Справа № 718/3127/21
Суддя: Асташев С. А.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 718/3127/21
Провадження №2-а/726/9/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2022 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Асташева С. А.,

за участю секретаря судових засідань Сківернічук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 5152080 від 16.12.2021,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 подано до суду адміністративний позов до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5152080 від 16.12.2021.

Свої вимоги мотивує тим, що дійсно того дня 16.12.2021 у автомобілі разом із ним перебував його малолітній син, однак за кермом син не перебував, а керував авто позивач. Чому його притягнуто до відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП не розуміє, адже належних та допустимих доказів немає, а одна лише постанова не може достовірно свідчити про вчинення правопорушення. Крім того у постанові невірно вказані дані його сина адже останній - ОСОБА_2 , а в постанові невірно зазначено по батькові « ОСОБА_4 ».

Також звертає увагу суду, що не відмовлявся від підпису, а постанова взагалі при ньому не виносилася, про неї дізнався лише 20.12.2021, отримавши її копію поштою, з цих підстав просить суд поновити строк на оскарження.

10.02.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від УПП в Чернівецькій області, у якому представник відповідача просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зазначає, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП, поліцейським було роз`яснено права позивачеві та, відповідно до вимог ч.1 ст. 283 та п.1 ч.1 ст. 284 КУпАП, винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення і накладено адміністративне стягнення 3400 грн. Вказує, що поліцейський діяв в межах наданих йому повноважень, мав законні підстави для зупинки транспортного засобу, та вимоги надати документи, передбачені законодавством, а позивач не надав доказів, які б спростували факт вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.

При цьому, факт порушення підтверджується винесеною постановою у справі про адміністративне правопорушення, даними безпосереднього спостереження, осіб уповноважених на складання протоколу (постанови). Технічна помилка у по батькові малолітнього не спростовує встановлених обставин.

Ухвалою судді Кіцманського районного суду Чернівецької області Скорейко В.В. від 29.12.2021 вказаний вище адміністративний позов ОСОБА_1 передано на розгляд до Садгірського районного суду м. Чернівці.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2022 матеріали справи передані на розгляд головуючого судді Асташева С.А.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 25 січня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 03 лютого 2022 року, яке у зв`язку із ненадходженням відзиву від відповідача та неявкою сторін відкладено на 21 лютого 2022 року.

У судове засідання 21 лютого 2022 року сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог КАС України, що підтверджується матеріалами справи.

Від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Мандзюка В.Б. 03 лютого 2022 року надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги останній підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання, про поважні причини неявки суд не повідомив. Скерував 10.02.2022 відзив на позов.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, в силу ч.4 ст. 229 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішуючи надану справу без участі сторін за наявними у ній доказами, суд приходить до наступного висновку.

Щодо заявленого у позові клопотанні про поновлення строку на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, суд вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Згідно ст. 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Так, оскаржувана постанова винесена 16 грудня 2021 року, у день розгляду справи, однак позивачем її копія не отримана того ж дня, що підтверджується даними відмітки у постанові, згідно якої останній від підпису та отримання копії постанови відмовився.

Також, відповідно до відмітки у постанові її копію надіслано рекомендованим листом вих №18430 від 17.12.2021. Даних щодо отримання такої постанови, матеріали справи не містять.

Однак, враховуючи, що копію постанови було надіслано особі, яка притягається до адміністративної відповідальності поштою, таким чином, з метою забезпечення права останнього на оскарження та судовий захист, суд знаходить законні підстави для поновлення строку на оскарження постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Судом встановлено, що 16.12.2021 поліцейським 1 батальйону 1 роти, рядовим поліції УПП в Чернівецькій області Сороцьким П.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не а автоматичному режимі, серії ЕАО №5152080 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 126 КУпАП, за те, що останній 16.12.2021 о 00:08 в с. Лашківка, дорога М-19, 473 км, передав керування транспортним засобом Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , особі (малолітньому сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ), яка не має права керування транспортним засобом, чим порушив вимоги п. 2.2. ПДР (передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом).

Вказаною постановою ОСОБА_4 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень (а.с.8).

Разом із відзивом, представник відповідача долучає копію посадової інструкції та документи на підтвердження повноважень.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно п. 8, та п.11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Також поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно п. 2.2 ПДР України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає у разі керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або у разі передачі керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до положень ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до п.5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена Наказом МВС № 1395 від 07.11.2015 року, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складається у письмовій формі або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11.10.2016 у справі №816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Не дивлячись на зазначене, відповідачами жодних доказів на підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення, окрім винесеної постанови, яка є предметом оскарження до суду не надано.

При цьому, питання законності дій поліцейських та повноважень на винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення позивачем не оскаржується, а останній заперечує сам факт вчиненого правопорушення.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, беручи до уваги встановлені під час судового розгляду справи обставини та докази, суд приходить до висновку, що відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення та винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги КУпАП в повній мірі.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Як встановлено судом, позивач заперечує як факт передачі керування транспортним засобом при обставинах, викладений у постанові своєму неповнолітньому сину, і відповідно порушення правил дорожнього руху.

При цьому жодних доказів вчиненого правопорушення ОСОБА_4 відповідачем суду не надано, як і не надано доказів, що б підтверджували факт керування транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортним засобами.

Більше того, позивач вказує, що у постанові невірно зазначені анкетні дані його сина, адже останній по батькові « ОСОБА_2 », а не « ОСОБА_4 », як зазначено у постанові від 16.12.2021.

Така «технічна» помилка зі слів відповідача не є визначальною, при вирішенні питання щодо законності винесення постанови, але враховується судом.

Також поза увагою суду не може залишитися і той факт, що у оскаржувані постанові по справі щодо ОСОБА_4 його особу встановлено за посвідченням водія, що також підтверджує доводи останнього, що саме він того дня керував транспортним засобом.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, поміж іншого, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справ та посилання на норму закону, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 21.12.2018 року у справі № 263/15738/16-а.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за відсутності зафіксованого факту події правопорушення, не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення особою, яка притягається до відповідальності, оскільки постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.08.2019 року у справі № 712/12830/16-а.

Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом наявності складу порушення, оскільки така по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує процедура його фіксування.

Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивачем, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі, однак в даній справі відсутні будь-які докази, відеозаписи чи фотофіксація правопорушення, дані про передачу керування транспортним засобом іншій особі, чи факт керування транспортним засобом особою, що не має такого права, а отже за таких обставин справи суд позбавлений об`єктивної можливості встановити факт порушення позивачем Правил дорожнього руху.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі «Алене де Рібермон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст.62 Конституції України).

Із врахуванням зазначених положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.

Відповідачем не надано суду, у порядку передбаченому КАС, доказів, які досліджені працівником поліції та були взяті до уваги при винесенні оскаржуваної постанови. Таким чином, відповідач не виконав свій обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення. Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи, що відповідач у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов не довів факту вчинення правопорушення і як наслідок правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, тому суд не має можливості перевірити достовірність обставин, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності.

Приймаючи до уваги, що всі сумніви щодо доведеності вини правопорушника слід тлумачити на його користь, за відсутності переконливих доказів вини позивача, суд дійшов висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення щодо позивача слід скасувати та закритти провадження у справі, на підставі п.3 ч.3 ст. 286 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55, 62 Конституції України, Правилами дорожнього руху, Законом України «Про національну поліцію», ст.ст. 9, 126, 245, 251-252, 274, 283, 288 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 20, 72, 77, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5152080 від 16.12.2021.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Чернівецькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5152080 від 16.12.2021 - задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5152080 від 16.12.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 (три тисячі чотириста) гривень 00 копійок - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення, в той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий суддя С. А. Асташев