Справа № 640/18173/19
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року № 640/18173/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просить суд:

- визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 згідно з довідкою ПрАТ "Миронівське АТП 13243" від 31.05.2019 №37;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській областіздійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з суми його заробітної плати за період роботи в зоні відчуження за неповний відпрацьований місяц у період з 18.06.1987 по 30.06.1987, відповідно до довідки ПрАТ "Миронівське АТП 13243" від 31.05.2019 №37, з врахуванням вимог п.п.4 п.3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ України від 23.11.2011 №1210, починаючи з 19.06.2019 з врахуванням вже виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та особою з інвалідністю II групи довічно, захворювання якого пов`язане з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС. Позивач перебуває на обліку в відповідача та отримує пенсію по інвалідності.

Позивач пояснив, що після подій на Чорнобильській АЕС, його було відряджено до зони відчуження, де у період з 18.06.1987 по 04.07.1987 він виконував роботи з перевезень вахт ліквідаторів на об`єкти для ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС. Дані роботи виконувались у м. Чорнобиль, тривалість робочого дня становила 11 - 14 год.

При виході на пенсію, Миронівським АТП 13243 позивачу було надано довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження у період з 18.06.1987 по 04.07.1987, однак нещодавно йому стало відомо, що розрахунок, який відображено в цій довідці про заробітну плату за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проведено не вірно, без врахування вимог нормативно-правових актів з яких знято гриф «Секретно» та «Для службового користування», які регулювали порядок та розміри оплати праці осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 30-ти кілометровій зоні, а саме, під час нарахування заробітної плати не було збільшено на 100% (тобто вдвічі) тарифну ставку згідно п. 1 постанови ЦК КПР, BPСРСР, KMСРСР, ВЦРПС за № 524-156 від 07.05.1986 року та постанови Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням, Секретаріату ВЦРПС за № 153/10-43 від 07.05.1986 року. Також, не була нарахована премія за роботу в зоні ЧАЕС в розмірі 60% тарифної ставки (посадового окладу) відповідно до її. 4 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» № 207-7 від 16.06.1986, внаслідок чого він звернувся до товариства з вимогою видати йому нову довідку.

ПрАТ «Миронівське АТП 13243» було видано нову довідку про заробітну плату позивача від 31.05.2019 №37, відповідно до якої за період роботи з 18.06.1987 по 30.06.1987 позивачу нарахована та виплачена заробітна плата в розмірі 1770 крб. 35 коп.

Позивач зазначив, що він звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії по інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виходячи із заробітної плати у сумі 1770 крб. 35 коп., одержаної за роботу в зоні відчуження м. Чорнобиль за період з 18.06.1987 по 30.06.1987 відповідно до довідки №37 від 31.05.2019, однак відповідач листом від 09.08.2019 №140/М-02 відмовив у здійснені перерахунку пенсії з підстав наявності в матеріалах пенсійної справи раніше виданої довідки про заробтіну плату, отриману позивачем за роботу в зоні відчуження у 1987 році в якій тарифна ставка не збільшена на 100%, а потім не застосована кратна оплата праці та не включена премія 60%.

На думку позивача, спірне рішення є протиправним, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскільки заробітна плата, нарахована та виплачена позивач від повідно до нової довідки від 31.05.2019 №37 фактично не була підтверджена актом звітрки відомостей, то перерахунок пенсії не може проводитись на припущеннях чи даних, які не відповідають первинним бухгалтерським документам. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому останній заперечує проти наведених у відзиві аргументів з підстав аналогічним тим, що вказані у позові, та просить суд позов задовольнити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.09.2019 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.08.2021 адміністративну справу №640/18173/19 передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.

07.10.2021 матеріали адміністративної справи №640/18173/19 надійшли на адресу Київського окружного адміністративного суду та за результатами автоматизованого розподілу передані судді Василенко Г.Ю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 прийнято до провадження дану адміністративну справу та визначено, що справа буде розглядатись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Миронівським РВ ГУ МВС України в Київській області 23.04.1997.

Як вбачається з матеріалів позову та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 є пенсіонером, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію по інвалідності призначену відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Позивач є особою з інвалідністю другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується довідкою МСЕК від 10.02.2001 серії КИО-1 №14550 та відповідним посвідченням серії НОМЕР_2 від 14.01.2008.

Позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та учасником ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується відповідним посвідченням від 18.10.2001 серії НОМЕР_3 та вкладкою до нього № НОМЕР_4 .

На час аварії на Чорнобильській АЕС позивач працював в Миронівському АТП 13243 Київського обласного управління автомобільного транспорту на посаді начальника пасажирської колони, 05.11.1987 був переведений на посаду начальника відділу експлуатації, що підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 від 22.08.1973.

