Справа № 520/17656/21
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 р.Справа № 520/17656/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Григорова А.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Жилкомсервіс" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Мар`єнко Л.М., м. Харків, повний текст складено 05.11.21 року по справі № 520/17656/21

за позовом ОСОБА_1

до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" Харківської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" Харківської міської ради, в якій просив суд першої інстанції:

- визнати протиправними дії Комунального підприємства "Жилкомсервіс" Харківської міської ради щодо відмові у наданні публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 01.08.2021;

- зобов`язати Комунальне підприємство Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" Харківської міської ради повторно розглянути запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 01.08.2021 та надати на нього відповідь згідно з національним законодавством;

- стягнути з Комунальне підприємство Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" витрати на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 у розмірі 4000 грн. (чотири тисячі гривень);

- стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на порушення відповідачем своїх прав, передбачених Законом України "Про доступ до публічної інформації", що виразилося у відмові у наданні публічної інформації на запит від 01.08.2021.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року (з урахуванням ухвали від 07.12.2021 року про виправлення описки) позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Комунального підприємства "Жилкомсервіс" Харківської міської ради щодо відмові у наданні публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 01.08.2021 року.

Зобов`язано Комунальне підприємство Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" Харківської міської ради повторно розглянути запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 01.08.2021 та надати на нього відповідь, враховуючи висновки суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства "Жилкомсервіс" на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.12.2021 року доповнено рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року у справі №520/17656/21 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Жилкомсервіс" Харківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства "Жилкомсервіс" на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).

Зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 9,60 (дев`ять гривень 60 копійок), сплачений згідно квитанції від 13.09.2021 року №72Т003СОО.

Комунальне підприємства "Жилкомсервіс" не погодившись з рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року, подало апеляційну скаргу, в якому просило суд апеляційної інстанції скасувати це рішення повністю та ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Жилкомсервіс".

В обґрунтування вимог скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Посилається, що зі змісту запиту вбачається, що позивач просить надіслати копії цивільно-правових та/або трудових угод, які укладались посадовими особами КП «Жилкомсервіс» Харківської міської ради, предметом яких було надання підприємству юридичних послуг, послуг із представництва в судах у період з 2019-2021 року, а також копій актів виконаних, робіт і платіжних доручень за вказаними договорами. Посилається на приписи ч.2 ст.7 Закону України "Про доступ до публічної інформації", відповідно до яких розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Зазначає, що з урахуванням того, що КП «Жилкомсервіс» володіє конфіденційною інформацією, за відсутності ознак інтересів національної безпеки та економічного добробуту та прав людини, та позбавлений права поширювати таку інформацію за відсутності згоди суб`єкта, яким було обмежено доступ до інформації. При цьому, інформація, що міститься у запитуваних позивачем документах обмежена відповідними суб`єктами (не КП «Жилкомсервіс») та може поширюватися лише у визначеному ними порядку за їхнім бажанням, а отже є конфіденційною. Відповідно вважає, що відповідь КП «Жилкомсервіс» від 09.08.2021 №16741/2/0705 на запит на доступ до публічної інформації від 01.08,2021 року є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам Закону. Зазначає, що позивачем, всупереч положень ст.ст.9,77 КАС України, жодним чином, належними та допустимими доказами не спростовано такі доводи КП «Жилкомсервіс» (відповідача), а судом, фактично, безпідставно проігноровано доводи відповідача в цій частині. Стосовно витрат на професійну правничу допомогу зазначає наступне. Так, посилається, що судом першої інстанції, було помилково зазначено, що «представником позивача не було заявлено клопотання щодо зменшення розміру судових витрат, адже таке клопотання було заявлено у відзиві на позовну заяву КП «Жилкомсервіс». Зазначає, що враховуючи значну кількість поданих типових позовів, складених інших процесуальних документів - відзивів, заперечень та інше, фактичний обсяг часу, що можливо витрачений Адвокатським бюро «Трофімов Дмитро Юрійович» на аналіз запиту та складання позовної заяви у даній справі значно менший, ніж визначений у акті прийому передачі наданих послуг, що є підставою для зменшення судом таких витрат, а витрати на складання спрощеного викладу позовної заяви, також, є необґрунтованими та непропорційними до предмета спору, адже взагалі не є процесуальним документом, як таким. Вважає, що судом безпідставно не враховано клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат. Посилається, що єдиною метою подання цього позову є можливість отримання позивачем стягнення судових витрат па професійну правничу допомогу, яка фактично безоплатно надається його батьком, а не захист нібито порушених прав позивача. Тим самим, судом першої інстанції, також, було неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для вирішення цієї справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню на підставі п.1 ч.1 ст. 317 КАС України.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги відповідача, прохав суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу КП «Жилкомсервіс» на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Окрім того, позивачем було подано до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому останній прохав суд апеляційної інстанції здійснити апеляційний перегляд даної справи 15.02.2022 на 11:00 за відсутності позивача.

Відповідач про дату, час та місце розгляду даної справи був повідомлений заздалегідь та належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги, прохав її задовольнити.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції, що 01.08.2021 позивач за допомогою електронного засобу зв`язку звернувся до відповідача із запитом на доступ до публічної інформації (електронний документ, накладено кваліфікований електронний підпис), в якому просив надати таку інформацію шляхом надіслання на його електронну адресу копії цивільно-правових та/або трудових угод, які укладались посадовими особами КП «Жилкомсервіс» Харківської міської ради, предметом яких було надання підприємству юридичних послуг, послуг із представництва в судах у період з 2019-2021 року, а також копій актів виконаних робіт і платіжних доручень за вказаними договорами.

Листом від 09.08.2021 за вих. №16471/2/0705 відповідачем надано відповідь на запит за підписом директора Мальованого Г.О. шляхом направлення скан-копії даного листа на поштову адресу позивача, в якому зазначено про відмову у наданні інформації у зв`язку з тим, що відповідач вважає її конфіденційною.

Позивач, вважаючи протиправними дії Комунального підприємства "Жилкомсервіс" Харківської міської ради щодо відмови у наданні публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 01.08.2021, звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у розумінні положень Закону №2939-VI запитувана позивачем інформація є публічною, тобто такою, що створена під час діяльності органу місцевого самоврядування та стосується розпорядження державним чи комунальним майном, доступ до якої не може бути обмеженим. Крім того, задовольняючи вимоги позивача в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства "Жилкомсервіс" на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок), суд першої інстанції виходив з того, що оскільки представником відповідача не було заявлено клопотання щодо зменшення розміру судових витрат, наявні правові підстави для задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. ст.5,7 Закону України "Про інформацію" кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України "Про доступ до публічної інформації" від 13 січня 2011 року № 2939-VI (далі по тексту - Закон № 2939-VI у редакції станом на час спірних правовідносин).

Відповідно до ст.1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Частиною 2 ст.5 Закону № 2939-VI визначено, що доступ до інформації серед іншого забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до ч.5 ст.6 № 2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

Приписами ст.13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Відповідно до ст.14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані:

1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами;

2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні;

3) вести облік запитів на інформацію;

4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо;

5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації;

6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Згідно до ст.327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.3 ст.8 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) господарська компетенція органів державної влади та органів місцевого самоврядування реалізується від імені відповідної державної чи комунальної установи.

Частиною 7 ст.78 ГК України визначено, що органами управління комунального унітарного підприємства є, зокрема, керівник підприємства, який призначається (обирається) органом, до сфери управління якого належить підприємство, або наглядовою радою цього підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).

Відповідно до ч.1 ст.140 ГК України джерелами формування майна суб`єктів господарювання є, зокрема, грошові та матеріальні внески засновників; доходи від реалізації продукції (робіт, послуг); доходи від цінних паперів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів та інше.

Колегія суддів звертає увагу, що приписами ст.22 Закону №2939-VІ визначаються підстави для відмови та відстрочки в задоволенні запиту на інформацію.

Так, ч.ч.1-3 наведеної вище статті визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.

Колегія суддів зазначає, що рішенням Харківської міської ради Харківської області 4 сесії 5 скликання від 26.07.2006 р. №69/06 було створено Комунальне підприємство "Жилкомсервіс", статутний фонд якого сформовано за рахунок майна, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Правовий статус комунального підприємства, особливості його створення і джерел формування його майна дають підстави для висновку, що комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності, є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 22.07.2020 року по справі №524/9076/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 01.08.2021 позивач звернувся до відповідача із запитом на доступ до публічної інформації, в якому просив надіслати на його електронну адресу копії цивільно-правових та/або трудових угод, які укладались посадовими особами КП «Жилкомсервіс» Харківської міської ради, предметом яких було надання підприємству юридичних послуг, послуг із представництва в судах у період з 2019-2021 року, а також копій актів виконаних робіт і платіжних доручень за вказаними договорами (а.с.20).

Листом від 09.08.2021 за вих. №16471/2/0705 відповідачем надано відповідь позивачу на його запит на доступ до публічної інформації, в якому зазначено про відмову у задоволенні запиту останнього через невідповідність його предмета вимогам закону (пункт 2 частини першої статті 22 Закону №2329-VI) (а.с. 21).

Тобто, зі змісту вказаного листа вбачається, що підставою для відмови у задоволенні запиту позивача було те, що запитувана інформація відноситься до конфіденційної інформації підприємства.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що правовий статус комунального підприємства, особливості його створення і джерел формування його майна дають підстави для висновку, що комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності, є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що в розумінні приписів Закону №2939-VI запитувана позивачем інформація є публічною, тобто такою, що створена під час діяльності органу місцевого самоврядування та стосується розпорядження державним чи комунальним майном, доступ до якої не може бути обмеженим.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 22.07.2020 року по справі №524/9076/17.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідач надаючи відповідь на запит позивача, не позбавлений права заретушувати інформацію, якщо була необхідність у зазначенні персональних даних третіх осіб чи іншої інформації забороненої до розголосу.

Доводи апеляційної скарги про те, що інформація, що міститься у запитуваних позивачем документах обмежена відповідними суб`єктами (не КП «Жилкомсервіс») та може поширюватися лише у визначеному ними порядку за їхнім бажанням, а отже є конфіденційною, а тому відповідь КП «Жилкомсервіс» від 09.08.2021 №16741/2/0705 на запит на доступ до публічної інформації від 01.08.2021 року є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам Закону, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що суперечать наведеним вище висновкам.

Стосовно посилання в апеляційній скарзі про те, що позивачем, всупереч положень ст.ст.9,77 КАС України, жодним чином належними та допустимими доказами не спростовано доводи КП «Жилкомсервіс» (відповідача), а судом, фактично, безпідставно проігноровано доводи останнього, то колегія суддів відхиляє наведені посилання, оскільки по - перше в силу ч.2 ст.77 КАС України саме на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, покладається обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій, а по - друге, як вже зазначалося вище, запитувана позивачем інформація не може бути обмежена відповідачем.

З огляду на наведені вище висновки, враховуючи при цьому наведену вище правову позицію Верховного Суду по справі №524/9076/17, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковою до застосування у спірних правовідносинах по даній справі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправними дії Комунального підприємства "Жилкомсервіс" Харківської міської ради щодо відмови у наданні публічної інформації на запит ОСОБА_1 від 01.08.2021 року та зобов`язання Комунальне підприємство Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" Харківської міської ради повторно розглянути запит на доступ до публічної інформації ОСОБА_1 від 01.08.2021 та надати на нього відповідь, враховуючи висновки суду.

Надаючи оцінку правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства "Жилкомсервіс" на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок), колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів звертає увагу, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі по тексту - Закон № 5076-VI) встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ч.ч.7,9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Як вбачається з матеріалів даної справи, позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було надано наступні завірені документи:

- договір про надання професійної правничої допомоги від 10.08.2021 №10/08/2021;

- акт прийому - передачі послуг за договором про надання правової (професійної правничої) допомоги №1 від 20.08.201 до Договору №10/08/2021 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 10.08.2021;

- прибутковий касовий ордер №1 від 20.08.2021 року.

При цьому, зі змісту акту прийому - передачі послуг за договором про надання правової (професійної правничої) допомоги №1 від 20.08.201 до Договору №10/08/2021 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 10.08.2021 вбачається, що Адвокатським бюро "Трофімов Дмитро Юрійович" надав ОСОБА_1 наступні послуги: 1. аналіз запиту на доступ до публічної інформації клієнта від 01.08.2021, відповіді КП "ЖИЛКОМСЕРВІС" Харківської міської ради від 09.08.2021, вартість 500 грн., кількість годин -1; дата виконання 10.08.2021; 2. складання позовної заяви в порядку адміністративного судочинства про визнання протиправними дій Комунального підприємства «ЖИЛКОМСЕРВІС» Харківської міської ради щодо відмови Комунального підприємства «ЖИЛКОМСЕРВІС» Харківської міської ради від 09.08.2021 у наданні Клієнту публічної інформації за його запитом на доступ до публічної інформації від 01.08.2021, зобов`язання Комунального підприємства «ЖИЛКОМСЕРВІС» Харківської міської ради вчинити дії (повторно розглянути запит Клієнта на доступ до публічної інформації від 01.08.2021), вартість 3000 грн.; кількість годин -6; дата виконання 20.08.2021; 3. складання спрощеного викладу позовної заяви Клієнта до Комунального підприємства «ЖИЛКОМСЕРВІС» Харківської міської ради, вартість 500 грн.; кількість годин -1; дата виконання 20.08.2021.

Колегія суддів, зазначає, що надані ОСОБА_1 документи в підтвердження витрат на професійну правничу допомогу фактично є такими, що підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката (Адвокатського бюро "Трофімов Дмитро Юрійович").

