Справа № 320/5191/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року м. Київ № 320/5191/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю

секретаря судового засідання Чемериса М.С. (за дорученням судді), розглянувши у

порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомФОП ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (надалі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві про сплату фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 боргу (недоїмки, штрафу, пені) від 06.04.2020 № 23862-10 на суму 80 833,64 грн.;

- визнати протиправним і скасувати рішення ГУ ДПС у м. Києві про опис майна у податкову заставу № 23862-10 від 06.04.2020.

Обґрунтовуючи позов позивачка зазначає, що 06.05.2020 на адресу ФОП ОСОБА_1 надійшла податкова вимога № 23862-10 від 06.04.2020 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного податку з фізичних осіб; разом із вимогою в конверті було рішення про опис майна у податкову заставу № 23862-10 від 06.04.2020; до цього дня позивачка не отримувала ні актів камеральної перевірки, ні рішень за актами перевірок, а тому визначити за який період нарахований такий податок вона не могла; отримавши вимогу, позивачка скористалась правом досудового врегулювання спору і звернулась до ДФС України зі скаргою, яка фактично залишена без задоволення; поряд з цим, 15.10.2019 ФОП ОСОБА_1 була подана податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця за 9 місяців; ця декларація була прийнята ГУ ДПС у м. Києві (Дарницький р-н м. Києва) за № , але в ній сума доходу за розділом «Обсяг доходу за звітний (податковий) період, що оподатковується за ставкою 5%» була визначена з технічною помилкою, а саме відбулося нарахування суми доходу за 3 квартал у подвійному розмірі; фактична сума доходу, яка повинна бути відображена в цій декларації підтверджується первинними документами; сума ж єдиного податку була відображена в декларації у правильному розмірі, а саме 62 777,50 грн., і перерахована повністю згідно платіжного доручення № 34 від 24.10.2019; 23.04.2020 ця помилка була самостійно виправлена позивачкою шляхом подання уточнюючої податкової декларації, яка була прийнята ГУ ДПС у м. Києві 23.04.2020 за № ; також позивачкою була подана уточнююча податкова декларація за 2019 рік, яка була прийнята ГУ ДПС у м. Києві за № ; відтак, позивачкою шляхом подання уточнюючої звітності була виправлена допущена технічна помилка, що виключає визначення суми податкового зобов`язання та застосування штрафних санкцій.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пановій Г.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 (суддя Панова Г.В.) справу № 320/5191/20 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Пащенку К.С.

01.09.2020 ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва (суддя Пащенко К.С.) було відкрито провадження в адміністративній справі № 630/5191/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

13.04.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, у якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на наступне. ФОП ОСОБА_1 до ДПІ у Дарницькому районі м. Києва подана податкова декларація платника єдиного податку за 3 квартали 2019 року № від 15.10.2019, що містить некоректні дані в рядках 13 у сумі 107 658,00 грн. - нараховано за попередній звітний (податковий) період (значення рядка 12 декларації попереднього звітного (податкового) періоду) та, відповідно, 14 у сумі 62 777,50 сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного періоду; сума рядка 14 за 3 квартали 2019 року має складати 125 555,00 грн.; на підставі ст. 76 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку поданої податкової декларації; зазначеною перевіркою встановлено порушення п. 293.3 ст. 293 Податкового кодексу України, а саме заниження суми податкових зобов`язань по єдиному податку, а саме на суму у розмірі 62 777,50 грн., про що складено акт № 145/26-15-33-15-1 1/ від 09.12.2019; зазначений акт було надіслано позивачу, проте він повернувся відповідачу за закінченням терміну зберігання.

Окрім того, у відзиві відповідач вказує на те, що постановою від 30.09.2020 № 893 «Деякі питання утворення територіальних органів Державної податкової служби» постановлено ліквідувати як юридичну особу публічного права Головне управління ДПС у м. Києві; на виконання вимог наказу ДПС від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», наказом ДПС від 12.11.2020 № 643 затверджено Положення про Головне управління ДПС у м. Києві; ГУ ДПС у м. Києві () є територіальним органом, утвореним на правах відокремленого підрозділу ДПС України та забезпечує реалізацію повноважень на території м. Києва; також ГУ ДПС у м. Києві є правонаступником майна, прав та обов`язків ГУ ДПС у м. Києві; відтак доречною буде заміна неналежного відповідача на належного.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 52 Кодексу адміністративного судочинства України, суд переконаний в тому, що належним відповідачем у даній справі є Головне управління Державної податкової служби у м. Києві () (далі - відповідач), у зв`язку із чим, ухвалює замінити первинного відповідача належним.

20.04.2021 до Окружного адміністративного суду м. Києва від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній зазначає, що кожна подана уточнююча декларація є дійсною та уточнює показники попередньо поданих декларацій, проте податковий орган не врахував цього при винесенні спірних рішень.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

15.10.2019 ФОП ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у м. Києві (Дарницький р-н м. Києва) податкову декларацію з позначкою «звітна» за три квартали 2019 року. У декларації загальна сума доходу визначена у розмірі 3 408 710,00 грн. (рядок 8), нарахування за попередній звітний (податковий) період - у сумі 107 658,00 грн. (рядок 13), а сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 14) - 62 777,50 грн.

09.12.2019 старшим державним ревізором-інспектором Фумжи Аллою Сергіївною проведено камеральну перевірку податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, поданої за 3 квартали 2019 року, за результатами якої складено акт про результати камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № 145/26-15-33-15-11/ від 09.12.2019.

Зазначеною перевіркою встановлено, що сума єдиного податку, зазначена платником такого податку у податковій декларації, є меншою, ніж визначено за результатами камеральної перевірки, що призвело до заниження сум єдиного податку, які підлягають сплаті до бюджету.

15.01.2020 ФОП ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у м. Києві (Дарницький р-н м. Києва) податкову декларацію з позначкою «звітна» за 2019 рік. У декларації загальна сума доходу визначена у розмірі 4 404 710,00 грн. (рядок 8), нарахування за попередній звітний (податковий) період - у сумі 170 435,00 грн. (рядок 13), а сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 14) - 49 800,00 грн.

21.01.2020 за результатами камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку, поданої за 3 квартали 2019 року, та на підставі акту про результати камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № 145/26-15-33-15-11/ від 09.12.2019, ГУ ДПС у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення № , яким за платежем єдиний податок з фізичних осіб донараховано 62 777,50 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 15 694,38 грн.

23.04.2020 ФОП ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у м. Києві (Дарницький р-н м. Києва) податкову декларацію з позначкою «уточнююча» за три квартали 2019 року. У декларації загальна сума доходу визначена у розмірі 2 153 160,00 грн. (рядок 8), нарахування за попередній звітний (податковий) період - у сумі 44 880,00 грн. (рядок 13), а сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 14) - 62 778,00 грн.

23.04.2020 ФОП ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у м. Києві (Дарницький р-н м. Києва) податкову декларацію з позначкою «уточнююча» за 2019 рік. У декларації загальна сума доходу визначена у розмірі 3 152 560,00 грн. (рядок 8), нарахування за попередній звітний (податковий) період - у сумі 107 658,00 грн. (рядок 13), а сума єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті за підсумками поточного звітного (податкового) періоду (рядок 14) - 49 970,00 грн.

В подальшому, за результатом виникнення податкового боргу у ФОП ОСОБА_1 , податковим органом винесено вимогу від 06.04.2020 № 23862-10 та рішення про опис майна у податкову заставу № 23862-10 від 06.04.2020.

Вказані рішення оскаржувались позивачкою в адміністративному порядку, проте рішенням № 18149/6/99-00-10-05-06 від 04.06.2020 податкова вимога від 06.04.2020 № 23862-10 та рішення про опис майна у податкову заставу № 23862-10 від 06.04.2020 залишені без змін, а скарга без задоволення.

Не погоджуючись і законністю винесення вимоги від 06.04.2020 № 23862-10 та рішення про опис майна у податкову заставу № 23862-10 від 06.04.2020, позивачка звернулась із позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у його постанові від 14.04.2021 у справі № 2340/3024/18 (адміністративне провадження № К/9901/2378/19).

Частиною 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регламентовано Податковим кодексом України.

Відповідно до пп. пп. 16.1.3, 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Порядок визначення сум податкових та грошових зобов`язань встановлений п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, яким визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 54.3.1 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

За приписами п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення - це письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Як вбачається з матеріалів справи, акт про результати камеральної перевірки податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця № 145/26-15-33-15-11/ НОМЕР_1 від 09.12.2019 надсилався ФОП ОСОБА_1 11.12.2019 рекомендованим листом № 600 на її податкову адресу: АДРЕСА_1 . Довідкою ф. 20 про причини повернення (досилання) відправлення підтверджується факт повернення відправлення за закінченням встановленого терміну зберігання - 20.01.2020.

Податкове повідомлення-рішення № від 21.01.2020 також відправлялося ФОП ОСОБА_1 на податкову адресу, а саме рекомендованим листом № 356, але в подальшому було повернуте за закінченням встановленого строку зберігання - 28.02.2020.

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Аналогічні норми щодо вручення податкових повідомлень-рішень містяться і в п. 58.3 ст. 58 Податкового кодексу України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення від № від 21.01.2020 вважається врученим позивачці.

Поряд з цим, про податкове повідомлення-рішення № від 21.01.2020 на момент подачі позову у цій справі позивачці було відомо, оскільки про це зазначено у позовній заяві та у рішенні про результати розгляду скарги ДФС № 18149/6/99-00-10-05-06 від 04.06.2020, яке позивачка отримала та додала до адміністративного позову.

За приписами п. 55.1 ст. 55 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Відповідно до п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до п. 56.17 ст. 56 Податкового кодексу України процедура адміністративного оскарження закінчується: днем, наступним за останнім днем строку, передбаченого для подання скарги на податкове повідомлення-рішення або будь-яке інше рішення відповідного контролюючого органу у разі, коли така скарга не була подана у зазначений строк; днем отримання платником податків рішення відповідного контролюючого органу про повне задоволення скарги; днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику; днем звернення платника податків до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань що оскаржувались.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Пунктом 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, з огляду на викладене вище, день закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у разі несплати платником податків протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення або ж закінчення процедури його оскарження, визначених контролюючим органом грошових зобов`язань такі податкові зобов`язання вважаються узгодженими. Факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у його постановах від 31.08.2018 у справі № 826/14195/16 (адміністративне провадження № К/9901/52079/18), від 18.06.2018 у справі № 805/3284/17-а (адміністративне провадження № К/9901/35590/18).

В той же час, ФОП ОСОБА_1 не надано суду доказів оскарження податкового повідомлення-рішення № від 21.01.2020 в адміністративному чи судовому порядку.

Відтак, беручи до уваги, що позивачці відомо про винесення податкового повідомлення-рішення, а у суду відсутні докази, які б підтверджували, що податкове повідомлення-рішення № від 21.01.2020 оскаржується, то донараховані зобов`язання таким податковим повідомленням-рішенням вважаються узгодженими.

Відповідно до пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Таким чином, податкова вимога може бути складена виключно у випадку наявності податкового боргу, тобто не сплаченого узгодженого податкового зобов`язання.

Як підтверджується матеріалами справи, зокрема, даними ІКП ФОП ОСОБА_1 , податковий борг позивача виник в результаті несплати донарахованого податковим органом грошового зобов`язання, яке набуло статусу узгодженого. Відтак, суд не вбачає підстав для скасування податкової вимоги Головного управління ДПС у м. Києві від 06.04.2020 № 23862-10.

Додатково суд акцентує увагу і на тому, що всі твердження позивача про подачу уточнюючих декларацій і самостійне виправлення помилок у раніше поданих деклараціях, не можуть досліджуватися в межах цієї адміністративної справи, оскільки не мають відношення до предмета доказування. Оцінка таким доводам може надаватися при вирішенні питання щодо правомірності донарахування податковим органом єдиного податку та штрафних санкцій в межах справи про оскарження податкового повідомлення-рішення. В той же час, для винесення податкової вимоги абсолютною передумовою є факт наявності податкового боргу, який у позивача був на момент винесення такої вимоги.

Що стосується рішення про опис майна у податкову заставу, то суд зазначає таке.

Відповідно до п. 88.1 ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до пп. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова застава - це спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.

Відповідно до пп. 89.1.2 п. 89.1 ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Отже, саме у разі наявності у платника податку податкового боргу здійснюється опис майна такого платника у податкову заставу.

Суд принагідно звертає увагу, що згідно матеріалів, які містяться у справі, встановлено факт наявності боргу у позивача за платежем єдиний податок з фізичних осіб за 2019 рік, а отже наявні підстави для опису майна позивача у податкову заставу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з квитанції № 0.0..1 від 14.06.2020, позивачкою за подачу позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то відсутні правові підстави для стягнення судових витрат з ГУ ДПС у м. Києві на користь позивачки у розмірі 1 681,60 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма часниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко