Справа № 200/16904/21
Суддя: Смагар С.В.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року Справа№200/16904/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Смагар С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

до 1) Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, м. Львів, вул. Метрополита Андрія, 10), 2) Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, пл. Соборна, м. Слов`янськ, Донецької області)

про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірним та скасування рішення від 7 вересня 2021 № 18 про відмову в призначенні мені пенсії за вислугою років, згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву громадянина позивача від 1 вересня 2021 року № 8489 із зарахуванням до стажу (вислуги років) періоду безпосередньої участі в антитерористичній операції з 16.07.2015 по 30.04.2018 та періоду безпосередньої участі протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01.05.2018 по 28.12.2018 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, а також період роботи з 29.07.2005 по 31.07.2012 років (з урахуванням уточненого позову).

Ухвалою від 2 грудня 2021 року суд залишив без руху позовну заяву позивача та надав десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення виявлених судом недоліків, а саме, уточнити позовні вимоги в частині зазначення вірної дати оскаржуваного рішення.

Ухвалою від 6 грудня 2021 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження в адміністративній справі № 200/16904/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

За правилами пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач 1 вересня 2021 року, через веб-портал звернувся до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою (8489) про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII. Вказану заяву в автоматичному режимі Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області для розгляду скеровано до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.09.2021 № 18, відмовлено в призначенні та виплаті вказаної пенсії з мотивів відсутності на день звернення вислуги років - 25 років. Позивач вважає відмову необґрунтованою та протиправною.

Ухвалою від 20 січня 2022 року суд залучив у якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідачі надіслали суду відзиви на позов, в яких заперечують проти позовних вимог позивача, зазначаючи, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії, посилаючись на ненадання позивачем довідки про проходження військової служби та довідки про сплату страхових внесків.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України.

Позивач звернувся 1 вересня 2021 року через веб-портал до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою (8489) про призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII. Вказану заяву в автоматичному режимі Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області для розгляду скеровано до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Позивачем були надані скановані копії документів: заява про призначення пенсії від 01.09.2021 № 8489; паспорт серії НОМЕР_2 від 25.01.2000; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера; трудова книжка НОМЕР_3 від 15.08.2012; диплом НОМЕР_4 ; додаток до диплому НОМЕР_4 ; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного №3/394; посвідчення офіцера НОМЕР_5 ; посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_6 від 04.2016; довідка № 483 від 06.02.2013 №194 про розмір доходу, отриманого протягом 2012 року; довідка б/н про розмір доходу нарахованого (виплаченого) протягом 2012 р.; довідка про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески №21-537дп від 29.01.2021; наказ №679к від 02.09.2019; лист №3220 від 24.11.2020; довідка про складові заробітної плати № 14-421 вих.20 від 04.12.2020; довідка про проходження військової служби від 07.07.2020; витяг з послужного списку; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1426-65419 від 14.01.2016.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.09.2021 № 18, відмовлено в призначенні та виплаті вказаної пенсії у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» . З рішення вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 29 липня 2005 року по 31 липня 2012 року, оскільки відсутня довідка про проходження військової служби та довідка про сплату страхових внесків. Суд зазначає, що стосовно періодів роботи з 16 липня 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 1 травня 2018 року по 28 грудня 2018 року, зі спірного рішення не вбачається розгляд заяви позивача від 1 вересня 2021 року по суті, а саме у рішенні не вказано, чи зараховані чи не зараховані дані періоди до страхового стажу позивача та за яких підстав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Відповідно до частин 1,2 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше : з 01.10.2020 і пізніше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058 (01.01.2004). Частиною 8 статті 86 Закону 1697 передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров`я, у зв`язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв`язку із скороченням кількості прокурорів, у зв`язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування. Ветеранам війни, які мають необхідний стаж роботи для призначення пенсії за вислугу років, така пенсія призначається незалежно від того, чи працювали вони в органах прокуратури перед зверненням за призначенням пенсії. До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з частиною 6 статті 86 Закону № 1697 зараховується половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання.

Згідно п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірні періоди.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року N 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за N 1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунок та поновлення пенсії визначений Розділом 2 цього Порядку.

Пунктом 2.24 Порядку № 22-1 передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії відповідно до Законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України для визначення розміру пенсії за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для розмежування джерел фінансування особа надає пакет документів, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2.1 цього розділу.

Відповідно до пунктів 2 та 3 пункту 2.1 Порядку 22-1 до заяви про призначення пенсії надаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Частинами 1, 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пунктом 4.2. Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.3 Порядку передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Слід також зазначити, що відповідно до п. 7 ч. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року за № 28-2 (далі положення), серед основних завдань управління є, зокрема, завдання призначати (здійснювати перерахунок) і виплату пенсії, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства.

Відтак, тільки Пенсійний фонд (та його структурні підрозділи) наділені повноваженнями щодо призначення/відмови у призначенні пенсії з прийняттям відповідного рішення з повним мотивуванням періодів зарахування або відмови у зарахуванні стажу роботи до вислуги років.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, після отримання заяви позивача про призначення пенсії, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення із наданням оцінки кожному періоду навчання, роботи, служби.

Як було зазначено судом вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.09.2021 № 18, відмовлено в призначенні та виплаті вказаної пенсії у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» . З рішення вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 29 липня 2005 року по 31 липня 2012 року, оскільки відсутня довідка про проходження військової служби та довідка про сплату страхових внесків. Суд зазначає, що стосовно періодів роботи з 16 липня 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 1 травня 2018 року по 28 грудня 2018 року, зі спірного рішення не вбачається розгляд заяви позивача від 1 вересня 2021 року по суті, а саме у рішенні не вказано, чи зараховані чи не зараховані дані періоди до страхового стажу позивача та за яких підстав. Перший відповідач зазначає, що позивачем не надані довідка про проходження військової служби та довідка про сплату страхових внесків, в той же час першим відповідачем взагалі не надана оцінка доданим позивачем до заяви про призначення пенсії довідці № 483 від 06.02.2013 №194 про розмір доходу, отриманого протягом 2012 року; довідці б/н про розмір доходу нарахованого (виплаченого) протягом 2012 р.; довідці про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески №21-537дп від 29.01.2021; наказ №679к від 02.09.2019; лист №3220 від 24.11.2020; довідці про складові заробітної плати № 14-421 вих.20 від 04.12.2020; довідці про проходження військової служби від 07.07.2020; витяг з послужного списку, та за яких підстав дані документи не прийняті управлінням до розгляду по суті.

Отже, суд зазначає, що першим відповідачем недотриманий принцип обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог п.3.5 ч.2 ст.2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування таких рішень, оскільки позивачеві та суду з тексту таких рішень неможливо визначити, які саме періоди роботи не включено до страхового стажу. Таким чином, управління Пенсійного фонду попередньо має вмотивовано відмовити рішенням у зарахуванні стажу періодів роботи з 16 липня 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 1 травня 2018 року по 28 грудня 2018 року.

Оскільки рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, має бути чітким та зрозумілим, а відсутність у спірному рішенні від 7 вересня 2021 року чітко сформульованої відмови у призначенні пенсії, обчислення дійсного страхового стажу позивача, мотивів не зарахування до стажу конкретно визначених періодів роботи, не дозволяє суду перевірити, чи правомірно зазначені періоди роботи, навчання та служби не зараховані до стажу, і свідчить про те, що відповідач діяв необґрунтовано. Стосовно періоду роботи з 29.07.2005 по 31.07.2012 та ненадання довідки про сплату страхових внесків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 (далі - Закон № 1058) страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.

Згідно зі статтею 24 Закону № 1058 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами статті 113 Закону № 1058 держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Суд зазначає, що з 1 січня 2004 року органи пенсійного фонду ведуть Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, однак у спірному рішенні не зазначено, за яких підстав такий облік не був врахований першим відповідачем, а також не зазначено, чи сплачувалися чи ні страхові внески за спірний період, за даними першого відповідача. У будь-якому випадку, суд зазначає, що фактично, внаслідок невиконання обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту. Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а та від 31 жовтня 2019 року у справі № 266/1994/17. Водночас, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків зі сплати страхових внесків, якщо вони не були сплачені.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірний період з 29.07.2005р. по 31.07.2012р., який також підтверджується витягом з послужного списку, протоколом засідання комісії з установлення трудового стажу.

При вирішені цього спору суд керується ч. 2 ст. 2 КАС України, в силу якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, критерій "прийняття рішень, вчинення (не вчинення) дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України" - за змістом випливає з принципу законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України: "Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України"

"На підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень:

- має бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України;

- зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

Критерій "прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії" - відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 7 вересня 2021 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 квітня 2019 року у справі № 204/362/17, вказано, що єдиним органом, до повноважень якого належить вирішення питання щодо наявності чи відсутності у особи права на призначення пенсії, є територіальний орган Пенсійного фонду, до якого особа звернулася із відповідною заявою. При цьому за наслідками розгляду заяви пенсійний орган повинен прийняти відповідне рішення, яке повинно бути вмотивованим. У цій же справі Верховний Суд вказав, що відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, не надав оцінку відомостям, наявним або відсутнім у трудовій книжці позивача, в той час як суд, як орган уповноважений виключно на перевірку законності та обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, позбавлений можливості приймати таке рішення, оскільки це буде свідчити про перебирання на себе судом повноважень, наданим виключно органам Пенсійного фонду.

Враховуючи те, що суд позбавлений можливості на даний час встановити, які саме були підстави не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з16 липня 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 1 травня 2018 року по 28 грудня 2018 року, позовні вимоги позивача в цій частині є передчасними та задоволенню не підлягають.

У межах заявлених підстав позову, при розгляді цієї справи, судом надавалась оцінка лише питанню часткового неврахування періодів роботи позивача при вирішенні питання про призначення пенсії за період роботи з 29.07.2005р. по 31.07.2012р.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне зобов`язати другого відповідача (з урахуванням місця проживання позивача) повторно розглянути заяву позивача від 1 вересня 2021 року про призначення пенсії та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд наголошує, що при повторному розгляді заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнані судом протиправними, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій справі.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково. Позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, 79016, м. Львів, вул. Метрополита Андрія, 10), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, пл. Соборна, м. Слов`янськ, Донецької області) про визнання неправомірним та скасування рішення від 7 вересня 2021 № 18 про відмову в призначенні мені пенсії за вислугою років, згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697, зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву громадянина позивача від 1 вересня 2021 року № 8489 із зарахуванням до стажу (вислуги років) періоду безпосередньої участі в антитерористичній операції з 16.07.2015 по 30.04.2018 та періоду безпосередньої участі протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01.05.2018 по 28.12.2018 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, а також період роботи з 29.07.2005 по 31.07.2012 років задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 7 вересня 2021 року 18 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії від 1 вересня 2021 року № 8489, зарахувавши до страхового стажу (вислуги років відповідно до Закону України «Про прокуратуру») період роботи з 29.07.2005р. по 31.07.2012р. та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовити.

Повне судове рішення складено та підписано 21 лютого 2022 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Смагар