у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Таким чином, вимога позивача про проведення разом із виплатою середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок про звільненні із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 Порядку № 44, задоволенню не підлягає.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частин першої, другої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України, яка не обмежує розмір таких витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

15.11.2019 між позивачем та адвокатом Матяшук В.К. укладено договір про надання правочої допомоги №ДА-34.

Відповідно до пункту 1.1 даного договору, предметом такого є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

Відповідно до п.4.1 договору, на визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обгрунтованого розміру гонорару.

Факт наданих послуг підтверджується актом прийому-передачі виконавчих робіт №4 до договору про надання правової допомоги від ДА-34 від 15.11.2019, додаткової угоди №3 від 25.10.2021.

Відповідно до поданого акту, клієнт прийняв від виконавця адвоката Матяшука В.К. роботи та послуги з професійної правничої допомоги, які полягають у наступному:

- консультація з приводу можливого стягнення у судовому порядку середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні 1 год. 500 гривень;

- підготовка проекту позовної заяви, виготовлення та формування додатків до позовної заяви, направлення її до суду 2 год. 1000 грн;

- підготовка та скерування відповіді на відзив 1 год 500 грн.

Усього вартість наданих юридичних послуг 2000 гривень.

Згідно з квитанцією №0.0..1 від 01.11.2021 позивачем оплачено послуги адвоката в розмірі 2000,00 грн.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, з аналізу статті 134 КАС України, випливає, що, крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в тому числі неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині п`ятій цієї статті. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої прийнято рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

За таких обставин суд зазначає, що дана справа згідно положень статей 4, 12 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі.

Так, відповідно до частини шостої статті 12 КАС України справи про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг відносяться до справ незначної складності.

Крім того, суд враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними якого мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій (в тому числі рішення Верховного Суду у зразковій справі) з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову.

Суд також бере до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву щодо витрат на правову допомогу.

З огляду на вищевказані обставини справи, суд вважає, що заявлена позивачем до відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сума витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн за наявності в Єдиному державному реєстрі судових рішень з аналогічних спорів (в тому числі рішення Верховного Суду) та з урахуванням того, що дана розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними матеріалами у справі не є співрозмірною зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), не відповідає реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а її стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягають судові витрати на надання правничої допомоги в розмірі 1000,00 грн, що є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та їх обсягом, а також з врахуванням численних позовних заяв даного адвокатського об`єднання з даного предмету спору згідно з Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, не є пропорційними вартість виконаних робіт до затраченого часу на підготовку таких, а також кількості таких позовів і їх складність і кількість долучених доказів, які зібрані адвокатами на представництво інтересів.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,; РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про стягнення середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні, - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 01.07.2020 по 25.10.2021.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01.07.2020 по 25.10.2021 у сумі 50699 (п`ятдесят тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 70 коп.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 507 (п`ятсот вісім) гривень 18 копійок.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені у справі № 380/20848/21 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293,295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.