Справа № 640/30922/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року адміністративну справу позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Офісу великих платників податків ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про звільнення, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України №1455-о від 21.10.2020 р. «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків ДФС № 230-о від 21.10.2020 р. «Про оголошення наказу ДФС України від 21.10.2020 р. №1455-о «Про звільнення ОСОБА_1 »»

- поновити його на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організації викриття економічних злочинів міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби або на аналогічній посаді підрозділу, що виконує завдання та функції відділу/управління (у зв`язку зі змінами найменування, ліквідації (реорганізацією) попереднього підрозділу) який існує на день винесення рішення у справі;

- стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22.10.2020 р. по день ухвалення рішення у справі.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що у порушення вимог ст.ст. 42, 49-2 Кодексу законів про працю України одночасно з попередженням про звільнення йому не було запропоновано іншої аналогічної або жодної іншої вакантної посади та не враховано його переважне право на залишення на роботі.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати згадане рішення та ухвалити постанову про задоволення позову.

Зокрема, скаржник посилається на те, що суд попередньої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин Закон України «Про державну службу», оскільки він проходив службу у податковій міліції.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.

Судом попередньої інстанції встановлено, що наказом № 358-о від 14.09.2009 р. Федорович прийнятий на службу до органів податкової міліції.

19 червня 2020 р. позивача попереджено про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату, за відсутності можливого подальшого використання на службі.

Наказом Державної фіскальної служби України № 1455-о від 21.10.2020 р. «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади та податкової міліції ДФС заступника начальника управління - начальника відділу організації викриття економічних злочинів міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби та податкової міліції ДФС у запас збройних сил на підставі підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Названий наказ оголошено наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 230-о від 21.10.2020 р., яким звільнено 21.10.2020 р.

Ухвалюючи рішення у справі, суд попередньої інстанції виходив з того, що Закон України «Про державну службу» не покладає на суб`єкта призначення обов`язок пропонувати рівнозначну посаду або іншу роботу.

На думку колегії суддів, зазначений висновок суду є наслідком неповного з`ясування судом обставин справи та неналежного застосування нормативно-правових актів, що регулюють ці правовідносини.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У період виникнення спірних правовідносин пунктом 348.1 статті 348 Податкового кодексу України визначалось, що податкова міліція складається із спеціальних підрозділів по боротьбі з податковими правопорушеннями, що діють у складі відповідних контролюючих органів, і здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, виконує оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції.

Згідно пункту 356.1 статті 356 Податкового кодексу України держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Відповідно до пункту 17 частини 3 статті 3 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.

Спеціальним законом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України є Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 р. № 580-VIII (надалі за текстом - «Закон № 580-VIII»).

Частиною 1 статті 59 Закону № 580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частини 3 статті 61 Закону № 580-VIII за поліцейськими зберігаються всі права, визначені для громадян України Конституцією та законами України, крім обмежень, встановлених цим та іншими законами України.

Частиною 1 статті 68 Закону № 580-VIII передбачено, що у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення.

Відповідно до частини 2 названої статті Закону № 580-VIII поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті.

Згідно частини 3 статті 68 Закону № 580-VIII поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1716 від 30.10.1998 р. «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення їм вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги» установлено, що особи начальницького складу податкової міліції проходять службу в порядку, встановленому Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114.

Згідно підпункту «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Таким чином, наведеними правовими нормами прямо передбачено, що особи начальницького складу органів внутрішніх справ можуть бути звільнені в запас через скорочення штатів лише за умови неможливості їх подальшого використання на службі.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України (надалі за текстом - «КЗпП України») правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно частини 2 названої статті КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно частин 1, 3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Із матеріалів справи вбачається, що при звільненні ОСОБА_1 питання про можливість використання його на службі не вирішувалось і жодних посад йому не пропонувалось.

І у відзиві на позов відповідач посилався не на неможливість використання позивача на службі, а на норми Закону України «Про державну службу».

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 р., обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць.

У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

За даними листків непрацездатності у вересні ОСОБА_1 перебував на лікуванні.

Згідно розрахунковому листу за липень та серпень 2020 р. позивач отримав 23 340 грн. заробітної плати.

Середньоденна заробітна плата складає 542 грн. 80 коп.

Станом на 20.02.2022 р. позивач перебував у вимушеному прогулі протягом 325 днів.

Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню 176 410 грн. 00 коп. (542,8 грн. х 325 дн.).

Згідно частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, зокрема, є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної фіскальної служби України №1455-о від 21.10.2020 р. «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Визнати протиправним та скасувати наказ Офісу великих платників податків ДФС № 230-о від 21.10.2020 р. «Про оголошення наказу ДФС України від 21.10.2020 р. №1455-о «Про звільнення ОСОБА_1 »»

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організації викриття економічних злочинів міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків ДФС.

Стягнути з Офісу великих платників податків ДФС (м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 22.10.2020 р. по 10.02.2022 р. у розмірі 176 410 (сто сімдесят шість тисяч чотириста десять) грн. 00 коп.

Постанову в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організації викриття економічних злочинів міжрегіонального оперативного управління Офісу великих платників податків ДФС та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць, що становить 11 670 (одинадцять тисяч шістсот сімдесят) грн. 20 коп., допустити до негайного виконання.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанова складена в повному обсязі 21 лютого 2022 р.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко