Справа № 640/1829/21
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року м. Київ №640/1829/21

Окружний адміністративний суд міста Києва, у складі судді Вєкуа Н.Г, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12.10.2020 №.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» не є ані користувачем, ані орендарем, ані власником земельної ділянки за кадастровим номером :69:089:0007, за адресою: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 10, а тому не є платником податку в розумінні ст.269 Податкового кодексу України і виходячи з цього, не є суб`єктом подання податкової декларації по платі за землю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до даних Держгеокадастру за ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» значиться земельна ділянка з кадастровим номером ділянки № :69:089:0007. За результатом камеральної перевірки встановлено, що ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» не подано податкову декларацію з плати за землю за 2018-2020 роки, чим порушено положення ПК України, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню.

Позивач надав заперечення на письмовий відгук відповідача та зазначив, що на підставі акту прийняття-передачі від 20.07.2006, будинок по вул. Героїв Севастополя, 10 було передано на баланс ТОВ «Ай-Ті-Сі 10»; 18.04.2007 ТОВ «Ай-Ті-Сі 10» отримало Свідоцтво на право власності нежитловим будинком, розташованим у м. Києві по вул. Героїв Севастополя, 10, загальною площею 1101,8 кв.м. Тобто, оскільки позивач відчужив належне йому на праві власності нерухоме майно третім особам, то обов`язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку у повному обсязі, на якій розташований об`єкт нерухомості, у позивача відсутній.

Також позивач наголосив, що рішенням Господарського суду м. Києва N95011-7/12240-2012 від 10.10.2012, яке набрало законної сили 27.10.2012, розірвано договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 04.11.1999, а Державною податковою інспекцією Солом`янського району м. Києва знято з обліку, як платника орендної плати за землю ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН».

Відповідно до частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.

ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку своєчасності подання податкової декларації з плати за землю за 2018-2020 роки ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН», за результатом якої складено акт від 14.09.2020 №005496/26-15-04-16/03332197.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» вимог пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, а саме платником податків несвоєчасно подано податкову звітність до контролюючого органу, зокрема податкової декларації з плати за землю за 2018-2020 роки.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві складено податкове повідомлення-рішення від 12.10.2020 №, яким визначено грошове зобов`язання за платежем орендна плата з юридичних осіб у розмірі 1020,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду, з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно із підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті Податкового кодексу України земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

У відповідності до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України, платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Відповідно до пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця, протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

За пунктом 287.7 статті 287 Податкового кодексу України, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Відповідно до пунктів 288.1 - 288.5 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Форма надання інформації затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики.

Договір оренди земель державної і комунальної власності укладається за типовою формою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки.

Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Поряд з цим, позивач наголошує на наступному.

04.11.1999 між ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» (тоді Українсько-американське спільне товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН») та Київською міською радою було укладено договір на право тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою на умовах оренди для експлуатації та обслуговування будинку побуту на вулиці Героїв Севастополя, 10 у м. Києві, який зареєстровано за №69-5-00026.

20.07.2006 на Загальних зборах ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» було прийнято рішення про створення шляхом виділу з ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» Товариства з обмеженою відповідальністю «Ай-Ті-Сі 10» () і було прийнято рішення про передачу за передавальним актом та розподільчим балансом ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» на баланс ТОВ «Ай-Ті-Сі 10» нежитлового будинку площею 1101,8 кв.м., що розташований у м. Києві, по вул. Героїв Севастополя, 10. На підставі акту прийняття-передачі від 20.07.2006 будинок по вул. Героїв Севастополя, 10 було передано на баланс ТОВ «Ай-Ті-Сі 10», 18.04.2007 ТОВ «Ай-Ті-Сі 10» отримало свідоцтво на право власності нежитловим будинком, розташованим у м. Києві по вул. Героїв Севастополя, 10 , загальною площею 1101,8 кв.м.

Рішенням Господарського суду м. Києва по справі №5011-7/12240-2012 від 10.10.2012 року, яке набрало законної сили 27.10.2012, позов ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» про розірвання Договору на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 04.11.1999 було задоволено в повному обсязі.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, не підлягають доказуванню обставини, що договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 04.11.1999 був розірваним в судовому порядку.

Згідно з ч. З ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно з частинами першою і другою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічним чином перехід прав власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Пунктом "е" частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до абзацу 8 частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

З аналізу зазначених норм вбачається, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, який зобов`язаний сплачувати орендну плату за земельну ділянку, що перебуває у його користуванні на підставі договору оренди. Обов`язок сплачувати орендну плату виникає у землекористувача з дня виникнення права користування земельною ділянкою. Водночас набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставами припинення права користування земельною ділянкою. У цілях оподаткування у власника будівлі, споруди (їх частини) з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно виникає обов`язок зі сплати податку за землю, на якій розташовані такі будівлі, споруди (їх частини). Якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача, однак обов`язок зі сплати орендної плати виникне тільки на підставі укладеного договору оренди землі.

Таким чином, у разі набуття права власності на нерухоме майно, що розміщене на землі, та не оформлення права користування на таку земельну ділянку обов`язок зі сплати земельного податку виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що розміщене на цій землі, адже якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до неї як набувача переходить право користування земельною ділянкою. При цьому землекористувач має сплачувати плату за землю за фактичний період використання землі у поточному році.

Зважаючи на те, що з 27.10.2012 договір на право тимчасового довгострокового користування землею на умовах оренди від 04.11.1999 був розірваний у судовому порядку, та нежитловий будинок площею 1101,8 кв.м., що розташований у м. Києві, по вул. Героїв Севастополя, 10, був переданий на баланс ТОВ "Ай-Ті-Сі 10", на підставі акту прийняття-передачі від 20.07.2006, то з 27.10.2012 фактичне користування цією земельною ділянкою у позивача припинилося.

Таким чином, обов`язок зі сплати податку на землю, на якій розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), виник у власника будівлі, споруди з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - ТОВ "Ай-Ті-Сі 10".

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача не було правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 2,77, 159, 243-245, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, ) задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) від 12.10.2020 №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРСЕРВІС-КАШТАН» (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 18/24, ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 (дві тисячі двісті сімдесят грн.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа