Справа № 640/3348/22
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

04 лютого 2022 року м. Київ № 640/3348/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування наказу,

установив:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якій просить: визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 09.03.2021 №893/2 «Про задоволення скарги».

Визначаючись щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі суд керується приписами частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), якими передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає вона вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Так, позивач вважає, що при видачі наказу було порушено пункт 8 частини восьмої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження». Вказує, що дата видачі наказу №893/5 від 09.03.2021, дата висновку - 21.10.2020. Тобто, скарга ОСОБА_2 була розглянута майже через 3 місяці, а наказ виданий більше ніж через рік з дати її реєстрації в Міністерстві юстиції України, що є порушенням порядку розгляду скарги.

Позивач вважає, що даний спір має розглядатися в межах адміністративної юрисдикції, адже спір є публічно-правовим з огляду на підстави для визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції №893/5 від 09.03.2021. Погоджується, що правовідносини між сторонами носять приватно-правовий характер (право власності на земельні ділянки), але наказ оскаржується саме з підстав порушення Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів міністерства, процедурних питань при розгляді скарги.

Суд, визначаючись щодо належності розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства звертає увагу, що у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що станом на дату видачі оскаржуваного наказу власником земельних ділянок був він, а не ОСОБА_4 , адже право власності у нього виникло:

:12:019:0040 (площею 0, 2062 га) на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.01.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №61, Індексний номер рішення: 56151950 від 14.01.2021. Номер запису про право власності: 40118652;

:12:019:0041 (площею 0, 1223 га) на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.01.2021, за реєстровим №60. Індексний номер рішення:56151675 від 14.01.2021. Номер запису про право власності:40118422;

:12:019:0061 (площею 0, 0877 га) на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.01.2021, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстровим №59. Індексний номер рішення:56152155 від 14.01.2021. Номер запису про право власності:40118835.

В той же час, наказом Міністерства юстиції України №893/5 від 09.03.2021 на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції скаргу ОСОБА_2 задоволено повністю. Скасовано рішення від 29.03.2019 №№ 46211202, 46212744, 46213147, прийняті державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація плюс» Товкайло Уляною Василівною, від 03.04.2019 №№ 46287309, 46288956, 46288518, прийняті державним реєстратором Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Євком Володимиром Володимировичем, від 04.06.2020 №№52515243, 52514673, 52512787, прийняті державним реєстратором Пірнівської сільської ради Вишгородського району Київської області Гавриленком Олексієм Віталійовичем.

Мотивами для задоволення скарги було наступне. ОСОБА_2 є власницею земельних ділянок на підставі державних актів на право власності. З відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що державний реєстратор прийняла оскаржувані рішення та зареєструвала право власності за ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом, проте у відомостях Державного земельного кадастру було зазначено право скаржниці на земельні ділянки. Вона, у свою чергу, вважає рішення незаконними, оскільки правочини, на підставі яких прийняті рішення нею не підписувалися, а всі інші реєстраційні дії є похідними від незаконних дій державного реєстратора.

З наведеного вбачається, що даний позов ОСОБА_1 спрямовано на захист саме речового права, хоча і з посиланням на порушення процедури. Суд зазначає, що в межах надання оцінки позовним вимогам, наслідком буде вирішення питання належності або неналежності об`єктів нерухомості позивачу та третім особам.

Тут слід зазначити, що спір не має ознак приватноправового характеру, якщо предметом перевірки у справі є виключно дотримання відповідачем процедури у випадку не розгляду ним скарги по суті, повернення скарги, відмови в її прийнятті, чи інше. Тобто, без надання оцінки правовідносинам у сфері речового права.

В даному ж випадку, предметом перевірки є значно ширше коло питань.

Так, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, відповідно до пункту другого частини першої статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника (наразі позивача у справі). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З наведених вище обставин вбачається, що у даній справі існує невирішений спір про право, зокрема, між ОСОБА_1 та третіми особами, тому розгляд справи не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна.

Не можна вважати спір адміністративним виходячи лише з підстав позову. Є обставини справи і є спірні правовідносини і вони не є тотожними предмету спору. Наявність приватно-правового спору, на думку суду, саме і вказує на юрисдикцію, що визначається в тому числі виходячи з наслідків.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Так, згідно частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, в силу частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Якщо предметом спору є не стільки дії та рішення колегії з розгляду скарг на рішення державних реєстраторів (Міністерства юстиції України) як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права власності позивача на нерухоме майно, адже ОСОБА_1 не є учасником безпосередніх відносин, а є третьою особою, право власності якого стосується рішення і підставою позову є обґрунтування речового права на майно, то можна констатувати приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Здійснення захисту можливо порушених прав ОСОБА_1 залежить від вирішення питання про те, кому саме належить право користування спірним нерухомим майном та правомірності набуття такого права.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що такий спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, і доходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України.

Наведений висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах у справах №820/4146/17 від 20.06.2018, №823/235/16 від 18.09.2018, №807/719/15 від 29.08.2018, 804/1001/16 від 18.04.2018.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 4, 19, 170, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання протиправним та скасування наказу, - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може буде оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Чудак