Справа № 640/31866/21
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року м. Київ № 640/31866/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., здійснивши у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування звукозаписувальним технічним засобом розгляд адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі також - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Мєдвєдєвої Олени Олегівни про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у розмірі 355 179, 43 грн. від 01.07.2021 року, в межах виконавчого провадження №65893965 та про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2021 року про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн. в межах виконавчого провадження №65893952.

Адміністративний позов обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно відкрито виконавчі провадження з виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження, оскільки фактичного виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва про солідарне стягнення, зокрема, з позивача, заборгованості, не відбулося. Також, на переконання позивача, відповідачем не обґрунтовано розраховану суму виконавчого збору.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.11.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання 13.12.2021 року. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №65893965 та №65893952. Клопотання позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду ухвалено розглянути в судовому засіданні.

На електронну пошту суду 06.12.2021 року відповідачем надіслано відзив на позовну заяву та копії матеріалів виконавчих проваджень.

Відповідач проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення витрат виконавчого провадження прийнято державним виконавцем до виконання у строк, встановлений Законом України «Про виконавче провадження», з огляду на що, винесення оскаржуваних у цій справі постанов про відкриття виконавчих проваджень з виконання вищезазначених постанов є обов`язком виконавця.

З огляду на те, що, на переконання відповідача, останній діяв у межах та на підставі Закону України «Про виконавче провадження», просить відмовити у задоволенні позову.

Через канцелярію суду 10.12.2021 року подано відзив на позовну заяву та копії матеріалів виконавчого провадження повторно.

У судове засідання 13.12.2021 року прибула представник позивача.

Дослідивши матеріали справи в межах вирішення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, яке обґрунтовано тим, що про оскаржувані постанови дізналася лише 01.11.2021 року після отримання у відповідь на свій запит від 30.10.2021 року від державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), судом встановлено відсутність доказів надання відповідачем відповіді від 01.11.2021 року на запит позивача від 30.10.2021 року, зокрема, з матеріалів, наданих суду позивачем та обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду встановлено відсутність доказу, яким чином остання отримала відповідь на запит - поштою, електронним листом або іншим чином.

Крім того, з копій матеріалів виконавчих проваджень №65893965 та №65893952 судом встановлено відсутність будь-яких доказів направлення процесуальних документів виконавчих проваджень державним виконавцем сторонам виконавчих проваджень, зокрема, позивачу як боржнику.

Зокрема, у відзиві на позовну заяву відповідачем також не зазначено свої правової позиції щодо дотримання позивачем строку звернення до суду із позовом про оскарження постанов державного виконавця від 01.07.2021 року в призмі обставини звернення позивача до суду із цим позовом лише 02.11.2021 року та положень частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави вважати достатніми наявні у матеріалах справи докази в розумінні статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позаяк суд дійшов висновку про витребування доказів у учасників справи з метою вирішення питання поновлення строку звернення до суду із цим адміністративним позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2021 року витребувано:

- у ОСОБА_1 копію відповіді на запит від 30.10.2021 року від державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка надійшла ОСОБА_1 01.11.2021 року із додатками, у разі, якщо такі до відповіді долучено;

- у Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчих проваджень №65893965 та №65893952 із обов`язковим вмістом останніми доказів направлення сторонам виконавчого провадження процесуальних документів, зокрема, постанови від 01.07.2021 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення виконавчого збору у розмірі 355 179, 43 грн., винесену в межах виконавчого провадження №65893965, та постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2021 року про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 300 грн., винесену в межах виконавчого провадження №65893952, ОСОБА_1 , як боржнику.

Зокрема, ухвалою суду запропоновано Дарницькому районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати суду обґрунтовану письмово правову позицію щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з урахуванням обставин, вказаних останньою у клопотанні пор поновлення строку звернення до суду. Належним чином засвідчені копії витребуваних документів та пояснень ухвалено подати до канцелярії суду (адреса: 01051, м. Київ, вул. Петра Болбочана, 8, корпус А) до 24.12.2021 року включно. Наступне судове засідання відкладено на 17.01.2022 року.

У судове засідання 17.01.2022 року прибула представник позивача.

З матеріалів справи судом встановлено, що жодних заяв/клопотань у порядку статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України та витребуваних доказів належним чином повідомленими сторонами у встановлений ухвалою суду від 13.12.2021 року строк не подано, що позбавляє суд можливості вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду, що передує вирішенню справи по суті позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.01.2022 року витребувано повторно у позивача та відповідача докази, витребувані ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2021 року; повторно запропоновано Дарницькому районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати суду обґрунтовану письмово правову позицію щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з урахуванням обставин, вказаних останньою у клопотання пор поновлення строку звернення до суду; наступне судове засідання призначено на 03.02.2022 року.

Через канцелярію суду 25.01.2022 року представником позивача подано письмові пояснення щодо пропуску позивачем строку звернення до суду та підстав його поновлення.

Про наявність оскаржуваних постанов та відкритих виконавчих проваджень позивач дізналася з Єдиного реєстру боржників, у зв`язку з чим 30.10.2021 року звернулася із запитом до відповідача з метою отримання інформації щодо цих виконавчих проваджень, відповідь на який позивачем не отримано досі.

02.11.2021 року позивач прибула до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), проте державний виконавець Медвєдєва О.О., якою винесено оскаржувані у цій справі постанови, була відсутня на робочому місці, та іншою посадовою особою відповідача позивачу видано постанови про відкриття виконавчих проваджень №65893965 та №65893952.

Враховуючи викладене, представник позивача просить поновити строк звернення до суду, взявши до уваги вказані пояснення.

Зокрема, 25.01.2022 року на електронну пошту суду надійшли копії матеріалів виконавчих проваджень №65893965 та №65893952, надіслані відповідачем. В той же час, письмової правової позиції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з урахуванням обставин, вказаних останньою у клопотанні про поновлення строку звернення до суду, відповідачем суду не подано.

У судове засідання 03.02.2022 року прибув представник позивача. Належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання відповідачем участь уповноваженого представника не забезпечено, заяв або клопотань щодо причин не прибуття у судове засідання не подано.

Судом заслухано заяву про поновлення строку звернення до суду, вступне слово представника позивача по суті позову та ухвалено про перерву у судовому засіданні до 15 год. 00 хв. 04.02.2022 року для складання та проголошення судового рішення у справі №640/31866/21.

У судове засідання 04.02.2022 року сторони не прибули.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно із статтею 271 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення. Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Частиною четвертою статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), суд підписує рішення без його проголошення.

Щодо питання пропуску позивачем строку звернення до суду, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця встановлені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Предметом адміністративної справи є оскарження постанов державного виконавця про відкриття виконавчих проваджень, датовані 01.07.2021 року, в той час, як до Окружного адміністративного суду міста Києва Шумакова О.А., відповідно до штемпеля ПАТ «Укрпошта» на конверті, в якому до суду надійшла позовна заява, звернулася лише 02.11.2021 року.

Отже, позивачем пропущено встановлений Кодексом адміністративного судочинства України строк звернення до адміністративного суду, що останньою не заперечується.

Разом з тим, дослідивши клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та інші матеріали, долучені позивачем до позову та враховуючи письмові пояснення, подані представником позивача з цього питання, судом встановлено наступне.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 28 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Отже, державним виконавцем постанову про відкриття виконавчого провадження має бути направлено рекомендованим поштовим відправленням, докази чого мають міститься у матеріалах виконавчого провадження.

Вирішуючи питання поновлення строку звернення до суд, суд також бере до уваги надані відповідачем матеріали виконавчих проваджень, в яких відсутні належні докази направлення оскаржуваних у цій справі постанов Шумаковій О.А., зокрема, відповідачем не надано жодних пояснень або заперечень, в тому числі й на пропозицію суду, зазначену в ухвалах від 13.12.2021 року та 17.01.2022 року, щодо доводів позивача про неотримання оскаржуваних у цій справі постанов про відкриття виконавчих проваджень.

Суд зауважує, що відповідачем також не спростовано доводів позивача, що остання дізналася про своє порушене право фактично у жовтні 2021 року, та не надано доказів відповіді на лист позивача від 31.10.2021 року, в якому остання просить надати їй інформацію щодо спірних виконавчих проваджень.

На переконання суду, встановлені обставини свідчать про необізнаність боржника щодо існування оскаржуваних постанов з незалежних від неї причин, що відповідачем не спростовано, а матеріалами виконавчого провадження, наданими державним виконавцем, навпаки, підтверджено.

Дійсно, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Суд зазначає, що практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс та інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Водночас, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі також - Конвенція), необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 року у справі "Беллет проти Франції" Європейським судом з прав людини зазначено, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13.01.2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" та у рішенні від 28.10.1998 року у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" Європейським Судом з прав людини вказано, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Так, встановлений статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України десятиденний строк звернення до суду позивачем пропущено.

Проте, у межах розгляду справи №640/31866/21 позивачем визнано пропуск строку звернення до суду, який обґрунтовано причинами, які на думку суду, впливали на об`єктивну неможливість звернення до суду у відповідний процесуальний строк, що, у відповідності до статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, надає право позивачу на звернення до адміністративного суду із позовом.

З огляду на викладене, суд вважає, що поновлення строку звернення до суду за даних обставин є дотриманням права позивача на доступ до правосуддя та права заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

На примусовому виконанні у Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження №59726566 перебував виконавчий лист №752/17719/15-ц, виданий 01.11.2017 року Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення на користь АТ «ВТБ Банк» (правонаступник АТ «Універсал Банк») солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (позивача у справі, що розглядається), заборгованості у розмірі 161 287, 86 доларів США, що станом на 22.07.2015 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 3 551 794, 32 грн.

ОСОБА_1 визначено боржником.

На підставі заяви стягувача АТ «Універсал Банк», керуючись пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» заступником начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медвєдєвою О.О. винесено постанову від 17.06.2021 року у рамках виконавчого провадження №59726566 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Зокрема, 17.06.2021 року заступником начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медвєдєвою О.О. винесені постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження №59726566 у розмірі 300,00 грн. та про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №59726566 у розмірі 355 179,43 грн.

В свою чергу, постановою заступника начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медвєдєвою О.О. винесено постанову від 01.07.2021 року про відкриття виконавчого провадження №65893952 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника ОСОБА_1 витрат виконавчого провадження №59726566 у розмірі 300,00 грн.

Та, постановою заступника начальника Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Медвєдєвою О.О. винесено постанову від 01.07.2021 року про відкриття виконавчого провадження №65893965 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у виконавчому провадженні №59726566 у розмірі 355 179,43 грн.

Вважаючи постанови від 01.07.2021 року про відкриття виконавчих проваджень №65893952 та №65893965 протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон № 1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Отже, постанови про, зокрема, стягнення виконавчого збору та стягнення витрат виконавчого провадження є виконавчими документами.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №1404 у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Згідно з частин третьої, четвертої статті 4 Закону №1404 Виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Виконавчий документ може бути видано у формі електронного документа відповідно до законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Порядок пред`явлення до виконання виконавчих документів, виданих у формі електронного документа, визначається Міністерством юстиції України.

Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Дослідивши виконавчі документи, а саме постанови від 17.06.2021 року про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження на предмет відповідності частині першій, третій, четвертій статті 4 Закону №1404, судом встановлено відповідність останнім вимогам зазначеним положенням Закону, з огляду на що, відповідачем правомірно прийнято останні до примусового виконання, та підстави для їх повернення без прийняття до виконання відсутні.

При цьому, суд зауважує, що під час вирішення питання прийняття виконавчого документа до виконання, виконавцем не перевіряється правильність пред`явленого виконавчого документа по суті.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону №1404 виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Так судом встановлено, що виконавчі документи, а саме, постанови від 17.06.2021 року про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження, відповідно до їх резолютивних частин, набрали чинності з моменту їх винесення, тобто - 17.06.2021 року, та, в свою чергу, пред`явлені до виконання 01.07.2021 року (дати оскаржуваних у цій справі постанов про відкриття відповідних виконавчих проваджень), тобто, у межах встановленого частиною першою статті 12 Закону №1404 строку.

В свою чергу, суд, зауважує, що не направлення відповідачем постанов про відкриття виконавчих проваджень №65893965 та №65893952 хоч і є процедурним порушенням останнім вимог частини першої статті 28 Закону №1404, разом з тим, не є самостійною підставою для скасування таких постанов у разі їх відповідності вимогам Закону №1404 по суті, що встановлено судом.

Суд зауважує, що позивачем не наведено жодних обґрунтувань щодо протиправності постанов про відкриття виконавчих проваджень №65893965 та №65893952, водночас, позов обґрунтовано протиправністю розрахунку сум виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, що є предметом доказування у межах дослідження правомірності винесення безпосередньо постанов від 17.06.2021 року у виконавчому провадженні №59726566 про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат виконавчого провадження, які не є предметом спору у справі №640/31866/21.

Згідно зі змістом частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Позивач скористався своїм правом на судовий захист та йому такий захист надано відповідно до способу захисту, обраного останнім.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (, адреса: 02099, м. Київ, вул. Костянтина Заслонова, буд. 16).

Повне рішення складено 04.02.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна