Справа № 640/31593/20
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2022 року м. Київ № 640/31593/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2"
провизнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2", в якому просить:

1.) Визнати бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» Код () щодо ненадання відповіді на ЗАПИТ НА ІНФОРМАЦІЮ від 28 жовтня 2020 року та такою, що порушує законні права та інтереси ОСОБА_1 (визнати бездіяльність Відповідача протиправною) та витребувати (зобов`язати надати Позивачу) запитувані документи та інформацію у ЗАПИТІ НА ІНФОРМАЦІЮ від 28 жовтня 2020, на адресу для листування або на електрону адресу ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з всіма додатками у повному обсязі, в термін п`яти календарних днів, а саме:

надати належним чином засвідчені копії всіх документів та додатків до них щодо діяльності ТОВ «Рада 2», обслуговування, надання/виробництва послуг споживачам та формування, встановлення, застосування цін і ціноутворення в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі, але не виключно:

1.1) установчі документи ТОВ «Рада 2» та документи, згідно яких до установчих документів вносилися зміни:

1. про державну реєстрацію юридичної особи або виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

2. статут / засновницький договір / установчий акт / положення, які діють на момент надання відповіді на даний запит;

3. довідку про внесення юридичної особи до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

1.2) копію ліцензії ТОВ «Рада 2» на ведення господарської діяльності:

1. копію ліцензії, у разі відсутності ліцензії - довідку про прийняття заяви про переоформлення ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності або прийняття заяви про видачу дубліката ліцензії;

2. інші первинні бухгалтерські документи, банківські виписки, пов`язані з застосуванням державних регульованих цін (тарифів) на надання житлово-комунальних послуг та послуг контрольно-пропускного режиму.

1.3) документальне підтвердження наявності у ТОВ «Рада 2» інженерних мереж, які перебувають у власності Товариства чи користуванні, або які надає у користування фізичним чи юридичним особам, в тому числі:

1. документи, що підтверджують право власності або користування цілісним майновим комплексом або його частиною;

2. державний акт на право постійного користування або на право власності на землю;

3. технічний проект на розміщення інженерних мереж, споруд та устаткування.

1.4) договори та інформацію:

1. договір з електропостачальною та/або енергопостачальною організацією за період з 2016 по 2020 роки включно;

2. договір з водопостачальною організацією щодо постачання холодної води та водовідведення за період з 2016 по 2020 роки включно;

3. договір з водопостачальною організацією щодо постачання гарячої води за період з 2016 по 2020 роки включно;

4. договір з організацією щодо надання централізованого опалення за період 2016 по 2020 роки включно;

5. рахунки про сплату за отриману електричну енергію за період з 2016 по 2020 роки включно;

6. рахунки про сплату за послугу централізованого водопостачання (холодної та гарячої) та централізованого водовідведення за період з 2016 по 2020 роки включно;

7. рахунки про сплату за централізоване опалення за період з 2016 по 2020 роки включно;

8. протоколи зборів мешканців будинків та/або будь-які інші документи на підставі яких ТОВ «Рада 2» прийняла на себе повноваження здійснювати управління багатоквартирним будинком;

9. інформацію про оприлюднення повідомлення тарифів на утримання будинку та прибудинкової території за період з 2016 по 2020 роки включно;

10. інформацію про оприлюднення повідомлення тарифів на послуги контрольно-пропускного режиму будинку за період з 2016 по 2020 роки включно;

11. відомості про нарахування споживачам вартості отриманих послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 2016 по 2020 роки включно;

12. відомості про нарахування споживачам вартості отриманих послуг контрольно-пропускного режиму будинку за період з 2016 по 2020 роки включно;

13. копію наказу про призначення на посаду керівника суб`єкта господарювання;

14. копію наказу про призначення посадової особи відповідальної у Товаристві за формування, встановлення та застосування цін (тарифів) та його посадову інструкцію;

15. прізвище, ім`я, по батькові керівника, головного бухгалтера, іншої особи відповідальної за ціноутворення.

1.5) акти виконаних робіт, за договорами, що укладені між ТОВ «Рада 2» та:

1. суб`єктами господарювання або працівниками, що надають послуги з вивезення відходів за період з 2016 по 2020 роки включно;

2. суб`єктами господарювання або працівниками, що надають послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 2016 по 2020 роки включно;

3. суб`єктами господарювання або працівниками, що обслуговують засоби протипожежної безпеки за період з 2016 по 2020 роки включно;

4. суб`єктами господарювання або працівниками, що обслуговують внутрішні та зовнішні приміщення будинку, водовідведення, постачання опалення та електропостачання будинку за період з 2016 по 2020 роки включно;

5. суб`єктами господарювання або працівниками, що надають послуги з утримання внутрішніх приміщень, а саме - місць загального користування, сходові майданчики, горища, підвальні приміщення, прибирання приміщень (сухе та вологе) за період з 2016 по 2020 роки включно;

6. суб`єктами господарювання або працівниками, що надають послуги з контрольно-пропускного режиму, включаючи перелік осіб, що задіяні та консьєржів за період з 2016 по 2020 роки включно.

1.6) інформацію про загальну площу будинкової та прибудинкової території, яку утримує ТОВ «Рада 2» відповідно до балансу за період з 2016 року по 2020 роки включно;

1.7) інформацію про кількість персоналу, який задіяно в утриманні будинку, в тому числі щодо прибиральниць, ліфтерів, консьєржів, сантехніків, електриків, інженерів, бухгалтерів, керівництва та інших працівників, що офіційно працевлаштовані за період з 2016 по 2020 роки включно;

1.8) копії договорів з організаціями, які здійснюють установку, налаштування та нагляд за протипожежним обладнанням, що встановлено у будинку за період з 2016 по 2020 роки включно;

1.9) копії сертифікатів на ліфти, технічні журнали огляду ліфтів будинку за період з 2016 по 2020 роки включно;

1.10) копії письмових підтверджень передачі ОСОБА_1 ключів від поштової скриньки та електролічильника розташованих у будинку;

1.11) копії документів про встановлення тарифів, їх структури, періодичності та строків надання послуг у будинку з боку ТОВ «Рада 2» за період з 2016 по 2020 роки включно.

2.) Стягнути з Відповідача 10 000 (десять) тисяч гри. 00 коп. на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що остання звернулась з запитом на інформацію від 28 жовтня 2020 року до відповідача, як до розпорядника інформацією, в якому просила надати інформацію, викладену в прохальній частині позову, проте, відповідачем відповіді на її запит не надано.

Позивач стверджує, що не надання відповіді на її запит є протиправною бездіяльністю відповідача, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.12.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

20.01.2021 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада» подано Відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ТОВ «Рада» не являється суб`єктом владних повноважень, також ТОВ «Рада» не є розпорядником публічної інформації, крім цього, звертає увагу на те, що у своїй позовній заяві позивачка не може чітко сформувати основну причину надання запитуваної інформації і чому дана інформація становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для Позивачки та для суспільства в цілому.

Не погоджуючись з доводами, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивачем надано суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якій остання стверджує, що саме відповідач є розпорядником, яка була нею зазначена у запиті на публічну інформацію, також послалась на суспільний інтерес до запитуваної інформації.

28.12.2021 року позивачем засобами поштового зв`язку до канцелярії суду подано Заяву про надання письмових пояснень; Заяву про пришвидшення розгляду справи та Заяву про стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу.

Розглянувши подані документи і матеріали, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

28 жовтня 2020 року позивач звернулась до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» із запитом про надання інформації, а саме:

1) надати належним чином засвідчені копії всіх документів та додатків до них щодо діяльності ТОВ «Рада 2», обслуговування, надання/виробництва послуг споживачам та формування, встановлення, застосування цін і ціноутворення в будинку за адресою: м. Київ, вул. Ревуцького, буд. 9, в тому числі, але не виключно:

1.1) установчі документи ТОВ «Рада 2» та документи, згідно яких до установчих документів вносилися зміни:

1. про державну реєстрацію юридичної особи або виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

2. статут / засновницький договір / установчий акт / положення, які діють на момент надання відповіді на даний запит;

3. довідку про внесення юридичної особи до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

1.2) копію ліцензії ТОВ «Рада 2» на ведення господарської діяльності:

1. копію ліцензії, у разі відсутності ліцензії - довідку про прийняття заяви про переоформлення ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності або прийняття заяви про видачу дубліката ліцензії;

2. інші первинні бухгалтерські документи, банківські виписки, пов`язані з застосуванням державних регульованих цін (тарифів) на надання житлово-комунальних послуг та послуг контрольно-пропускного режиму.

1.3) документальне підтвердження наявності у ТОВ «Рада 2» інженерних мереж, які перебувають у власності Товариства чи користуванні, або які надає у користування фізичним чи юридичним особам, в тому числі:

1. документи, що підтверджують право власності або користування цілісним майновим комплексом або його частиною;

2. державний акт на право постійного користування або на право власності на землю;

3. технічний проект на розміщення інженерних мереж, споруд та устаткування.

1.4) договори та інформацію:

1. договір з електропостачальною та/або енергопостачальною організацією за період з 2016 по 2020 роки включно;

2. договір з водопостачальною організацією щодо постачання холодної води та водовідведення за період з 2016 по 2020 роки включно;

3. договір з водопостачальною організацією щодо постачання гарячої води за період з 2016 по 2020 роки включно;

4. договір з організацією щодо надання централізованого опалення за період 2016 по 2020 роки включно;

5. рахунки про сплату за отриману електричну енергію за період з 2016 по 2020 роки включно;

6. рахунки про сплату за послугу централізованого водопостачання (холодної та гарячої) та централізованого водовідведення за період з 2016 по 2020 роки включно;

7. рахунки про сплату за централізоване опалення за період з 2016 по 2020 роки включно;

8. протоколи зборів мешканців будинків та/або будь-які інші документи на підставі яких ТОВ «Рада 2» прийняла на себе повноваження здійснювати управління багатоквартирним будинком;

9. інформацію про оприлюднення повідомлення тарифів на утримання будинку та прибудинкової території за період з 2016 по 2020 роки включно;

10. інформацію про оприлюднення повідомлення тарифів на послуги контрольно-пропускного режиму будинку за період з 2016 по 2020 роки включно;

11. відомості про нарахування споживачам вартості отриманих послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 2016 по 2020 роки включно;

12. відомості про нарахування споживачам вартості отриманих послуг контрольно-пропускного режиму будинку за період з 2016 по 2020 роки включно;

13. копію наказу про призначення на посаду керівника суб`єкта господарювання;

14. копію наказу про призначення посадової особи відповідальної у Товаристві за формування, встановлення та застосування цін (тарифів) та його посадову інструкцію;

15. прізвище, ім`я, по батькові керівника, головного бухгалтера, іншої особи відповідальної за ціноутворення.

1.5) акти виконаних робіт, за договорами, що укладені між ТОВ «Рада 2» та:

1. суб`єктами господарювання або працівниками, що надають послуги з вивезення відходів за період з 2016 по 2020 роки включно;

2. суб`єктами господарювання або працівниками, що надають послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 2016 по 2020 роки включно;

3. суб`єктами господарювання або працівниками, що обслуговують засоби протипожежної безпеки за період з 2016 по 2020 роки включно;

4. суб`єктами господарювання або працівниками, що обслуговують внутрішні та зовнішні приміщення будинку, водовідведення, постачання опалення та електропостачання будинку за період з 2016 по 2020 роки включно;

5. суб`єктами господарювання або працівниками, що надають послуги з утримання внутрішніх приміщень, а саме - місць загального користування, сходові майданчики, горища, підвальні приміщення, прибирання приміщень (сухе та вологе) за період з 2016 по 2020 роки включно;

6. суб`єктами господарювання або працівниками, що надають послуги з контрольно-пропускного режиму, включаючи перелік осіб, що задіяні та консьєржів за період з 2016 по 2020 роки включно.

1.6) інформацію про загальну площу будинкової та прибудинкової території, яку утримує ТОВ «Рада 2» відповідно до балансу за період з 2016 року по 2020 роки включно;

1.7) інформацію про кількість персоналу, який задіяно в утриманні будинку, в тому числі щодо прибиральниць, ліфтерів, консьєржів, сантехніків, електриків, інженерів, бухгалтерів, керівництва та інших працівників, що офіційно працевлаштовані за період з 2016 по 2020 роки включно;

1.8) копії договорів з організаціями, які здійснюють установку, налаштування та нагляд за протипожежним обладнанням, що встановлено у будинку за період з 2016 по 2020 роки включно;

1.9) копії сертифікатів на ліфти, технічні журнали огляду ліфтів будинку за період з 2016 по 2020 роки включно;

1.10) копії письмових підтверджень передачі ОСОБА_1 ключів від поштової скриньки та електролічильника розташованих у будинку;

1.11) копії документів про встановлення тарифів, їх структури, періодичності та строків надання послуг у будинку з боку ТОВ «Рада 2» за період з 2016 по 2020 роки включно.

Позивач зазначає, що відповіді на вищевказаний інформаційний запит не отримала.

В матеріалах справи відсутні відомості щодо надання будь-якої відповіді на вказаний запит на інформацію відповідачем.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Спеціальним законом, який визначає порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, є Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13.01.2011 року №2939-VI, в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Частиною першою статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Також, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації відповідно до статті 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» є запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Відповідно до статті 14 цього Закону розпорядники інформації зобов`язані:

1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;

6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно частин першої-третьої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Частиною першою статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити ненадання відповіді на запит на інформацію.

У відповідності до положень частини першої статті 12 Закону України "Про захист економічної діяльності" від 11.01.2001 року № 2210-ІІІ суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (частина друга цієї статті).

Згідно частини третьої статті 12 Закону України "Про захист економічної діяльності" від 11.01.2001 року № 2210-ІІІ монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб`єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам.

Відповідно до частини четвертої цієї ж статті вважається, що кожен із двох чи більше суб`єктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них, разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про захист економічної діяльності" від 11.01.2001 року №2210-ІІІ монопольним (домінуючим) вважається також становище кожного з кількох суб`єктів господарювання, якщо стосовно них виконуються такі умови: сукупна частка не більше ніж трьох суб`єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 50 відсотків; сукупна частка не більше ніж п`яти суб`єктів господарювання, яким на одному ринку належать найбільші частки на ринку, перевищує 70 відсотків - і при цьому вони не доведуть, що стосовно них не виконуються умови частини четвертої цієї статті.

За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю "Рада 2" () зареєстрована як юридична особа з 11.09.2002 року. Основним видом господарської діяльності є код КВЕД 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За твердженнями позивача, саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Рада 2" здійснює комплексне обслуговування об`єкта - будинку №9 по вулиці Ревуцького у місті Києві, а тому є суб`єктом господарювання, який займає домінуюче становище на ринку стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них по вказаному будинку, відповідно, є розпорядником інформації, яку вона запитувала у своєму запиті на інформацію від 28 жовтня 2020 року.

В свою чергу, відповідач не визнає того факту, що він є суб`єктом господарювання, який займає домінуюче становище на ринку в даному випадку.

У пункті 1 запиту на інформацію, адресованого відповідачу, позивач просила надати належним чином засвідчені копії всіх документів та додатків до них щодо діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2", обслуговування, надання/виробництва послуг споживачам та формування, встановлення, застосування цін і ціноутворення в будинку за адресою: місто Київ, вул. Ревуцького, будинок 9, проте, відповіді на свій запит позивач не отримала, що унеможливило подання доказів того, що відповідач є розпорядником інформації суду.

Між тим, суд наголошує, що відповідачем не виконано свого обов`язку, встановленого частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, та не надано суду доказів на підтвердження того, що в даному випадку він дійсно не є розпорядником інформації, яку запитувала позивач.

Наведене в сукупності свідчить про наявність підстав вважати протиправною бездіяльність відповідача в частині ненадання відповіді на запит на інформацію позивача від 28 жовтня 2020 року, відповідно, суд погоджується з позицією позивача щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача в цій частині.

В свою чергу, суд наголошує, що відсутні й підстави стверджувати, що відповідач є розпорядником інформації, яку позивач запитувала у своєму запиті, оскільки останнім ані спростовано такі обставини, ані підтверджено, з огляду на що, з метою захисту права позивача на доступ до публічної інформації та з урахуванням встановлених судом обставин, суд вважає за необхідне, керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 28 жовтня 2020 року, який отримано відповідачем 02 листопада 2020 року, та надати вмотивовану відповідь у встановленому законом порядку.

З огляду на вищевикладене, суд вважає передчасними вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача надати саме належним чином засвідчені копії документів, адже станом на день розгляду справи відповідачем взагалі не було надано відповіді на запит, тобто, вказаний запит по суті розглянутий відповідачем не був.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 420,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача 10 000 (десять) тисяч грн. 00 коп. на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювана та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Аналіз наведених норм свідчить, що саме по собі порушення прав особи ще не свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, оскільки така шкода повинна мати певний прояв у вигляді, зокрема, фізичних та/або душевних страждань, приниженні честі і гідності тощо, і наявність таких обставин повинна довести особа, яка вважає, що їй заподіяно моральну шкоду.

Зважаючи на наведене вище, оцінивши і проаналізувавши надані позивачем пояснення та докази, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем, що бездіяльністю відповідача йому заподіяно моральну шкоду, зокрема, позивач не надав будь-яких доказів та не обґрунтував в чому полягає така шкода та якими доказами вона підтверджується, у тому числі, у заявленому позивачем розмірі.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі №818/1429/17 та від 12.11.2019 року у справі №818/1393/17.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Разом з тим, позивачем до суду подано заяву про стягнення судових витрат та витрат на правничу допомогу, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» () на користь Позивача судові витрати разом з витратами на правничу допомогу загальною сумою 9 857 (дев`ять тисяч вісімсот п`ятдесят сім) грн. 96 коп.

Розглянувши заяву позивача, подані нею документи на підтвердження понесених судових витрат, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення питання щодо їх розподілу, Окружним адміністративним судом міста Києва встановлено наступне.

Відповідно до статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частинами шостою, сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Тобто, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VІ).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з наданої суду копії договору про надання правової допомоги від 02 грудня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Годня Антоном Алнуровичем (далі по тексту - адвокат), останній зобов`язався надавати правову допомогу з усіх питань правозастосування, що зачіпають права, свободи та охоронювані інтереси клієнта, а клієнт зобов`язалась сплачувати за це винагороду (гонорар) (пункт 1.1. договору).

Розділом 4 договору визначено, що розмір та умови здійснення винагороди (гонорару) визначається додатковою угодою до даного договору.

Згідно з умовами додаткової угоди №3 до вказаного вище договору від 02 грудня 2020 року, сторони погодили розмір гонорару, який має сплачуватись замовником (позивачем у справі) на користь виконавця (адвоката) в період з 02 грудня 2020 року по 31 грудня 2021 року: за ведення однієї справи у суді першої інстанції в Окружному адміністративному суді міста Києва - 9000,00 грн.

Згідно акта здачі-приймання наданої правничої допомоги від 20 грудня 2021 року позивачу були надані такі послуги:

- 02.12.2020 року укладення договору про надання правничої допомоги; проведення консультації (роз`яснено зміст договору, права і обов`язки по договору, можливі варіанти позиції) - 1 години;

- 02.12.2020 року - ознайомлення з документами, наданими клієнтом, та їх правовий аналіз (3 години); аналіз законодавства і судової практики щодо особливостей оскарження дії та бездіяльності ТОВ «Рада 2»(3 години); підготовка до складання процесуальних документів та консультація клієнта (1 година);

- 02.12.2020 року - написання позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (1 годин);

- 03.12.2020 року написання позовної заяви про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (7 годин);

- 04.12.2021 року - консультація клієнта та передача Позовної заяви Клієнту для внесення змін за його вимогою та подачі до суду (2 години);

- 04.12.2020 року - 20.12.2021 року - складання заяв та передача їх Клієнту для внесення змін за його вимогою та подачі до суду (8 годин); моніторинг руху справи у суді та вчинення інших процесуальних дій щодо ведення справи (8 годин).

Вартість наданих послуг (гонорар) позивачем не сплачено.

Вирішуючи питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, суд вважає за необхідне зазначити, що аналіз первинних документів та надання усної консультації клієнтові є виконанням умов договору щодо надання правової допомоги та не може бути віднесено до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у розумінні вимог чинного законодавства.

Також, вирішуючи питання щодо співмірності витраченого часу та об`єму наданих послуг, суд зазначає, що представником позивача не надано суду детального розрахунку часу, який був витрачений останнім.

Більш того, суд вважає за необхідне наголосити, що на підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 10 червня 2021 року у справі №820/479/18 та у своїй постанові від 10 вересня 2021 року у справі №460/2315/19.

Суд зауважує, що у висновку ЄСПЛ, викладеному у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява №71660/11), у пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява №72277/01), у пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (Заява №66561/01), суд зазначив, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим, а у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі «Lavents v. Latvia» (Заява №58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну ціну.

Більш того, слід зазначити, що на переконання суду, комісія банку, яку сплатила позивач у розмірі 17,16 грн не входить до видів судових витрат, оскільки є сплатою за надані банківською установою послуги, а за послуги з надання професійної правничої допомоги.

Щодо стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн, суд наголошує, що питання щодо стягнення на користь позивача судового збору вирішено судом при ухваленні даного рішення суду та з урахуванням задоволених позовних вимог, керуючись частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судом було вирішено стягнути на користь позивача за рахунок відповідача судовий збір у розмірі 420,00 грн.

З урахуванням вищевикладеного, зважаючи на той факт, що в матеріалах справи відсутні докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що комісія банку не входить до складу судових витрат, а питання щодо розподілу витрат, понесених на сплату судового збору, вирішено судом при ухваленні рішення суду, суд дійшов висновку про необгрунтованість вимог щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу та відсутність правових підстав для їх стягнення за рахунок відповідач на користь позивача.

На підставі вище викладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» щодо не надання відповіді на запит на інформацію ОСОБА_1 від 28 жовтня 2020 року, отриманий товариством 02 листопада 2020 року.

3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (02068, місто Київ, вулиця А.Ахматової, будинок 3, ) розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 28 жовтня 2020 року, отриманий Товариством з обмеженою відповідальністю «Рада» 02 листопада 2020 року та надати відповідь на нього у встановленому законом порядку.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (02068, місто Київ, вулиця А.Ахматової, будинок 3, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, понесені нею, у розмірі 420, 40 грн. (чотириста двадцять гривень 40 копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рада 2» (02068, місто Київ, вулиця А.Ахматової, будинок 3, ).

Повне судове рішення складено 03.02.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна