Справа № 640/15543/21
Суддя: Бояринцева М.А.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року м. Київ № 640/15543/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Бояринцевої М.А., розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Смерека+"
до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві
пропро визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень
ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «СМЕРЕКА +» з позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві та просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 №1, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 №1, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 №1, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві;

- стягнути на користь позивача витрати понесені по сплаті судового збору.

Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначає про хибність висновків акту перевірки від 26.04.2021 №33413/Ж5/26-15-07-01-01/32765721, наполягає на реальності господарських операцій із його контрагентами, реалізацію отриманих від них послуг у власній господарській діяльності та вказує на формування висновків ГУ ДПС у м. Києві щодо порушення ТОВ «СМЕРЕКА +» на базі припущень, які не підтвердженні належними та достатні доказами.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, де він наполягає на правомірності прийнятих ним рішень та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Фактично, у відзиві на позовну заяву контролюючий орган дублює висновки акту перевірки від 26.04.2021 №33413/Ж5/26-15-07-01-01/32765721.

У свою чергу представником позивача подано відповідь на відзив на позовну заяву, де він наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Справа вирішується на підставі наявних в ній матеріалів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На підставі направлень від 26.03.2021 №5561/26-15-07-01-01, №5562/26-15-07-01-01, №5543/26-15-07-10-03, №5563/26-15-07-09-06, №5565/26-15-07-07-01, №5606/26-15-07-08-04, №5610/26-1507-08-04, від 09.04.2021 №6500/26-15-07-10-02, відповідно до статей 20, 77, 82 Податкового кодексу України, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік, на підставі наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 15.03.2021 №2053-П «Про проведення документальної планової документальної виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЕРЕКА +» (код 32765721)» ГУ ДПС у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЕРЕКА +» з питань дотримання вимог податкового законодавства у період з 01.01.2017 по 30.12.2020, валютного - за період з 01.01.2012 по 31.12.2020, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 30.09.2020, за наслідком якої складено акт перевірки від 26.04.2021 №33413/Ж5/26-15-07-01-01/32765721 (далі - акт перевірки).

У висновках акту перевірку вказано, що в ході проведення перевірки ТОВ «СМЕРЕКА +» встановлено наступні порушення:

- пунктів 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження від`ємного значення об`єкту оподаткування податку на прибуток у сумі 142 400,00 грн., в тому числі: за 2018 рік у сумі 142 400,00 грн.;

- пунктів 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, пункту 46.2 статті 46, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України №996-XIV, П9С)БО 16 «Витрати» в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 601 212,00 грн., в тому числі по періодам: 2017 рік - 276 159,00 грн.; 2018 рік - 308 076,00 грн.; 2019 рік - 16 977,00 грн.;

- пункту 44.1 статті 44, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.1 статті 201, пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму податку на додану вартість на загальну суму 695 878,00 грн., в тому числі по періодам: січень 2017 - 46 097,00 грн.; червень 2017 - 27 780,00 грн.; липень 2017 - 46 698,00 грн.; серпень 2017 - 108 037,00 грн.; жовтень 2017 - 105 719,00 грн.; листопад 2017 - 567 грн.; травень 2018 - 16 837,00 грн.; червень 2018 - 6 038,00 грн.; липень 2018 - 4 899,00 грн.; серпень 2018 - 5 431,00 грн.; вересень 2018 - 8 957,00 грн.; жовтень 2018 - 18 200,00 грн.; листопад 2018 - 24509,00 грн.; грудень 2018 - 5916,00 грн.; січень 2019 - 8 532,00 грн.; грудень 2019 - 11 664,00 грн.; лютий 2020 - 250 000,00 грн.

* статті 102 Податкового кодексу України.

- пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України (порядок подання передбачено пунктами 8.1, 8.4, 8.5 розділу VIII Порядку обліку платників податків і зборів) не подано повідомлення по 4 об`єктам оподаткування або об`єктам, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність до ДПС у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві за формою 20-ОПП;

- підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49, пункту 51.1 статті 51, підпункту 176.2 «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, пункту 1.2 розділу I, пунктів 3.1, 3.2 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4, а саме, подання з недостовірними відомостями податкової звітності, щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сумі утриманого з них податку за I, III квартали 25019 року;

- пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо несвоєчасного подання звітності з єдиного соціального внеску за червень 2016 року.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 №1, яким за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 187.1 статті 187, пункту 201.1 статті 201, пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України ТОВ «СМЕРЕКА +» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковими зобов`язаннями у розмірі 649 781,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 162 445,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №1);

- податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 №1, яким за порушення пунктів 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, пункту 46.2 статті 46, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, статті 9 Закону України №996-XIV, П9С)БО 16 «Витрати» позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток за податковими зобов`язаннями у розмірі 601 212,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 150 303,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №2);

- податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 №1, яким за порушення пунктів 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України ТОВ «СМЕРЕКА +» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2018 рік на загальну суму 142 400,00 грн. (далі - оскаржуване та/або спірне рішення №3).

Тут і надалі разом спірні та/або оскаржувані рішення.

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Порядок формування витрат в бухгалтерському обліку врегульовано Положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку 15 «Дохід» та 16 «Витрати», що затверджені наказами Міністерства фінансів України від 29.11.1999 року №290 та від 31.12.1999 року №318.

Згідно із підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно із пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Платники податку, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.

У відповідності до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів) (п. 188.1 ст. 188 ПК України).

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Положеннями пункту 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

За пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як передбачено пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

При цьому, пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Аналіз положень податкового законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин, дозволяє дійти висновку, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податків за наявності сукупності таких елементів: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду (в залежності від характеру певних операцій) та які містять інформацію про зміст та обсяг операції, підписані уповноваженими особами; придбання товарів/послуг з метою їх використання в господарській діяльності; наявності розумних економічних причин (ділової мети) для здійснення господарських операцій; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник ПДВ); наявності у покупця податкової накладної, яка відповідає вимогам ст. 201 ПКУ та підписана уповноваженою особою.

Як встановлено абзацом 5 статті 1 Закону України від 16 липня 1999 року №996-ХІV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон №996-ХІV), господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарська операція повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до частини 2 статті 3 Закону №996-ХІV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За змістом частини 1 статті 9 Закону №996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону №996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 2.4, 2.15 та 2.16 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 (далі - Положення №88) первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

У разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З метою встановлення факту реального здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток та/або податкового кредиту з податку на додану вартість необхідно з`ясовувати, зокрема, рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому, аналіз реальності господарської діяльності має здійснюватись на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту господарських операцій.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено наступне.

У висновках акту перевірки щодо контрагента позивача - ТОВ «АЛІОН СІТІ», серед іншого вказано про наступне.

До перевірки не надано: Акти форми КБ-2В, в яких зазначено показник «Витрати труда робітників на обсяг робіт, люд.-год.», у зв`язку з чим неможливо встановити кількість задіяних працівників та часу витраченого на виконання відповідних робіт; акти форми КБ-3; додаткові угоди до договорів/специфікації; інше. Таким чином, на переконання контролюючого органу відсутня вся необхідна інформація щоб підтвердити зміст та обсяг господарських операцій, у зв`язку із чим неможливо встановити реальні обставини щодо фактичного виконання робіт та, відповідно, неможливо їх підтвердити. До перевірки не надано жодного документу відповідно до якого можна було б встановити, що виконані роботи відповідають Державним будівельним нормам України, які затверджені Державним комітетом України з будівництва та архітектури. Крім того, відсутність основних засобів, складських приміщень, для виконання фінансово-господарської діяльності, унеможливлює задекларовані фінансово-господарські операції, в тому числі фактичне виконання будівельно-монтажних робіт.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2020 проведено аналіз бази даних «Єдиний реєстр податкових накладних та встановлено, що ТОВ «АЛІОН СІТІ» по ланцюгу постачання здійснює пересортування товарів, робіт, послуг, тобто здійснює придбання товарів різних номенклатурних груп. Враховуючи вищевикладене встановлено, що роботи (будівельно-монтажні роботи) контрагентами-постачальниками ТОВ «АЛІОН СІТІ» не надавались. Крім того, ТОВ «АЛІОН СІТІ» здійснювало реалізацію товарів (робіт, послуг) на інші СГД, які потребують значних матеріальних та трудових витрат на їх реалізацію (надання). Таким чином, за висновком контролюючого органу операції між ТОВ «АЛІОН СІТІ» та позивачем були направлені не на досягнення взаємної вигоди, а на безпідставне формування витрат, що враховується при визначені об`єктів оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Також в акті перевірки ГУ ДПС у м. Києві посилається на наявність ухвали від 02.10.2018 у справі №756/12341/18.

У висновках акту перевірки щодо контрагента ПП «ВОРПЕЙС» вказано наступне.

В ході проведення перевірки не надано сертифікати походження товару, сертифікати якості та інші документи. Окрім цього, контролюючий орган посилається на витяг з ухвали від 05.09.2018 у справі №761/28699/18.

У висновках акту перевірки щодо контрагента ТОВ «СКАЙРОК» вказано про наступне.

До перевірки не надано: Акти форми КБ-2В, в яких зазначено показник «Витрати труда робітників на обсяг робіт, люд.-год.», у зв`язку з чим неможливо встановити кількість задіяних працівників та часу витраченого на виконання відповідних робіт; акти форми КБ-3; додаткові угоди до договорів/специфікації; фотозвіти по кожному етапу виконання кожної послуги, що підтверджує факт належного виконання послуг, інше.

Таким чином, на переконання контролюючого органу відсутня вся необхідна інформація щоб підтвердити зміст та обсяг господарських операцій, у зв`язку із чим неможливо встановити реальні обставини щодо фактичного виконання робіт та, відповідно, неможливо їх підтвердити. До перевірки не надано жодного документу відповідно до якого можна було б встановити, що виконані роботи відповідають Державним будівельним нормам України, які затверджені Державним комітетом України з будівництва та архітектури. Крім того, відсутність основних засобів, складських приміщень, для виконання фінансово-господарської діяльності, унеможливлює задекларовані фінансово-господарські операції, в тому числі фактичне виконання будівельно-монтажних робіт.

За період з 01.01.2017 по 31.12.2020 проведено аналіз бази даних «Єдиний реєстр податкових накладних та встановлено, що ТОВ «СКАЙРОК» по ланцюгу постачання здійснює пересортування товарів, робіт, послуг, тобто здійснює придбання товарів різних номенклатурних груп. Враховуючи вищевикладене встановлено, що роботи (будівельно-монтажні роботи) контрагентами-постачальниками ТОВ «СКАЙРОК» не надавались. Крім того, ТОВ «СКАЙРОК» здійснювало реалізацію товарів (робіт, послуг) на інші СГД, які потребують значних матеріальних та трудових витрат на їх реалізацію (надання).

Таким чином, за висновком контролюючого органу операції між ТОВ «СКАЙРОК» та позивачем були направлені не на досягнення взаємної вигоди, а на безпідставне формування витрат, що враховується при визначені об`єкті оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Також в акті перевірки міститься посилання на витяг з ухвали від 02.10.2018 у справі №756/124341/18.

Щодо контрагента ТОВ «Гайджет Трейдінг» в акті перевірки вказано про наступне.

Так, ГУ ДПС у м. Києві посилається на відсутність сертифікатів походження товару, відсутність сертифікатів якості товарів та інші документи. Окрім цього, контролюючий орган посилається на відомості ІС «Податковий блок», зокрема заведення картки суб`єкта фіктивного підприємництва від 12.03.2020 за №35/28-9721-04-01 та допит ОСОБА_1 , яка повідомила, що жодного відношення до ТОВ «Гайджет Трейдінг» не має, підприємницької діяльності не здійснювала, жодних установчих документів не підписувала.

Щодо контрагента ТОВ «ДІОНІС-2017» у висновках акту перевірки зазначено про наступне.

До перевірки не надано сертифікатів походження товару, відсутність сертифікатів якості товарів та інші документи. В акті перевірки наявне посилання на ухвалу від 20.01.2020 у справі №335/35820.

Щодо контрагента ТОВ «НОРТЕКС ЛАЙН» в акті перевірки, серед іншого зафіксовано наступне.

ТОВ «НОРТЕКС ЛАЙН» не подає звітності з липня 2019 року. Також в акті перевірки міститься посилання на ухвалу від 21.01.2020 у справі №320/2431/19.

З урахуванням наведеного контролюючий орган дійшов до висновку, що ТОВ «СМЕРЕКА +» на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, статті 9 Закону №996-XIV, П(С)БО 16 «Витрати» до складу «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт послуг) рядок 2050 Звіту про фінансові результати безпідставно віднесено витрати з придбання товарів/робіт/послуг, які не пов`язані з веденням господарської діяльності платника та без належного документального підтвердження, в результаті чого завищено собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) на загальну суму 2082466 грн., що вплинуло на формування податкового кредиту.

Щодо контрагента ТОВ «МЕДКОМТЕХ» в акті перевірки вказано про наступне.

Так, на аркуші 21 акту перевірки зазначено про те, що ТОВ «МЕДКОМТЕХ» не подає звітність з травня 2020 року.

На аркуші 22 акту перевірки контролюючий орган вказав, що детально суть операцій по взаємовідносинах наведено в підпункті 3.1.1.1 акту перевірки. Разом з цим, суд звертає увагу, що в підпункті 3.1.1.1 акту перевірки не відображено жодної інформації щодо контрагента позивача ТОВ «МЕДКОМТЕХ» (арк. акту перевірки 4-15).

Між тим, досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що між позивачем та ТОВ «АЛІОН СІТІ» укладено договір на виконання будівельно-монтажних робіт №16/1 від 05.08.2016 (далі - договір №16/1), у відповідності до якого виконавець (ТОВ «АЛІОН СІТІ») зобов`язується виконати, а замовник (ТОВ «СМЕРЕКА +») прийняти та оплатити виконання будівельно-монтажних робіт, згідно специфікацій, указаних в додатках до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Згідно із пунктами 2.1, 3.1 договору №16/1 факт передачі виконаних робіт (їхнього результату замовнику) оформляється сторонами шляхом підписання двостороннього акта виконаних робіт, який підписується у момент приймання виконаних робіт (їх результатів) та становить невід`ємну частину цього договору. Загальна вартість виконаних робіт за цією угодою вказана у кожній специфікації згідно додатків до цієї угоди.

На підтвердження виконання договору №16/1 позивачем надано до суду копії наступних документів: податкові накладні від 02.08.2017 №10, №19, №20, від 12.05.2017 №26, №27, від 17.08.2017 №126, №127, №128; акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12.05.2017 №№ ОУ-0000001, ОУ-0000002, від 02.08.2017 №№ ОУ-000028, ОУ-000029, ОУ-000030, від 17.08.2017 №№ОУ-000031, ОУ-000032, ОУ-000033; платіжні доручення від 02.08.2017 №926 на суму 173798,40 грн., №927 на суму 98287,20 грн., №928 на суму 133924,80 грн., від 05.09.2017 №1000 на суму 122239,20 грн., №1001 на суму 178549,20 грн., від 12.05.2017 №751 на суму 339344,40 грн., №752 на суму 222996,00 грн., від 17.08.2017 №962 на суму 146449,20 грн., №963 на суму 148888,00 грн., №964 на суму 168312,40 грн., від 03.10.2017 №744 на суму 300788,40 грн.; картку рахунку №6852; оборотно-сальдову відомість по рахунку №6852.

Також судом встановлено, що між позивачем та ПП «ВОРПЕЙС» укладено договір поставки №4/1-17 від 16.01.2017, у відповідності до якого продавець (ПП «ВОРПЕЙС») зобов`язується поставити (передати у власність) покупцю товар у кількості, асортименті та цінами за окремими специфікаціями до кожної поставки, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і оплатити його на умовах, зазначених у даному договорі (далі - договір №4/1-17).

Згідно із пунктами 4.1, 4.3 договору №4/1-17 умови і строк поставок товару узгоджуються сторонами та вказуються у відповідних документах (додаткових угодах, специфікації або рахунку-фактурі) до даного договору. Підтвердженням (доказом) поставки товару є видаткова накладна або інший товаросупроводжувальний документ, підписаний уповноваженою посадовою особою покупця.

На підтвердження виконання вказаного договору ТОВ «СМЕРЕКА +» надано до суду специфікацію №1 від 16.01.2017 (товар - трубо стійка L-3 м оц., оцинкований кабельрост 340*40, гермоввод ГМ-2) на загальну суму 276 582,00 грн; податкову накладну №50 від 19.01.2017; рахунок-фактуру №СФ-00000053 від 19.01.2017; платіжне доручення №541 від 19.01.2017; видаткову накладну №РН-00000050 від 19.01.2017%; картку рахунку №631; оборотно-сальдову відомість по рахунку №631; товарно-транспортну накладну №Р1 від 19.01.2017.

Також судом встановлено, що між ТОВ «СМЕРЕКА +», як замовником та ТОВ «СКАЙРОК», як виконавцем, укладено договір №20/17 від 10.08.2017, у відповідності до якого виконавець зобов`язується на свій ризик згідно з заявками та/або завданнями замовника на підставі яких сторони укладають відповідні додаткові угоди до договору, виконати послуги з будівництва спору електропостачання та спору зв`язку (об`єктів мережі мобільного зв`язку) на об`єктах (базових станціях мобільного зв`язку) ПрАТ «ВФ Україна», а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказані роботи і послуги на умовах цього договору (далі - договір №20/17).

Згідно із пунктами 5.1, 5.3 договору №20/17 перед початком виконання виконавцем послуг сторони складають і підписують відповідну додаткову угоду до цього договору, в якій обумовлюються обсяги, строки, вартість послуг, найменування та адреса розміщення об`єктів. Приймання-передача виконаних відповідних послуг відбувається за актом приймання виконаних послуг.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем надано до суду наступні копії документів: податкові накладні від 05.09.2017 №№5093, 5094; акти надання послуг від 05.09.2017 №№ 87, 88; заяву на договірне списання; карту рахунку №6852 та оборотно-сальдову відомість по рахунку №6852.

Також судом встановлено, що між ТОВ «ДІОНІС-2017» та ТОВ «СМЕРЕКА +» укладено договір поставки №1-21/05 від 21.05.2018, у відповідності до якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти товар у повному розмірі та на умовах та в порядку, визначених цим договором (далі - договір №1-21/05).

На підтвердження виконання договору №1-21/05 позивачем надано до суду: рахунок на оплату №3 від 30.05.2018 на загальну суму 101020,00 грн.; видаткову накладну №1 від 21.05.2018 (товар грунт глибоко проникаючий, грунт-фарба, плити пінополістерольні, профілі, суміші, цемент); податкову накладну №1 від 21.05.2018; картка рахунку №631 та оборотно-сальдова відомість по рахунку №631; товарно-транспортна накладна №2105 від 21.05.2018.

Окрім того, як свідчать матеріали справи між ТОВ «СМЕРЕКА +», як покупцем, та ТОВ «НОРТЕКС ЛАЙН» укладено договір №НТЛ-104 поставки нафтопродуктів оптовими партіями від 07.06.2018 (далі - договір №НТЛ-104), у відповідності до якого постачальник зобов`язується постачати покупцю нафтопродукти партіями, а покупець зобов`язується прийняти товар від постачальника та оплати його вартість на умовах даного договору.

Згідно із пунктами 1.4, 1.5 договору №НТЛ-104 товар згідно даного договору постачається постачальником покупцю партіями. Під партією розуміється кількість та асортимент товару, визначений в окремій видатковій накладній та рахунку-фактурі на товар. Розрахунки за відпущений за даним договором товар, здійснюється виключно у безготівковій формі, із застосуванням талонів, електронної паливної картки (саміт-картка) літрова.

Відповідно до пункту 5.1 договору №НТЛ-104 приймання товару здійснюється в момент завантаження у наданий покупцем транспорт.

На підтвердження виконання договору №НТЛ-104 позивачем надано до суду наступні копії документів: рахунки на оплату №2710 від 07.06.2018 на загальну суму 36 226,80 грн., у тому числі ПДВ 6 037,802 грн. (товар - дизельне паливо (талони), бензин А-95 (талони)), №660 від 17.07.2018 на загальну суму 29 395,20 грн., у тому числі ПДВ - 4 899,20 грн., №985 від 15.08.2018 на загальну суму 32 587,20 грн., у тому числі ПДВ - 5 431,20 грн., №1450 від 27.09.2018 на загальну суму 35 594,40 грн., у тому числі ПДВ -0 5 932,40 грн., №1206 від 05.09.2018 на загальну суму 18 147,60 грн., у тому числі ПДВ - 3 024,60 грн., №1654 від 16.10.2018 на загальну суму 80 110,56 грн., у тому числі ПДВ - 13 351,76 грн., №1715 від 23.10.2018 на загальну суму 29091,60 грн., у тому числі ПДВ - 4 848,60 грн., №2020 від 27.11.2018 на загальну суму 100 061,16 грн., у тому числі ПДВ 16 676,86 грн., №2021 від 27.11.2018 на загальну суму 46989,60 грн., у тому числі ПДВ - 7 831,60 грн., №108 від 17.01.2019 на загальну суму 51189,60 грн., у тому числі ПДВ - 8 531,60 грн., №431 від 27.02.2019 на загальну суму 36793,20, у тому числі ПДВ 6 132,20 грн., №534 від 12.03.2019 на загальну суму 25196,40 грн., у тому числі ПДВ - 4 199,40 грн.; податкові накладні від 27.11.2018 №№233, 234, від 05.09.2018 №37, від 23.10.2018 №192, від 27.02.2019 №239, від 17.07.2018 №167, від 15.08.ю20148 №150, від17.01.2019 №117, від 12.06.2018 №114, від 12.03.2019 №88, від 27.09.2018 №284, від 16.01.2018 №136; видаткові накладні №126 від 18.01.2019, №624 від 12.03.2019, №507 від 27.02.2019, №№ 2078, 2079 від 27.11.2018, №1764 від 23.10.2018, №1699 від 16.10.2018, №1245 від 05.09.2018, №1032 від 15.08.2018, №716 від 18.07.2018, №355 від 12.06.2018, №1526 від 27.09.2018; копії платіжних доручень; картка рахунку та оборотно-сальдова відомість по рахунку №631; договори найму (оренди) автомобіля від 20.04.2017, від 24.04.2017, від 26.04.2017, від 20.04.2017, від 20.04.2017.

Також судом встановлено наявні господарські взаємовідносини ТОВ «СМЕРЕКА+» з ТОВ «ГАДЖЕТ ТРЕЙДІНГ» без укладання письмового договору. В матеріалах справи наявні копії наступних документів: податкова накладна №2131 від 22.12.2018; платіжне доручення від 22.12.2018 №2199 на суму 35 498,00 грн.; видаткова накладна №37367 від 25.12.2018 на загальну суму 35 498,00 грн. (товар - смартфони); картка рахунку №631 та оборотно-сальдова відомості по рахунку №631; картка рахунку №11 та оборотно-сальдові відомості по рахунку №11

Разом з цим судом встановлено, що між ТОВ «СМЕРЕКА +» та ТОВ «МЕТКОМТЕХ» укладено договір поставки №03/01 від 05.02.2020, у відповідності до якого в порядку та на умовах визначених цим договором постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупця продукцію (далі - товар), а покупець в порядку і на умовах даного договору зобов`язується прийняти та оплатити товар (далі - договір №03/01).

Згідно із пунктами 4.1-4.3 договору №03/01 кількість товару, що поставляється, номенклатура, ціна за одиницю та загальна вартість кожної партії поставленого товару, зазначаються в специфікаціях та видаткових накладних, складених на підставі усних замовлень покупця. Поставка товару здійснюється за рахунок покупця шляхом його самовивозу зі складу постачальника, який знаходиться за адресою: Україна, м. Київ, вул. Пост-Волинський, б. 5. Датою поставки товару (партії товару) є дата, зазначена у видатковій накладній.

На підтвердження виконання вказаного договору позивачем до суду надано: специфікацію №1 до договору №03/01, податкову накладну №5 від 05.02.2020, рахунок на оплату №39 від 05.02.2020 на загальну суму 1 500 001,50 грн., у тому числі ПДВ - 250 000,025 грн., видаткову накладну №26 від 05.02.2020, товарно-транспортну накладну №0502/20 від 05.02.2020, картка рахунку та оборотно-сальдова відомість по рахунку №631.

Досліджуючи матеріали справи судом встановлено, що роботи, товар отримані позивачем у його контрагентів, таких як ТОВ «АЛІОН СІТІ», ПП «Ворпейс», ТОВ «Сайрок», ТОВ "Діоніс-2017" на виконання договору підряду на будівництво базових станцій та контролерів мобільного (рухомого) зв`язку на умовах «під ключ» №MTS/SMEREKA+-2015 від 01.07.2015, який укладений між ТОВ «СМЕРЕКА +», як підрядником, та ПрАТ «МТС Україна», як замовником, у відповідності до якого підрядник за окремими замовленнями замовника, на свій ризик та на умовах визначених даним договором зобов`язується здійснювати комплекси робіт з проектування, будівництва, переоснащення, дообладнання базових станцій та контролерів мобільного (рухомого) зв`язку, монтажу та розміщення обладнання зв`язку, виконувати інші роботи та надавати передбачені даним договором послуги в територіальних межах усіх ТД ПрАТ «МТС Україна», а замовник зобов`язується прийняти їх результати та оплатити такі роботи і послуги.

Згідно із підпунктом 4.3.1 пункту 4.3 вказаного договору підрядник має право залучати до виконання робіт субпідрядні організації в порядку, визначеному умовами дійсного договору.

Також ТОВ «СМЕРЕКА +» надано первинні документи щодо виконання умов договору №MTS/SMEREKA+-2015 від 01.07.2015 (додатки до договору, акти прийому-передачі (надання) послуг, рахунки-фактури, відомості недоліків, фотоматеріали виконаних робіт).

Разом з цим, з приводу доводів контролюючого органу, які покладені в основу висновку про нереальність господарських операцій позивача із контрагентами ТОВ «АЛІОН СІТІ», ПП «Ворпейс», ТОВ «Сайрок», ТОВ "Діоніс-2017" суд зазначає, що відсутність у контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не унеможливлює реальне виконання ними господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди або лізингу.

Аналогійний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 09.03.2021 у справі №826/7270/18.

Також відсутність придбання товарів по ланцюгу постачання не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки самі по собі не є достатнім та належним доказом для твердження про безтоварність спірних господарських операції. Суд наголошує, що під час надання правової оцінки правомірності формування платником податку даних податкового обліку у зв`язку з придбанням товарів/послуг мають враховуватись відомості про безпосереднє здійснення господарської операції між постачальником та покупцем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 березня 2020 року у справі №520/399/19.

Разом з цим, суд вказує, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Аналогічна правова позиція викладена в поставі Верховного Суду від 30.08.2019 у справі №804/17176/14.

Також суд вказує, що аргументи відповідача, серед іншого, також ґрунтуються на інформації з АІС «Податковий блок», однак, така інформація не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про відсутність у контрагентів позивача умов для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання господарських операцій з позивачем нереальними (безтоварними).

Водночас, суд відхиляє посилання відповідача на відсутність окремих документів, оскільки така наявність або відсутність, так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

При цьому, суд наголошує, що умовами укладених договорів між позивачем та ТОВ «АЛІОН СІТІ», ПП «Ворпейс», ТОВ «Сайрок», ТОВ "Діоніс-2017" не передбачено складання актів форми КБ-2В, актів форми КБ-3, у той час коли в матеріалах справи наявні акти прийому-передачі (надання послуг). Також суд акцентує увагу на тому, що сертифікати якості та сертифікати відповідності товарів не є первинним документом, а тому їх відсутність не може вказувати на обставини відсутності реального здійснення господарських операцій.

Також при вирішенні спору по суті суд відхиляє посилання на наявність ухвал в межах кримінальних проваджень, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, законом, який визначає порядок отримання показань під час досудового слідства та порядок їх фіксації у протоколі допиту є Кримінальний процесуальний кодекс України.

У частині 1 статті 23 Кримінального процесуального кодексу України закріплено, що суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Частина друга цієї ж статті визначає, що не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 95 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, протоколи допиту, пояснення, отримані на стадії досудового слідства, можуть бути визначені як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді.

З наведеного вбачається, що сам факт отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Також, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів, в рамках такої кримінальної справи, не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами. Крім того, про наявність кримінальних справ, чи тим більше наявність вироків, за фактом фіктивного підприємництва, що має безпосереднє значення для надання висновку, щодо діяльності господарюючих суб`єктів, а ні щодо позивача, ні щодо його контрагентів надано не було.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №816/809/17.

Додаткового суд звертає увагу на те, що жодних вироків в частині контрагентів позивача не винесено. Доказів зворотного ГУ ДПС у м. Києві до суду не надано.

Також суд враховує, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Варто також зазначити, що поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Однак, у разі якщо податковий орган доведе узгодженість дій між платником та його контрагентом, які свідчать про здійснення операцій без наміру створити відповідні цим операціям правові наслідки з метою отримати податкову вигоду, або що платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому мало бути відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що діяльність платника податку спрямована на здійснення операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди, переважно з контрагентами, які не виконують своїх податкових зобов`язань, то право платника на податковий кредит не можна вважати законним.

Ознаки фіктивності мають бути доведені належними, допустимими і достовірними доказами, поняття, джерела і характеристики яких наведені у Главі 5 Кодексу адміністративного судочинства України .

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України докази оцінюються та мають ґрунтуватися на безпосередньому, повному, всебічному та об`єктивному їх дослідженні.

Відповідач під час судового розгляду справи не навів будь-яких переконливих доводів та не надав належних доказів, які б ставили під сумнів реальності здійснених позивачем господарських операцій, та/або свідчили б про невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, та/або про наявність інших обставин що підтверджують недобросовісність позивача як платника податків.

Отже, суд констатує, що взаємовідносини позивача із його контрагентами ТОВ «АЛІОН СІТІ», ПП «Ворпейс», ТОВ «Сайрок», ТОВ "Діоніс-2017" мали реальний характер, оформлені належними первинним документами, а використання їх у власній господарській діяльності підтверджено матеріалами справи - зокрема первинним документами щодо виконання ТОВ «СМЕРЕКА +» умов договору №MTS/SMEREKA+-2015 від 01.07.2015.

Що ж стосується контрагента ТОВ «МЕТКОМТЕХ» суд вказує, що в акті перевірки, окрім відомостей щодо не подання останнім податкової звітності будь-яких інших відомостей щодо нереальності господарської операції не зафіксовано. Між тим, як свідчать матеріали справи, придбаний позивачем товар у ТОВ «МЕТКОМТЕХ» перебуває на балансі ТОВ «СМЕРЕКА +» на залишках рахунку 201, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 201.

Доказів зворотного контролюючим органом до суду не надано.

Що ж стосується контрагента ТОВ «СМЕРЕКА +», а саме ТОВ «ГАДЖЕТ ТРЕЙДІНГ» суд вказує, що в матеріалах справи наявні належним чином оформленні первинні документи, щодо придбання смартфонів. Разом з цим, як вже було вказано судом вище, контролюючий орган в частині даного контрагента посилається виключно на протокол допиту директора, який, у свою чергу, за висновками суду може бути визначений як докази лише в разі їх відображення під час розгляду кримінальної справи в суді. Суд наголошує, що контролюючий орган фактично не досліджував господарської операції із ТОВ «ГАДЖЕТ ТРЕЙДІНГ» та не встановив жодних інших обставин, аніж ті, що вказані судом вище та визнані судом необґрунтованими.

Що ж стосується ТОВ «НОРТЕКС ЛАЙН» суд зазначає, що між ним та позивачем були наявні господарські правовідносини щодо поставки нафтопродуктів із застосуванням талонів та електронної картки (саміт-картки). В матеріалах справи наявні договори найму (оренди) автомобіля, а саме: FORD TRANSIT, рік випуску 2003, номер шасі (кузова, рама, коляска) № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , FORD TRANSIT CONNECT, рік випуску 2003, номер шасі (кузова, рама, коляска) № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , VOLKSWAGEN, модель LT32, рік випуску 2006, номер шасі (кузова, рама, коляска) № НОМЕР_5 , реєстраційний номер НОМЕР_6 , VOLKSWAGEN TAUREG, рік випуску 2013, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , TOYOTA AURIS, рік випуску 2008, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_10 .

Суд акцентує увагу на тому, що відповідачем не досліджувались первинні документи надані позивачем до перевірки. На переконання суду, ГУ ДПС у м. Києві здійснив перевірку ТОВ «СМЕРЕКА +» формально, не дослідивши в повній мірі господарські операції із переліченими контрагентами, обмежившись посиланням на ухвали в рамках кримінального провадження, податкову інформацію та відсутність певних документів, які, у свою чергу, не є первинними. Суд вважає, що висновки контролюючого органу не підтвердженні належними та допустимими доказами, в акті перевірки не зафіксовано недоліків первинних документів, які були складені ТОВ «СМЕРЕКА +» із його контрагентами.

Підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що висновки ГУ ДПС у м. Києві про порушення позивачем пунктів 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, пункту 46.2 статті 46, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, статті 9 Закону №996-XIV, П9С)БО 16 «Витрати» в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток всього у сумі 601 212,00 грн., в тому числі по періодам: 2017 рік - 276 159,00 грн.; 2018 рік - 308 076,00 грн.; 2019 рік - 16 977,00 грн. є помилковими та такими, що не підтвердженні належними та достатніми доказами.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, беручи до уваги наведене у своїй сукупності суд вважає, що спірне рішення №2 не відповідає критеріям, які встановлені частиною 2 статті 2 КАС України, у тому числі щодо його обґрунтованості, а відтак наявні підстави для його скасування.

Оскільки, порушення, що покладені в основу оскаржуваного рішення №2 вплинули на формування позивачем податкового кредиту та, як наслідок, були підставою для прийняття ГУ ДПС у м. Києві спірного рішення №1, суд вважає наявними підстави для його скасування також, з огляду на похідний характер позовних вимог в цій частині.

Надаючи оцінку податковому повідомленню-рішенню від 20.05.2021 №1, яким за порушення пунктів 44.1, 44.2, 44.6 статті 44, пункту 46.2 статті 46 Податкового кодексу України ТОВ «СМЕРЕКА +» зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток за 2018 рік на загальну суму 142 400,00 грн, суд вкаже про наступне.

Як слідує з акту перевірки, позивачем 26.03.2021 подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємств за 2018 рік №6, що мало своїм наслідком зменшення фінансового результату до оподаткування за 2018 рік та відображено збиток у сумі 142 400,00 грн.

З аналізу акту перевірки вбачається, що позивачем у податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2018 рік було визначено фінансовий результат до оподаткування (2280-2285) (2290) у сумі 1 257 600,00 грн.

У той же час, як зафіксовано в акті перевірки, 26.03.2021 фінансову звітність до уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток позивачем подано не було, така фінансова звітність була подана 08.04.2021, тобто під час проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «СМЕРЕКА +».

Відповідно до положень пунктів 44.1, 44.2, 44.6 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

У той же час, пунктом 50.1 статті 50.2 ПК України встановлено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

За правилами пункту 46.1 статті 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.

Розрахунки (у тому числі розрахунок частини чистого прибутку (доходу), дивідендів на державну частку), які подаються до контролюючих органів відповідно до іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, прирівнюються до податкової декларації.

Додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

Аналізуючи вказані положення суд приходить до висновку, про наявність у платника податків обов`язку у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) самостійного виявлення (у тому числі за результатами електронної перевірки) помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею) надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

При цьому, в контексті положень пункту 46.1 статті 46 ПК України додатки до податкової декларації є її невід`ємною частиною.

У той же час, згідно із положеннями пункту 46.2 статті 46 ПК України платник податку на прибуток (крім платників податку на прибуток, які відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" зобов`язані оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом) подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, суть спірних правовідносин в частині оскаржуваного рішення №3 полягає у тому, що позивачем не подано разом із уточнюючою декларацією з податку на прибуток приватних підприємств від 26.03.2021 фінансової звітності до неї, а подано її вже під час проведення планової документальної виїзної перевірки останнього.

Згідно із пунктом 50.2 статті 50 ПК України платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок (з урахуванням термінів продовження, зупинення або перенесення термінів її проведення) не має права подавати уточнюючі податкові декларації (розрахунки) до поданих ним раніше податкових декларацій з відповідного податку і збору за звітний (податковий) період, який перевіряється контролюючим органом.

Приймаючи до уваги те, що фінансову звітність до уточнюючої декларації з податку на прибуток приватних підприємств, за даними акту перевірки була подана позивачем вже під час проведення ГУ ДПС у м. Києві відповідної перевірки, суд вважає правомірними висновки відповідача про наявність правових підстав для зменшення позивачу від`ємного значення на суму 142 400, 00 грн.

Доказів зворотного позивачем до суду не надано, як і фактично не обґрунтовано позовні вимоги в цій частині із наданням належних та достатніх доказів на їх підтвердження.

Підсумовуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для формування висновку про невідповідність спірного рішення №3 критеріям, які встановленні частиною 2 статті 2 КАС України і, як наслідок, підстав для скасування останнього.

Згідно із частиною 1 статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з огляду на приписи наведених правових норм процесуального права при розгляді судом спору щодо правомірності рішень органу державної податкової служби, яким платнику податків донараховані податкові зобов`язання чи відмовлено у наданні податкових вигод, презумується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено інше. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Положеннями частини 3 статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 22700,00 грн., що становить 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Сума судового збору, яка підлягає присудженню на користь позивача становить 20430,00 грн. (пропорційно задоволених позовних вимог).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242, ч. 3 ст. 243, 244-245, 250, 255 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЕРЕКА +» (03061, м. Київ, вул. Пост-Волинський, 5, ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 №1, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 20.05.2021 №1, прийняте Головним управлінням ДПС у м. Києві.

4. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної податкової служби у місті Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, б. 33/19, код ЄДРПОУ ВП: 44116011) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СМЕРЕКА +» (03061, м. Київ, вул. Пост-Волинський, 5, ) сплачений ним судовий збір у розмірі 20 430 (двадцять тисяч чотириста тридцять) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 КАС України.

Суддя М.А. Бояринцева