Справа № 640/14557/21
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року м. Київ № 640/14557/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Оболонського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області (далі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Оболонського РВ ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області щодо оформлення і видачі мені паспорта громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ (зі змінами);

- зобов`язати Оболонський РВ ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області оформити на моє ім`я і видати мені паспорт громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ (зі змінами).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на її звернення відповідач відмовив їй у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного носія.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідачем зазначено, що наразі законодавством не передбачено можливості оформлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон без безконтактного електронного носія та просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити.

Позивачем подано відповідь на відзив, за змістом якого останній наполягає на задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 24.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області із заявою про надання адміністративної послуги щодо оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон - без безконтактного електронного носія персональних даних, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 р. № 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон» (зі змінами).

Листом-відповіддю вих. № К-3985/6/8012- 21/8029.16/4146-21 від 09.04.2021 Оболонський районний відділ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області повідомив позивачеві, що оформлення документів для виїзду за кордон здійснюється відповідно до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Постанови КМУ №152 від 7 травня 2014 р. «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон» (далі - порядок). Згідно пункту 3 Порядку (в редакції від 26 листопада 2014 р. № 682), з 1 січня 2015 р. запроваджено оформлення і видачу паспортів громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія. Зазначив, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія було припинено з 20.12.2016 року на підставі постанови КМУ від 16.11.2016 року №1001 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 7 травня 2014 року №152». Пунктом 1 Порядку визначено, що паспорт для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій.

Вважаючи, що відповідач порушує його права та інтереси, відмовляючи в оформленні паспорту громадянина України для виїзду за кордон у вигляді книжечки старого зразка, без біометричного електронного носія, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Оцінивши допустимість і достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд зазначає наступне.

Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначені Законом України від 20.11.2012 року №5492-VI "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" (далі - Закон України №5492-VI).

Відповідно абзацу першого частини першої статті 4 Закону України №5492-VI єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Положеннями абзацу третього частини першої статті 4 Закону України №5492-VI визначено, що єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України" від 14.07.2016 року №1474-VІІІ внесено зміни до Закону України №5492-VI, які набрали чинності з 01.10.2016 року.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України №5492-VI визначено, що термін "безконтактний електронний носій" вживається у значенні, як імплантована у бланк документа безконтактна інтегральна схема для внесення персональних даних, параметрів, у тому числі біометричних, що дає змогу здійснювати комплекс заходів, пов`язаних з верифікацією особи, та може використовуватися як засіб електронного цифрового підпису у випадках, передбачених законом.

Відповідно частини першої статті 13 Закону України №5492-VI документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, зокрема, це паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Нормами частини першої, другої, п`ятої статті 15 Закону України №5492-VI встановлені вимоги до бланків документів та їх форми, а саме: бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ІСАО) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення. Бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Бланки документів, в які імплантовано безконтактний електронний носій для внесення персональних даних, біометричних даних, параметрів та іншої інформації про особу, повинні бути виконані багатокомпонентним захисним друком, містити символ електронного документа, інформацію про підприємство, на якому виготовлено бланк документа, зображення малого Державного Герба України.

Згідно з вимогами частин першої - четвертої, сьомої статті 22 Закону України №5492-VI паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України не може мати більше двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних. До паспорта громадянина України для виїзду за кордон вноситься така інформація: назва держави; назва документа; тип документа; код держави; номер документа; ім`я особи; громадянство; дата народження; унікальний номер запису в Реєстрі; стать; місце народження; дата видачі документа; уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); дата закінчення строку дії документа; відцифрований образ обличчя особи; відцифрований підпис особи; дані про перебування на консульському обліку (за бажанням особи або її представника, представника закладу, який виконує функції опікуна чи піклувальника над особою).

Відповідно частини другої статті 15 та частини другої статті 22 Закону України №5492-VI Кабінетом Міністрів України прийнята постанова від 07.05.2014 року №152 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2016 року №1001) "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон", якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Частиною четвертою цієї постанови визначено, що прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 20.12.2016 року припиняється; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 20.12.2016 року, є чинним протягом строку, на який його було видано.

З огляду на викладене, відповідно до норм чинного законодавства з 20.12.2016 року органи та підрозділи Державної міграційної служби здійснюють прийом документів для оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон лише з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено вказаною постановою.

Таким чином, прийняття документів та оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія з 20.12.2016 року припинено.

Суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу йому паспорта громадянина України для виїзду за кордон після 20.12.2016, а саме 24.03.2021.

Отже, оскільки у інший спосіб оформлення закордонного паспорту громадянину України не передбачено, у відповідача були відсутні підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 без застосування безконтактного електронного носія персональних даних на підставі поданої нею заяви.

Щодо застосування норм Закону № 5492-VI, який за твердженням позивача з посиланням на рішення Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17, не відповідає Конституції України, слід зазначити, що відповідно до частини першої статті 150 Конституції України вирішення питання про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України належить виключно до компетенції Конституційного Суду України.

Закон № 5492 у встановленому порядку неконституційним не визнаний, є чинним, а тому згідно положень статті 68 Конституції України є обов`язковим для виконання. Діючих альтернативних нормативних актів, які б врегульовували по іншому порядок видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, немає.

Виходячи з вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність правових підстав для видачі позивачу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що не містить безконтактного електронного носія, суд дійшов висновку, що в оскаржуваній бездіяльності відповідача відсутні ознаки протиправності.

До того ж, відповідачем не створено перешкод позивачу в реалізації права на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, натомість надавалися повні та всебічні роз`яснення щодо порядку та процедури оформлення паспорту.

Доводи позивача про те, що оформлення і видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон із безконтактним електронним носієм є втручанням у його право на повагу до приватного та сімейного життя, принижує гідність, є неприйнятними, оскільки позивач не зазначає конкретно в чому саме полягає таке втручання та приниження, а також жодних належних та допустимих доказів з цього приводу не надав.

Окрім того, за положенням частини другої статті 22 Закону № 5492-VI мати паспорт громадянина України для виїзду за кордон є правом, а не обов`язком громадян України. І таке право може бути реалізовано не на власний розсуд особи, а у законодавчо встановлений спосіб з дотриманням певного порядку.

При цьому, твердження позивача про те, що надання унікального номера запису в реєстрі під час його оформлення або вчинення з ним певних дій без його згоди є протиправним, порушує його права, включаючи право на захист персональних даних, суд приймає до уваги, але зазначає, що у відповідності до вимог чинного законодавства видача саме закордонного паспорта без застосування безконтактного електронного носія не передбачено.

При цьому, відповідні норми чинного законодавства на час виникнення спірних у цій справі правовідносин неконституційними не визнавалися, були чинними та підлягали до застосування, а тому у відповідача не було жодних правових підстав їх не виконувати.

Щодо посилання позивача на рішення Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17, суд їх не застосовує, оскільки вказана правова позиція стосується визнання протиправною відмови у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ, тоді як предметом розгляду цього спору є видача паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

При цьому, згідно частини п`ятої статті 242 КАС України судом враховано висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 30.10.2019 у справі № 816/1423/18 та від 24.06.2021 у справі № 0240/3048/18-а.

Як наслідок, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та безпідставними.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача, якими вона обґрунтувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи та спростовуються наведеними в рішенні суду обставинами.

В свою чергу відповідач довів суду належними та допустимими в спірних правовідносинах доказами з посиланнями на відповідні положення законодавства правомірність своїх дій та необґрунтованість позовних вимог позивача.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, відповідач у межах спірних правовідносин діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить залишити без задоволення.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання даного позову покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 90, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Т.П. Балась