Справа № 480/11649/21
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року Справа №480/11649/21

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кравченка Є.Д., розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/11649/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - відповідач), в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо невнесення змін до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області від 30.09.2021 № 413 о/с у частині включення до розрахунку кількості діб невикористаної ОСОБА_1 щорічної чергової оплачуваної відпустки, що підлягає компенсації при звільненні, 34 (тридцяти чотирьох) діб невикористаної частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 календарний рік та 45 (сорока п`яти) діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 календарний рік;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за 34 (тридцять чотири) доби невикористаної частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 календарний рік та за 45 (сорок п`ять) діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 календарний рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області внести зміни до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області від 30.09.2021 № 413 о/с, включивши до розрахунку кількості діб невикористаної ОСОБА_1 щорічної чергової оплачуваної відпустки, що підлягає компенсації при звільненні, 34 (тридцять чотири) доби невикористаної частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 календарний рік та 45 (сорок п`ять) діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 календарний рік;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 34 (тридцять чотири) доби невикористаної частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 календарний рік та за 45 (сорок п`ять) діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 календарний рік, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення на день звільнення із служби;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, обчислене відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, починаючи з дня звільнення до моменту повного розрахунку або постановления судового рішення у цій справі;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь ОСОБА_1 17 000 грн. у якості відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заданої протиправною бездіяльністю відповідача законним правам позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що станом на день прийняття наказу про звільнення зі служби в поліції відповідач не провів з позивачем розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 34 доби та за 2020 рік у кількості 45 діб. Вказує, що звертався до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні основної оплачуваної відпустки у 2019, 2020 роках, однак отримав відмову. Також зазначає, що у зв`язку з відсутністю правового врегулювання положеннями закону України "Про Національну поліцію" і Порядку №260, у вирішенні питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки застосовується Кодекс законів про працю України і закону України "Про відпустки". Відповідно до частини 1 статті 24 закону України "Про відпустки" і частини 1 статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. У випадку звільнення поліцейського з органів Національної поліції України виплачується компенсація за всі невикористані дні, як основної, так і додаткової відпустки. Оскільки відповідач протиправно не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2019 рік у кількості 34 доби та за 2020 рік у кількості 45 діб позивач звернувся до суду з цим позовом. Крім того, позивач зауважив, що внаслідок протиправних дій відповідача, що виразилися у невиплаті належних до розрахунку грошових коштів та у відмові у наданні інформації з метою перешкоджання підготовці позивача до ефективного судового захисту порушених прав та штучного затягування строків на оскарження наказу про звільнення, зазнав сильних душевних страждань, що призвели до втрати нормальних життєвих зав`язків, погіршення його життєвих умов та матеріального становища, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також до погіршення стану здоров`я. Враховуючи характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, тривалого характеру немайнових втрат, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, розмір моральної (немайнової) шкоди, завданої протиправною бездіяльністю відповідача, позивач визначає у сумі 17 000 грн.

Ухвалою суду від 03.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

У поданому відзиві на позов Головне управління Національної поліції в Сумській області зазначає що, відповідно до вимог закону України "Про Національну поліцію" та Порядку №260, які є спеціальним законодавством та підлягають застосуванню при вирішенні спорів з приводу порядку та умов грошового забезпечення поліцейських та надання їм відпустки, грошова компенсація за невикористану відпустку виплачується у випадку її невикористання у році звільнення. Грошова компенсація за невикористані відпустки за попередні роки не передбачена, а встановлено правило надання чергової відпустки поліцейському до кінця календарного року. Отже, нормами спеціального законодавства для поліцейських передбачено виплату компенсації за невикористану відпустку тільки в році звільнення. Компенсація за невикористані відпустки за попередні роки, які передують року, в якому звільняється поліцейським, нормами спеціального законодавства, які є пріоритетними, не передбачена. За загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. З урахуванням вищезазначених норм, відповідач зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 про нарахування та виплату компенсації за невикористані відпустки у 2019 та 2020 роках, є такими, що суперечать положенням чинного законодавства. Також, відповідач зазначив, що позивачем не надано належних доказів, що підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю, чи інших втрат немайнового характеру, з яких можливо було б встановити характер та обсяг моральних страждань, не доведено причинно-наслідковий зв`язок з предметом позову, а тому позов і в частині вимог про стягнення моральної шкоди є необґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебував на службі у Головному управлінні Національної поліції в Сумській області.

Наказом начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області від 30.09.2021 № 413о/с позивач з 04.10.2021 звільнений зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 закону України "Про Національну поліцію" (а.с. 15).

20.10.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою у якій просив:

- внести зміни до наказу начальника Головного управління Національної поліції в Сумській області від 30.09.2021 № 413 о/с у частині кількості днів невикористаної позивачем щорічної чергової оплачуваної відпустки, включивши до розрахунку 34 (тридцять чотири) діб невикористаної частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 календарний рік та 45 (сорок п`ять) діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 календарний рік;

- виплатити позивачу грошову компенсацію за 79 (сімдесят дев`ять) діб невикористаних у 2019 та 2020 роках щорічних чергових оплачуваних відпусток;

- у випадку відмови в задоволенні вимог, викладених у п. 1 та п. 2 цього звернення, надати довідку про кількість діб невикористаних позивачем частин щорічних чергових основних та додаткових оплачуваних відпусток за 2019 та 2020 календарні роки (а.с. 19).

Листом від 28.10.2021 № 12/Б-307 Головне управління Національної поліції у Сумській області повідомило позивача, що наказ ГУНП від 30.09.2021 № 413 о/с виданий без порушень, у відповідності до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та наказу МВС України від 23.11.2016 № 1235 «Про затвердження Порядку підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції. Відповідно до ч.10 ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» - «за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції виплачується компенсація відповідно до закону». Позивачу було нараховано 34 невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2021 рік, за які він отримав грошову компенсацію (а.с. 20).

Вважаючи бездіяльність Головного управління Національної поліції у Сумській області щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки у 2019 та 2020 роках протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Законом України "Про відпустки" від 15.11.1996 № 504/96-ВР (далі - Закон № 504/96-ВР) визначені державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Згідно зі статтею 4 Закону №504/96-ВР установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону); 3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону); 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16-1 цього Закону); 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18-1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону); 5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону). Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 24 Закону № 504/96-ВР).

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 83 КЗпП України.

Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону № 580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 №260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (далі - Порядок №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання).

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Так, поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Отже, Законом №580-VIII не врегульовані правовідносини щодо виплати поліцейському компенсації за не використану відпустку у попередні перед звільненням роки.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання у Законі №580-VIII і Порядку №260 правовідносин щодо компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору суд застосовує КЗпП України і Закон №504/96-ВР.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 по справі №160/10875/19, яка відступила від попередніх висновків Верховного Суду щодо питання виплати грошової компенсації за невикористану частину відпустки поліцейським.

Суд встановив, що позивач при звільненні з органів Національної поліції не використав щорічну основну та додаткову оплачувані відпустки за 2019 та 2020 роки, залишок складає: за 2019 рік основна - 19 діб, додаткова - 15 діб, загалом 34 доби; за 2020 рік основна - 30 діб, додаткова - 15 діб, загалом 45 діб, що підтверджується довідкою Головного управління Національної поліції у Сумській області від 10.12.2021 № 5043/12/2/01-2021 (а.с. 36).

Отже, позивач при звільненні зі служби в поліції має право на отримання грошової компенсації за невикористані ним дні відпусток за 2019 та 2020 рік.

Доказів нарахування і виплати позивачу такої компенсації за 34 доби відпусток за 2019 рік та 45 діб відпусток за 2020 рік матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової та щорічної відпустки за 2019 та 2020 роки є протиправною. Тому, необхідно зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпусток за 2019 та 2020 роки.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції у Сумській області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як передчасні. За змістом частини 1 статті 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності. Аналіз статей 116, 117 Кодексу законів про працю України, які передбачають обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні, а також те, що для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, дають підстави для висновку, що в спірних правовідносинах зазначений строк звернення до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні ще не розпочався, оскільки відсутній факт остаточного розрахунку з позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №120/1407/19-а.

Вирішуючи позовні вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Національної поліції у Сумській області внести зміни до наказу від 30.09.2021 № 413о/с включивши до розрахунку кількості діб невикористаної ОСОБА_1 щорічної чергової оплачуваної відпустки, що підлягає компенсації при звільненні, 34 (тридцять чотири) доби невикористаної частини щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2019 календарний рік та 45 (сорок п`ять) діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 календарний рік, суд враховує, що наказ від 30.09.2021 № 413о/с як акт індивідуальної дії виконаний відповідачем і вичерпав свою дію у день звільнення позивача. Позивач не заявляв вимоги про визнання наказу незаконним, тому задоволення вимог про внесення змін до наказу від 30.09.2021 № 413о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідача. Таким чином, належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані дні щорічної чергової оплачуваної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вказану частину позовних вимог позивач мотивував тим, що внаслідок протиправних дій відповідача, що виразилися у невиплаті належних до розрахунку грошових коштів та у відмові у наданні інформації з метою перешкоджання підготовці позивача до ефективного судового захисту порушених прав та штучного затягування строків на оскарження наказу про звільнення, він зазнав сильних душевних страждань, що призвели до втрати нормальних життєвих зав`язків, погіршення його життєвих умов та матеріального становища, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а також до погіршення стану здоров`я.

Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, не підтверджено наявність причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Таким чином, позов необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної основної та додаткової оплачуваної відпусток за 2019 та 2020 роки.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, Сумська область, 40000, ідентифікаційний код 40108777) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані 19 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2019 рік.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, Сумська область, 40000, ідентифікаційний код 40108777) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані 30 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2020 рік.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко