Справа № 161/21673/21
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/86/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.,

за участю секретаря судових засідань Фурман Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

01.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 21.11.2021 року поліцейським УПП у Волинській області ДПП Дудою Д.І. було винесено відносно нього постанову серія ГО № 394254 про накладення адміністративного стягнення передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП. Однак, із зазначеною постановою він не погоджується та вважає її незаконною. Вважає, що винесення відносно нього оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення та притягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП є безпідставним, протиправним та незаконним й таким, що грубо порушує його конституційні права та інтереси, адже носіння маски на його думку несе рекомендаційний характер. Враховуючи наведене, просить суд визнати дії поліцейського УПП у Волинській області ДПП Дуди Д.І. протиправними, постанову серії ГО № 394254 від 21.11.2021 року скасувати, а провадження відносно нього за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП закрити.

04.01.2022 року від представника відповідача надійшов на адресу суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперечень щодо позову останній зазначає, що факт вчинення ОСОБА_1 інкримінованого правопорушення був достовірно зафіксований на відеозаписах із нагрудного відео реєстратора працівників поліції. При цьому, жодні підстави вважати, що оскаржувана постанова була винесеною з порушенням норм матеріального чи процесуального права відсутні. У свою чергу, твердження позивача, викладені у його позові, зводяться до власного тлумачення норм чинного законодавства. Враховуючи наведене, у задоволенні позову просить відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Представник відповідача подав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позову та розгляд справи проводити у його відсутності.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові та електронні докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.11.2021 року поліцейським УПП у Волинській області ДПП капралом поліції Дудою Д.І. було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ГО № 394254, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Зі змісту вищевказаної постанови слідує, що ОСОБА_1 , 21.11.2021 року о 12 год. 41 хв. у м. Луцьку, по вул. Лесі Українки. 67, перебував в громадському місці в будівлі продовольчого магазину «7/23» без вдягнутих засобів індивідуального захисту.

Факт перебування ОСОБА_1 в магазині «Сім23» за адресою: м. Луцьк, вул. Лесі Українки, 67, під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема, респіратора або захисної маски, що закриває ніс та рот, достовірно зафіксовано на відеозаписі, долучених відповідачем до його відзиву, з якого вбачається, що особа, перебувала в приміщенні магазину, без вдягнутих засобів індивідуального захисту.

Крім того, у позовній заяві, позивач не заперечував факт перебування в магазині без вдягнутих засобів індивідуального захисту, що закриває рот та ніс, адже вважає, дані вимоги незаконними, оскільки на території України не встановлено правового режиму надзвичайного стану, у разі встановлення якого, можуть здійснюватись такі заходи як встановлення карантину та проведення інших обов`язкових санітарних та протиепідемічних заходів.

Таким чином, знайшли своє підтвердження обставини, які викладені у постанові про адміністративне правопорушення про те що ОСОБА_1 дійсно перебував в громадському місці - в приміщенні магазину «Сім23» без засобів індивідуального захисту, зокрема, маски чи респіратора, що закриває рот та ніс.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб визначено Законом України «Про захист населення від інфекційних хвороб», відповідно до статті 1 якого карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Статтею 1 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» визначено, що карантин - адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

На виконання вимог ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», Кабінетом Міністрів України 09.12.2020 року прийнято постанову № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пунктом 1 якої, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 23, ст. 896, N 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. N 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2020 р., N 43, ст. 1394, N 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. N 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"

Згідно із пп. 1 п. 2 - 2. постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»З 17 червня 2021 р. на території України встановлюється "зелений" рівень епідемічної небезпеки, відповідно до якого забороняється: перебування в громадських будинках і спорудах, громадському транспорті без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Відповідно до ч.2 ст.44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Визначення поняття «громадські будинки та споруди» наведено в державних будівельних нормах України від 2019 року, під яким розуміється загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі). Наприклад, магазини, торговельні центри, магазини, бібліотеки, музеї, лікарні, університети, спортзали, церкви, державні установи тощо.

Таким чином, дослідженими судом доказами доведено обставини, викладені в оскаржуваній постанові та наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.44-3 КУпАП.

Враховуючи наведені вище обставини і норми законодавства, суд дійшов висновку, що під час встановлення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому, твердження позивача про протиправність оскаржуваної постанови є необґрунтованими.

Доказів іншого суду надано не було.

Статтею 3 Конституції України задекларовано як найвищу соціальну цінність здоров`я та безпеку людини, наявність у держави позитивного обов`язку охороняти життя людини та громадянина, у т.ч. з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Установлені в межах розгляду даної справи вищенаведені фактичні обставини справи у повному обсязі спростовують наведені в позовній заяві доводи позивача.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ГО № 394254 від 21.11.2021 року щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, та закриття провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, а також про необхідність відмови у задоволенні його позову у повному обсязі у зв`язку з його безпідставністю.

У зв`язку з відмовою у позові, витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 21 лютого 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук