Справа № 200/7946/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року справа №200/7946/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Міронової Г.М., суддів Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 р. у справі № 200/7946/21 (головуючий І інстанції суддя Стойка В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у червні 2021 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив визнати протиправними дії відповідача в частині не поновлення виплати їй пенсії з 01.07.2014 р. на підставі рішення суду у справі № 200/4390/20-а на банківський рахунок АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 ; зобов`язати відповідача зараховувати їй пенсійні кошти на банківський рахунок АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 ; cтягнути з відповідача на її користь заборгованість у повному обсязі з 01.07.2014 р. по день зарахування пенсійних коштів на банківський рахунок АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 з компенсацією втрати частини доходів у місячний строк після набрання рішення у цій справі законної сили (а.с. 1-10).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 закрито провадження в адміністративній справі № 200/7946/21 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача в частині не поновлення виплати пенсії з 01.07.2014 р. на підставі рішення суду у адміністративній справі № 200/4390/20-а на банківський рахунок АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , зобов`язання відповідача зараховувати пенсійній кошти на банківський рахунок АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 ; cтягнення з відповідача на користь позивача заборгованість у повному обсязі з 01.07.2014 р. по день зарахування пенсійних коштів на банківський рахунок АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 (а.с. 41-42).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 року у справі № 200/7946/21 позов задоволено.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії за період з 01.07.2014 року (а.с. 44-47).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що суми пенсії, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, а саме з 01.07.2014 по 31.07.2021 обліковуються в Управлінні та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Також вказує на те, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати за період з 1 липня 2014 по 31 липня 2021 може бути виплачена позивачу у тому самому місяці, у якому буде здійснюватись виплата заборгованості за відповідний період.

Таким чином вважає, що рішення про стягнення суми компенсації втрати частини доходів є передчасною та не підлягає задоволенню, а право позивача щодо її отримання може бути порушеним після виплати заборгованості за відповідний період та лише за умови не виплати компенсації у тому же місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року у справі № 200/4390/20-а, яке набуло законної сили 16.11.2020 року, позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.07.2014 року. Визнано протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2014 року. Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсій ОСОБА_1 , а також сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість за весь період, починаючи з 01.07.2014 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

З протоколу виплати пенсії ОСОБА_1 вбачається, що сума заборгованості є нарахованою та не сплаченою, компенсація втрати частини доходів не нарахована та не сплачена.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

За унормуванням статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Так, питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).

Статтею 1 Закону передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до статті 2 Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

Із наведеного слідує, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі страхових виплат). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі органом соціального страхування) добровільно чи на виконання судового рішення.

Сума компенсації згідно статті 3 Закону обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За змістом статті 4 Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З аналізу норм Закону та Порядку № 159 слідує, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов:

1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії;

2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата);

3) порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання);

4) затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців;

5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.

Суд звертає увагу на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 18.11.2014 у справі № 21-518а14, в якій зазначено, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі соціальних виплат). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення, однак суд звертає увагу, що, як вказано Верховним судом України, основною умовою для виплати компенсації є порушення строків виплати саме нарахованих доходів.

У постанові від 21.05.2014 у справі № 6-43цс14 Верховний Суд України зазначив, що за наявності визначених Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду.

З наведеного слідує, що у випадку коли суми нараховуються за рішенням суду, то підстава для виплати компенсації виникає у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, а визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Отже, компенсація втрати частини доходів у разі порушення строків виплати страхових виплат пов`язана з фактичною виплатою заборгованості пенсії за відповідний місяць.

Як було зазначено вище, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09.09.2020 року у справі № 200/4390/20-а, яке набуло законної сили 16.11.2020 року, визнано протиправною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.07.2014 року. Визнано протиправними дії Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2014 року. Зобов`язано Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсій ОСОБА_1 , а також сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість за весь період, починаючи з 01.07.2014 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовлено. На виконання рішення суду, управлінням проведено нарахування пенсії, втім відповідачем не сплачено компенсацію втрати частини доходу за зазначений період.

За таких обставин суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію компенсацією втрати частини доходів з 01.07.2014 року. Вказаний у позовних вимогах спосіб захисту прав «стягнення» підлягає відхиленню з огляду на те, що компенсація не є нарахованою, тобто тверді суми - відсутні.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно ч. 2 ст. 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 10 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію за втрату частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії за період з 01.07.2014 року.

За приписами ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем не доведено, що у спірних правовідносинах, він діяв правомірно.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 18 серпня 2021 р. у справі № 200/7946/21 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді А.А. Блохін

І.В. Геращенко