Справа № 200/3923/21
Суддя: Ушенко С.В.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року Справа№200/3923/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Ушенка С.В., при секретарі судового засідання - Кабановій О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (; 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить:

1. визнати протиправними дії щодо неврахування до загального стажу часу догляду за дитиною інвалідом 1 групи «А» з 16.02.2002 по 31.12.2006 та з 01.01.2012 по даний час;

2. зобов`язати зарахувати до загального стажу час догляду за дитиною інвалідом 1 групи «А» з 16.02.2002 по 31.12.2006 та з 01.01.2012 по даний час і зробити перерахунок пенсії по стажу з урахуванням до загального стажу періоду роботи - часу догляду за дитиною інвалідом 1 групи «А» з 16.02.2002 по 31.12.2006 та з 01.01.2012 по даний час та нарахувати і виплатити пенсію з врахуванням спірного стажу (з урахуванням виплачених сум) з моменту звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 25.01.2012.

В обґрунтування позову зазначає, що з 25.01.2012 позивачу призначена пенсія за віком згідно абзацу 4-5 п. 3 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 08.02.2021 через Веб-портал Пенсійного фонду України позивач звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про надання інформації щодо зарахування до її загального стажу періодів догляду за дитиною інвалідом під час призначення пенсії. З листа відповідача від 15.02.2021 позивач дізналася про незарахування до її загального стажу певних періодів роботи.

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними і такими, що порушують її конституційні права, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом.

В матеріалах справи наявний відзив відповідача на позовну заяву, вмотивований тим, що відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Іллічівського району від 22.11.2011 № 4145 про призначення ОСОБА_1 допомоги на ОСОБА_2 в період з 01.01.2007 по 26.06.2012 та даних з реєстру застрахованих осіб до загального стажу роботи позивача було зараховано період з 01.01.2007 по 31.12.2011 (останній місць, що передує місяцю звернення до управління із заявою про призначення пенсії). Загальний стаж роботи позивача становить 26 років 07 місяців 18 днів. Зазначає, що позивач просить зарахувати до загального стажу період роботи з 25.01.2012, який в часі станом на січень 2012 року навіть не настав. На думку відповідача означена вимога позивача є не логічною, оскільки є неможливим врахування з січня 2012 року обставин, які в часі настали значно пізніше: період з 01.01.2012 по «даний час».

17 травня 2021 року від представника відповідача до суду надійшло клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, яке обґрунтоване тим, що позивачем пропущено встановлений чинним законодавством шестимісячний строк для звернення за захистом порушених, на її думку прав, оскільки станом на березень 2012 року позивач була обізнана про розмір своєї пенсії, а адміністративний позов подано 02.04.2021.

15 червня 2021 року представником позивача через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що оскільки відповідачем зараховані до загального стажу періоди догляду за дитиною інвалідом 1 групи з 01.01.2007 по 31.12.2011 на підставі документів, наданих позивачем, та 1 група інвалідності встановлена на безстроковий строк, тому вважає що відповідачем безпідставно не зараховані вищезазначені періоди.

23 червня 2021 року представником відповідача через відділ діловодства та документообігу суду надані пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Поміж іншого зазначено, що у разі надання позивачем заяви до управління з проханням врахувати період з 16.02.2002 по 31.12.2004 (з 01.01.2005 період догляду враховується за даними про сплату внесків) до загального стажу роботи, управлінням буде витребувано відповідні документи з місця проживання ОСОБА_1 , та розглянуто можливість складання акту обстеження. Вважає, що станом на звітну дату вимоги в цій частині передчасні.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до ухвали суду від 01.06.2021 справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначене на 24 червня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року підготовче засідання у справі відкладено на 20 липня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 20 липня 2021 року продовжено строк підготовчого провадження в адміністративній справі на тридцять днів. Підготовче засідання відкладене на 30 серпня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.08.2021 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 21 вересня 2021 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.10.2021 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залучене до участі у справі в якості другого відповідача. Підготовче засідання у справі призначене на 16.11.2021. В зазначений день - відкладене на 10.12.2021.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від10.12.2021 строк підготовчого провадження у справі продовжено на тридцять днів, підготовче засідання у справі відкладене на 10.01.2022.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.01.2022 закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті на 07.02.2022.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.02.2022 відповідач 1 - Маріупольське об`єднане управління ПФУ Донецької області замінено правонаступником - Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися, причин неявки не повідомили, проте представником позивача до суду подане клопотання про розгляд справи без його участі і участі позивача.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , є матір`ю особи з інвалідністю з дитинства 1 «А» групи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16-17).

Відповідач в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України.

З 25.01.2012 позивачу була призначена пенсія за віком згідно абзацу 4-5 п. 3 розділу XV «Прикінцевих положень» (мати або батько дитини-інваліда) Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до протоколу №63 від 09.02.2012 ПКТ «Призначення пенсії» загальний страховий стаж позивача, врахований по 15.02.2002, складав 20 років 7 місяців 18 днів (а.с.33).

Рішенням № 48 від 31.03.2018 Лівобережного об`єднаного управління ПФУ м. Маріуполь з 01.04.2018 позивачу здійснено перерахунок пенсії згідно ч. 4 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням стажу по догляду за дитиною з інвалідністю за період з 01.01.2012 по 31.12.2017, загальний страховий стаж позивача складав 31 рік 2 місяці 18 днів (а.с. 54).

Рішенням № 48 від 31.03.2018 Лівобережного об`єднаного управління ПФУ м. Маріуполь з 01.04.2018 позивачу здійснено перерахунок пенсії, страховий стаж позивача враховано по 31.12.2011, загальний страховий стаж склав 25 років 7 місяців 18 днів. До загального страхового стажу не зараховано період догляду позивача за дитиною з інвалідністю з 16.02.2002 по 31.12.2006 (а.с. 62).

08.02.2021 через Веб-портал Пенсійного фонду України позивач звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо зарахування до її загального стажу періодів догляду за дитиною інвалідом 2 групи під час призначення пенсії.

Листом від 15.02.2021 відповідач повідомив, що загальний страховий стаж позивача, який враховано по 31.12.2011, складає 25 років 7 місяців 18 днів. Зазначив, що згідно ст. 13 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з моменту призначення пенсії позивач набула статус пенсіонера, тому догляд за дитиною з інвалідністю в загальний трудовий стаж не входить.

Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06.04.2011 № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади, до яких відноситься і відповідач) зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

26.01.2012 позивач звернулась до управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до абз. 4 п. 3 Розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 01.01.2012), в якій вказала, що народила та виховує особу з інвалідністю з дитинства (а.с. 36).

До заяви про призначення пенсії за віком як матері особи з інвалідністю з дитинства позивачем було додано трудову книжку НОМЕР_3 від 05.08.1980, атестат про навчання, свідоцтва про народження дітей, довідки Маріупольської міжрайонної оптово-торгівельної бази Донецької облспоживспілки від 19.01.2012 №8, №9, №10, висновок ВКК №131 від 29.11.2011 ЮШУ «Міська психіатрична лікарня №7» про можливість визнання ОСОБА_2 інвалідом з дитинства до 6 років, довідку Управління праці та соціального захисту населення Іллічівського району від 22.11.2011 №4145 про отримання ОСОБА_1 допомоги на ОСОБА_2 в період з 01.01.2007 по 26.06.2012, довідку КСН сел. Мирний від 09.02.2012 про підтвердження факту виховання дитини до 6 літнього віку, свідоцтво про укладення шлюбу, довідку з Державної податкової інспекції у Іллічівському районі м. Маріуполя про неперебування позивача на обліку як фізичної особи-підприємця, паспорт, індивідуальний податковий номер, пам`ятку пенсіонера.

Відповідно до абз. 4 п. 3 Розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 01.01.2012) жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Таким чином, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали осіб з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку.

При цьому, однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - особи з інвалідністю з дитинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 01.01.2012) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки 24 січня 2012 позивач досягла пенсійного віку, рішенням від 09.02.2012 ОСОБА_1 з 25.01.2012 призначено пенсію за віком (а.с. 33).

З матеріалів справи вбачається, що до загального страхового стажу позивача не зараховано період з 16.02.2002 по 31.12.2006.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції від 01.01.2012) періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. «є» ч. 3 ст. 56 «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується час догляду за інвалідом 1 групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду.

Порядок встановлення часу догляду за інвалідом 1 групи, дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду встановлений п. 10 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, а саме зазначений час догляду встановлюється на підставі: акта обстеження фактичних обставин здійснення догляду; документів, що засвідчують перебування на інвалідності (для інвалідів І групи і дітей-інвалідів) і вік (для престарілих і дітей-інвалідів).

Акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду складається органами Пенсійного фонду на підставі відомостей, одержаних від органів управління житловим фондом, сільських, селищних Рад народних депутатів, опитування осіб, за якими здійснюється догляд, та їхніх сусідів, інших даних.

Документами, які підтверджують перебування на інвалідності, чи потребу сторонньої допомоги можуть бути виписка із акта огляду медико-соціальної експертної комісії, медичні висновки, пенсійне посвідчення, посвідчення одержувача допомоги або довідка органів праці та соціального захисту населення або Пенсійного фонду та інші документи.

Документами, які підтверджують вік, можуть бути: свідоцтво про народження, або виписка із паспорта, або довідка органів управління житловим фондом тощо.

Згідно п. 14 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають один з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікун, піклувальник, які фактично доглядають за інвалідом 1 групи або за престарілим, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи одержують допомогу або компенсацію відповідно до законодавства в Управлінні соціального захисту населення. Ця норма набрала чинності з 01 січня 2005 року.

Стаж обчислюється на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу, які надаються відділом персоніфікованого обліку Пенсійного фонду.

До 01 січня 2005 року час догляду за названою категорією осіб зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених чинним раніше законодавством.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги» від 29 квітня 2004 року № 558 непрацюючим фізичним особам, які постійно надають соціальні послуги громадянам похилого віку, інвалідам, дітям-інвалідам, хворим, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (крім осіб, котрих обслуговують соціальні служби), призначається щомісячна компенсаційна виплата.

При зарахуванні до страхового стажу періоду догляду за інвалідом І групи та престарілим до управління Пенсійного фонду України надається довідка управління праці та соціального захисту населення, яка підтверджує отримання щомісячної компенсаційної виплати, за яку сплачені страхові внески.

У разі, якщо до січня 2004 року непрацююча працездатна особа доглядала за інвалідом І групи або дитиною-інвалідом віком до 16 років, а також за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду, час догляду зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, незалежно від отримання допомоги або компенсації.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що час догляду за дитиною з інвалідністю І групи, яка за висновком медичного закладу потребувала постійного стороннього догляду в період до 2004 року (включно) зараховується, зокрема, на підставі акта фактичних обставин здійснення догляду за такою особою, а починаючи з 01 січня 2005 року - у разі отримання компенсації по догляду за дитиною з інвалідністю І групи, який за висновком медичного закладу потребував постійного стороннього догляду, в управлінні праці та соціального захисту населення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 липня 2018 року у справі № 348/919/17 (адміністративне провадження № К/9901/2126/18).

За змістом наведених норм однією з обов`язкових умов для зарахування до загального страхового стажу позивача часу догляду за дитиною з інвалідністю І групи з 16.02.2002 по 31.12.2004 є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Таким чином, встановлення органами Медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття особа з інвалідністю на момент виникнення спірних відносин установлювався статтею 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а також статтею 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю» в Україні дитина-інвалід - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Визначення терміну інвалід з дитинства не міститься ані в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ані в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».

При цьому за змістом абзацу 2 пункту 26 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Зі змісту абзацу 4 пункту 3 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» убачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною 6 статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Згідно з пунктом 2.18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2011 року № 22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії, що така дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцяти років (висновок про час настання інвалідності).

Тобто такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд дійшов висновку, що пункт 2.18 Порядку № 22-1 не суперечить положенням статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та статті 26, абзацу 4 пункту 3 розділу VIII Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.

Отже, мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 330/2181/16-а, та Верховним Судом України у постанові від 19 жовтня 2020 року у справі № 510/475/17 (провадження №К/9901/30556/18).

З довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААБ № 368441 від 10.07.2012 вбачається, що ОСОБА_2 встановлено першу «А» групу інвалідності інвалід з дитинства безстроково (а.с. 16).

Висновком ВЛК № 131від 28.11.2011 КЛПУ «Міська психіатрична лікарня №7» м.Маріуполь встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на обліку у психіатра з 04.10.1999. Згідно наказу № 454/471/516 від 08.11.2001 отримує допомогу інваліда з дитинства до 18 років та згідно наявної у лікарні медичної документації міг бути признаний інвалідом з дитинства до 6 років.

Згідно довідки Комітету самоорганізації населення сел. Мирний від 09.02.2012 позивач народила і виховала інваліда з дитинства до 6 річного віку ОСОБА_2 , 1994 р.н., разом з яким проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, зібраними по справі доказами, наявними в матеріалах пенсійної справи, підтверджено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хворіє помірною розумовою відсталістю з дитинства, тобто інвалідність настала до досягнення шестирічного віку, у зв`язку з чим, суд не приймає до уваги доводи відповідача, що позивачем не було надано заяву з проханням зарахувати до стажу роботи період з 16.02.2002 по 31.12.2004, оскільки, як встановлено судом, 26.01.2012 позивач звернулась до управління із заявою про призначення пенсії за віком встановленого зразка відповідно до абз. 4 п. 3 Розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у якій вказала, що народила та виховує інваліда з дитинства, надавши для цього достатні докази.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що в порушення п. 10 Порядку відповідачем не складено акт обстеження фактичних обставин здійснення догляду за дитиною з інвалідністю під час призначення пенсії ОСОБА_1 за її заявою від 26.01.2012, у зв`язку з чим відповідачем протиправно не зараховано до загального стажу позивача період догляду за дитиною з інвалідністю І групи «А» з 16.02.2002 по 31.12.2004.

Крім того, згідно довідки Пенсійного фонду України форми - ОК-5 стосовно ОСОБА_1 , Управлінням соціального захисту населення Кальміуського району Маріупольської міської ради у період з 01.05.2006 по 31.12.2006 сплачено за позивача страхові внески.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведених норм чинного законодавства вбачається дуже великий обсяг прав та обов`язків у органів Пенсійного фонду при вирішенні питання про призначення пенсії та перевірки наявного стажу роботи для її призначення.

В ході судового розгляду справи відповідачем до суду не надано жодного доказу в підтвердження використання вищенаведених повноважень з метою захисту соціальних прав позивача щодо перевірки і встановлення у передбачений законодавством спосіб факту догляду позивачем за дитиною з інвалідністю І групи «А» у період з 01.05.2006 по 31.12.2006, що, у свою чергу, свідчить про протиправність дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу позивача під час призначення пенсії періоду догляду за дитиною з інвалідністю з 01.05.2006 по 31.12.2006.

Щодо періоду з 01.01.2005 по 30.04.2006, який позивач просить зобов`язати зарахувати до загального страхового стажу, суд зазначає, що матеріали справи не містять докази одержання позивачем допомоги або компенсації відповідно до законодавства в Управлінні соціального захисту населення, передбаченої п. 14 ст. 11 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок пенсії з 01.01.2012 по даний час, зарахувавши до загального страхового стажу час догляду за дитиною інвалідом І групи «А» з 01.01.2012 по даний час, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1.5 розділу 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, заява про перерахунок пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Заява про перерахунок пенсії має бути встановленого зразка (додаток 3 до Порядку 22-1).

Отже, перерахунок пенсії здійснюється за результатом розгляду відповідної заяви, поданою за формою, визначеною додатком 3 Порядку № 22-1, пенсіонером або його уповноваженим представником.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач 08.02.2021 звернулася через Веб-портал Пенсійного фонду України до відповідача із заявою довільної форми, в якій просила надати інформацію про документи, на підставі яких їй призначено пенсію, а не з відповідною заявою встановленої форми (додаток 3), як то передбачено Порядком № 22-1.

Таким чином, у зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивач у встановленому порядку не зверталася до відповідача із відповідною заявою про перерахунок пенсії.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи і підтверджено доводами як позовної заяви, так і відзиву на позовну заяву, відповідачем надано відповідь згідно ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», оформлену листом від 15.02.2021 № 502-436/Г-04/8-0580/21, на заяву позивача від 08.02.2021 про надання інформації про документи, на підставі яких призначено пенсію, яка розцінена позивачем як відмова у здійсненні такого перерахунку.

Разом з тим, судом встановлено, що фактично заява позивача про перерахунок пенсії з 01.01.2012 по даний час відповідачем по суті не розглядалась і відповідне рішення, прийняття якого передбачене приписами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не приймалось.

Роз`яснення відповідача, викладене у листі від 15.02.2021 № 502-436/Г-04/8-0580/21, по своїй суті не є індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, який тягне за собою спричинення будь-яких правових наслідків для позивача. При цьому, як вже неодноразово зазначалось судом, воно надане за результатом розгляду заяви останнього від 08.02.2021 щодо надання інформації про документи, на підставі яких призначено пенсію.

Завданням адміністративного судочинства, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів, зокрема, фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір, згідно п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функції.

Таким чином, саме наявність публічно-правового спору між учасниками адміністративного процесу є підставою для звернення одного з них для вирішення його судом.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем на виконання публічно-владних управлінських функцій не було вчинено дій та прийнято рішення (індивідуальний акт) щодо відмови позивачеві у здійсненні перерахунку пенсії, а, отже, й не були порушені права останньої, у зв`язку з чим, на переконання суду, відсутній предмет спору між сторонами у цій частині.

Суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що лише після розгляду відповідачем по суті її заяви про перерахунок пенсії та прийняття відповідного рішення або вчинення дій, які будуть свідчити про відмову у проведенні такого перерахунку, можуть бути порушені її права та інтереси, що з`явиться підставою для звернення до суду за їх захистом.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією тимчасового посвідчення від 21.08.2012 та довідкою МСЕК від 10.07.2012 позивач здійснює догляд за дитиною інвалідом І групи, а, отже, в силу п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України звільнена від сплати судового збору, у зв`язку з чим судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72-77, 139, 241-246, 255, 263, 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (; 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (; 87548, Донецька обл., Маріуполь, вул. Зелінського, 27а) щодо неврахування до загального стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) часу догляду за дитиною інвалідом 1 групи «А» з 16.02.2002 по 31.12.2004 та з 01.05.2006 по 31.12.2006.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (; 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) час догляду за дитиною інвалідом 1 групи «А» з 16.02.2002 по 31.12.2004 та з 01.05.2006 по 31.12.2006.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 17 лютого 2022 року, її вступну та резолютивну частини проголошено в судовому засіданні 07 лютого 2022 року.

Суддя С.В. Ушенко