Відповідно до довідок наявних в матеріалах справи, позивач у період з 18.06.1987 по 05.07.1987 брав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, виконував обов?язки начальника зведеної колони Мінавтотранса УРСР в с. Залісся з тривалістю робочого дня 11-14 годин щоденно.

З матеріалів позову вбачається та не заперечується сторонами, що при виході на пенсію, Миронівським АТП 13243 було надано ОСОБА_1 довідку про заробітну плату за роботу в зоні відчуження.

З пояснень позивача, зазначених у позові, вбачається що після призначення пенсії йому стало відомо про те, що розрахунок, який відображено Миронівським АТП 13243 в довідці про заробітну плату за період виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС проведено не вірно, без врахування вимог нормативно-правових актів, з яких знято гриф «Секретно» та «Для службового користування», які регулювали порядок та розміри оплати праці осіб, які приймали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 30-ти кілометровій зоні, а саме, під час нарахування заробітної плати не було збільшено на 100% (тобто вдвічі) тарифну ставку згідно п. 1 постанови ЦК КПР, BPСРСР, KMСРСР, ВЦРПС за № 524-156 від 07.05.1986 та постанови Державного Комітету СРСР по праці та соціальним питанням, Секретаріату ВЦРПС за № 153/10-43 від 07.05.1986. Також, не була нарахована премія за роботу в зоні ЧАЕС в розмірі 60% тарифної ставки (посадового окладу) відповідно до п. 4 постанови Міністрів УРСР і Укрпрофради «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» № 207-7 від 16.06.1986, внаслідок чого він звернувся до ПрАТ "Миронівське автотранспортне підприємство 13243", яке є правонаступником Миронівського АТП 13243, з проханням провести йому перерахунок заробітної плати за роботу в зоні відчуження та видати нову довідку.

Судом встановлено, що 31.05.2019 ПрАТ "Миронівське автотранспортне підприємство 13243" видано ОСОБА_1 довідку №37 про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, згідно даних якої позивачу за період з 18.06.1987 по 04.07.1987 була виплачена заробітна плата за роботу в зоні відчуження, з якої визначається пенсія, у загальному розмірі 2100,16 крб., а саме: збережений середній заробіток у загальному розмірі 129,45 крб., оплата праці за тарифними ставками у загальному розмірі розмірі 418,89 крб. і премія за діючими системами преміювання у розмір 400,00 крб.

19.06.2019 позивач, через свого представника, звернувся до відповідача із заявою про перерахунок його пенсії по інвалідності, виходячи із суми заробітної плати в розмірі 1770,35 крб. за період з 18.06.1987 по 30.06.1987 згідно довідки від 31.05.2019 №37.

Листом від 09.08.2019 №140/М-02 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відмовило позивачу у проведенні перерахунку пенсії за новою довідкою, мотивуючи своє рішення наявністю в матеріалах пенсійної справи позивача раніше виданої довідки про заробіток в зоні ЧАЕС.

Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII; у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)

Відповідно до частини першої статті 54 Закону №796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Згідно з частиною третьою статті 54 Закону №796-XII умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.

Так, механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з 01.01.2012 визначається Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 (далі - Порядок №1210).

Відповідно до пункту 1 Порядку №1210 пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Згідно з підпунктом 4 пункту 3 Порядку №1210 у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менше календарного місяця у 1986-1990 роках, за її бажанням пенсія може обчислюватися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу у зоні відчуження, за весь фактично відпрацьований час, в одному із неповних календарних місяців роботи протягом цих років, без додавання суми заробітної плати за період роботи за межами зони відчуження. У такому разі заробітна плата за весь фактично відпрацьований час ділиться на число відпрацьованих днів, а одержана сума множиться на 25,4. Якщо дні роботи припали на вихідні і святкові дні, розрахунок заробітної плати проводиться у такому ж порядку, як і за роботу у робочі дні, а доплата за вихідні і святкові дні, нарахована за фактично відпрацьований час, з урахуванням установленої кратності додається до суми обчисленої заробітної плати.

В усіх випадках премія, передбачена підпунктом 3 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10.06.1986 №207-7 (не більш як 400 карбованців на місяць), що була визначена умовами оплати праці для осіб, які безпосередньо брали участь у роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи і запобіганням забрудненню навколишнього природного середовища, після проведеного розрахунку додається до суми обчисленого заробітку (пункт 6 Порядку №1210).

Відповідно до статті 15 Закону №796-XII видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами).

Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1), довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.

Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що розмір заробітної плати, визначений у довідках, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також їхніми правонаступниками за роботу в населених пунктах зони відчуження особам, які перебували з ними у трудових відносинах, є підставою для їх врахування при нарахуванні пенсії, призначеної за Законом №796-XII.

При цьому, невід`ємною складовою видачі таких довідок є беззаперечне підтвердження відомостей, що містяться в них, відповідними первинними документами бухгалтерського обліку (особовими рахунками, розрахунково-платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, в постанові від 17.04.2018 у справі №376/2559/17 (адміністративне провадження №К/9901/19916/18).

Згідно з пунктом 4.1 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі (пункт 4.2 Порядку №22-1).

Таким чином, територіальний орган Пенсійного фонду України, будучи наділеним повноваженнями перевірки обґрунтованості видачі довідки про заробітну плату, одержану особою за роботу в зоні відчуження протягом 1986-1990 років, має право на вчинення однієї з наступних юридичних дій: 1) перерахунку особі, яка звертається, пенсії на підставі поданої нею довідки; 2) звернення до підприємств, установ та організацій, що видали довідку про заробітну плату, фізичних осіб для подання ними додаткових документів, а у разі встановлення факту необґрунтованості видачі такої довідки - відмови особі у перерахунку пенсії на підставі цієї довідки.

Отже, територіальні органи Пенсійного фонду України, відмовляючи у перерахунку пенсії з підстав недостовірності та/або недостатності документів, повинні встановлювати всі фактичні обставини, що перешкоджають такому перерахунку.

Відповідач, відмовляючи позивачу в перерахунку пенсії на підставі довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження від 31.05.2019 №37, в оскаржуваному листі , зокрема зазначив, що за матеріалами пенсійної справи позивача розрахунок пенсії по інвалідності провадився за довідкою про заробітну плату від 18.06.2002 №90, виданою ВАТ "Миронівське автотранспортне підприємство 13243", за період роботи в зоні відчуження у 1987 році.

Водночас, у зазначеному листі відповідачем не наведені фактичні обставини, які перешкоджають здійсненню перерахунку пенсії позивача на підставі нової довідки.

При цьому, суд також звертає увагу на наступне.

Пунктом 7 Порядку №1210 передбачено, що пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які приймали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, - 4, I - 3). При цьому, в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Зони небезпеки визначались відповідно до радіаційної ситуації в місцях виконання робіт із ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за показниками потужності експозиційної дози. Держкомгідромету СРСР було доручено двічі на місяць станом на 1 та 15 числа забезпечувати Урядову комісію інформацією про радіаційну ситуацію на зазначених територіях. Рішення щодо віднесення населених пунктів або виробничих об`єктів до зони небезпеки приймались Урядовою комісією (від 07.08.1986 р. № 87, від 19.08.1986 р. № 108, від 18.09.1986 р. № 173 та від 05.01.1987 р. № 339).

При виконанні робіт з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1986-1987 роках залежно від потужності експозиційної дози територію зони відчуження було поділено на 1-у, 2-у, 3-ю зони небезпеки та зону особливого контролю.

До зони небезпеки № 3 належали території з рівнями іонізуючого випромінення від 100 млР/год і вище, до зони небезпеки № 2 - від 20 млР/год до 100 млр/год, до зони небезпеки № 1 - від 5 млР/год до 20 млР/год, до зони особливого контролю - від 2 млР/год до 5 млР/год .

У листі Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року № 03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990 років осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» зазначено, що листом Держкомпраці УРСР від 13 червня 1989 року № 10-769 повідомлено, що Рада Міністрів СРСР зняла гриф «секретно» з постанов ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378, розпоряджень від 3 вересня 1986 року № 1767-рс і від 11 грудня 1986 р. № 2488-рс. Повідомлялось також, що розсекречуються прийняті до виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 8 травня 1986 року №168-5, від 10 червня 1986 р. №207-7, розпорядження Ради Міністрів УРСР від 10 вересня 1986 року №530-рс, від 16 грудня 1986 року №694-рс, від 6 січня 1988 р. №12-рс та листи Держкомпраці УРСР, якими доводились зазначені рішення Ради Міністрів УРСР: № 4с від 9 травня 1986 року, №58с від 11 червня 1986 року, №132с від 16 вересня 1986 року, №179с від 25 грудня 1986 року, №8с від 22 січня 1988 року. Знято гриф секретності з низки інших нормативних актів, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.

Постанова Кабінету Міністрів СРСР та ВЦРПС «Про умови оплати праці та матеріального забезпечення, працівників підприємств, організацій і установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища» від 5 жовтня 1986 року № 665-195 передбачає встановлення за працівниками, направленими для виконання робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобігання забрудненню навколишнього середовища, збереження середньої заробітної плати.

Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, відповідно до абзацу четвертого підпункту 1 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року N 207-7 (абзац четвертий пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195) провадилась у III, II, I зонах небезпеки у 4-кратному, 3-кратному та 2-кратному розмірі (із врахуванням 100 % тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.

Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. №665-195 «Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, організацій і установ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» (постанова Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7) оплата праці працівників підприємств, організацій і установ (надалі - підприємств), розташованих у зоні ЧАЕС, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, повинна провадитись з дня аварії в розмірах, передбачених розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 р. № 964 - у III, II, I зонах небезпеки у 5-, 4-, 3-кратному розмірах в порівнянні з нормами, встановленими діючим законодавством.

Пунктом 1 Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці й матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської АЕС» передбачено підвищення тарифних ставок (посадових окладів) працівників підприємств і організацій, безпосередньо зайнятим на роботах по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, до 100%.

Відповідно до постанови Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 премія за роботу в зоні ЧАЕС виплачувалась у відповідності з діючими на підприємстві системами преміювання. Встановлені граничні розміри премій було дозволено підвищувати до 60 % тарифної ставки (окладу) на місяць (підпункт 4 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207-7).

Виходячи з пункту 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР, ВЦРПС № 524-156 від 07 травня 1986 року, пунктів 1,4 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС № 665-195 від 05 червня 1986 року, пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і Української республіканської Ради професійних Спілок № 207-7 від 10 червня 1986 року, оплата за роботу у зонах небезпеки провадитися з урахуванням кратності зони небезпеки по тарифній ставці.

Крім того, постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріату ВЦРПС від 7 жовтня 1986 року № 153/10-43 встановлено, що працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, заохочення й винагороди нараховувати відповідно до діючих положень на збільшені, згідно п. 1 постанови ЦК КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 тарифні ставки (відрядні розцінки) і посадові оклади.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 листопада 2015 року, «управління Пенсійного фонду зобов`язано здійснити перерахунок пенсії позивача на підставі довідки №8 від 20 листопада 2014 року, яка складена з врахуванням нормативно-правових актів, розсекречених після 1986 року, оскільки право позивача на заробітну плату у підвищеному розмірі, за період його роботи у зоні відчуження, гарантоване державою шляхом видання вказаних документів».

З урахуванням того факту, що довідка про розмір заробітної плати, видана ПрАТ «Миронівське АТП 13243» від 31.05.2019 № 37 є чинною та не скасованою, у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у перерахунку пенсії, внаслідок чого адміністративний позов у цій частині підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивача на підставі вищевказаної довідки, суд зазначає наступне.

В силу положень частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд (абз.1 ч.4 ст.245 КАС України).

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абз.2 ч.4 ст.245 КАС України).

Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 10.3 Постанови від 20.05.2013 No 7 "Про судове рішення в адміністративній справі" зазначив, що суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи No R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 No 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Факт протиправності відмови відповідача у перерахунку пенсії по інвалідності на підставі нової довідки про заробітну плату встановлений під час розгляду справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, у зв`язку з чим повний та ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок та виплатити позивачу належну йому суму пенсії.

Вирішуючи питання щодо дати, з якої необхідно перерахувати позивачу пенсію, суд виходить з того, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з не проведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Вказане повністю узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 22.01.2019 в справі No 201/9987/17 (2-а/201/304/2017) (адміністративне провадження NoК/9901/43645/18).

Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.

Отже, призначена пенсія підлягає перерахунку з дня звернення пенсіонера для її перерахунку із відповідною заявою, а саме: з 1 числа місяця у разі звернення пенсіонера до 15 числа цього місяця включно та з першого числа наступного місяця у разі його звернення після 15 числа.

Як вже зазначалось судом, 19.06.2019 позивач, через свого представника, звернувся до відповідача з заявою про перерахунок призначеної йому пенсії по інвалідності на підставі нової довідки про заробітну плату.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем.

За таких обставин, з урахуванням наведених вище положень законодавства, право на підвищення пенсії, тобто на її перерахунок на підставі вказаної вище довідки, виникло у позивача з 01.07.2019, а не з 19.06.2019, як про це просить позивач у позові.

Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач в силу приписів статті 5 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 No3674-VI звільнений від сплати судового збору, а доказів понесення сторонами інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано, судові витрати розподілу та стягненню зі сторін не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 згідно з довідкою ПрАТ "Миронівське АТП 13243" від 31.05.2019 №37.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській областіздійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 виходячи з суми його заробітної плати за період роботи в зоні відчуження за неповний відпрацьований місяц у період з 18.06.1987 по 30.06.1987, відповідно до довідки ПрАТ "Миронівське АТП 13243" від 31.05.2019 №37, з врахуванням вимог п.п.4 п.3 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою КМ України від 23.11.2011 №1210, починаючи з 01.07.2019 з врахуванням вже виплачених сум.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.