При цьому, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що надана позивачем квитанція до прибуткового касового ордеру від 20.08.2021 року, що підписана керуючим бюро Трофімовим Д.Ю. аж ніяк не свідчить про реальність таких витрат позивача, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, оскільки чинним законодавством не передбачено, яким саме має бути документ в підтвердження оплати витрат на професійну (правничу) допомогу, а тому вказаний документ є таким, що підтверджує витрати позивача, пов`язані із наданням йому правової допомоги.

Також, колегія суддів звертає увагу, що приписами ч.ч.5-7 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постановах Верховного Суду від 09.03.2021 року по справі №200/10535/19-а, від 05 серпня 2020 року у справі №640/15803/19.

Колегія суддів звертає увагу, що в розумінні ч.6 ст.134 КАС України Комунальне підприємство "Жилкомсервіс" заявило відповідне клопотання щодо зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, що вбачається зі змісту відзиву на позов. (а.с.31-34).

Відповідно доводи суду першої інстанції про те, що відповідачем не було заявлено клопотання щодо зменшення розміру судових витрат є помилковими.

Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19).

Окрім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду, висловленою в постанові від 23.04.2019 р. по справі №826/9047/16.

Відповідно до ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/West Alliance Limited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 02.09.2020 р. по справі №826/4959/16 вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Надаючи оцінку зазначеній в акті прийому - передачі послуг за договором про надання правової (професійної правничої) допомоги №1 від 20.08.201 до Договору №10/08/2021 про надання правової (професійної правничої) допомоги від 10.08.2021 послузі наданій позивачу Адвокатським бюро "Трофімов Дмитро Юрійович" щодо складання спрощеного викладу позовної заяви Клієнта до Комунального підприємства «ЖИЛКОМСЕРВІС» Харківської міської ради, (вартість 500 грн.; кількість годин -1; дата виконання 20.08.2021), колегія суддів зазначає, що остання не може вважатися в якості послуги з надання правової (правничої) допомоги, оскільки складання спрощеного викладу позовної заяви взагалі не передбачено приписами КАС України в якості документа необхідного для подання до суду, як в якості окремого документу, так і додатку до позовної заяви.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку розмір витрат на професійну правничу допомогу на суму 4000,00 грн. за надання ОСОБА_1 послуг адвокатом (Адвокатським бюро "Трофімов Дмитро Юрійович"), заявлений позивачем та присуджений судом першої інстанції до стягнення з відповідача, є суттєво завищеним та таким, що не є співмірним із складністю справи (враховуючи незначну складність даної справи), предметом спірних правовідносин (правомірність відмови у наданні відповіді на запит на доступ до публічної інформації) з виконаною адвокатом (Адвокатським бюро "Трофімов Дмитро Юрійович") роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом (Адвокатським бюро "Трофімов Дмитро Юрійович") на виконання вказаних послуг, обсягом наданих адвокатом (Адвокатським бюро "Трофімов Дмитро Юрійович") послуг та виконаних робіт. При цьому, сума яка заявлена до відшкодування позивачу за надання послуг та виконання робіт з правової (правничої) допомоги у розмірі 4000, 00 грн. не є належним чином обґрунтованою на предмет її розміру.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що в даному випадку з огляду на приписи ч.5 ст.134 КАС України щодо співмірності розміру витрат на оплату адвоката, стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства "Жилкомсервіс" на користь ОСОБА_1 підлягає сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

Відповідно, висновки суду першої інстанції та доводи позивача, зазначені ним у відзиві на апеляційну скаргу про те, що сумою таких витрат має бути 4000,00 грн. є помилковими.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи відповідача щодо правомірності проведеної перевірки є помилковими.

Статтею 317 КАС України визначено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що внаслідок неправильного застосування норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом викладення четвертого абзацу резолютивної частини цього рішення в наступній редакції: "Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства "Жилкомсервіс" на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп". В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року по справі №520/17656/21 підлягає залишенню залишити без змін.

Стосовно посилання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу про те, що йому не було направлено судом апеляційної інстанції ухвалу про відкриття апеляційного провадження, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, як такі, що не впливають на вирішення даної справи. Крім того, з роздруківки електронної пошти, вбачається, що 09.02.2021 на електронну адресу позивача було направлено вказану ухвалу (а.с.96).

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 по справі № 520/17656/21 змінити, виклавши четвертий абзац резолютивної частини цього рішення в наступній редакції:

"Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Комунального підприємства "Жилкомсервіс" на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп".

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.11.2021 року по справі №520/17656/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)А.М. Григоров
Судді(підпис) (підпис) З.Г. Подобайло Н.С. Бартош
Повний текст постанови складено 21.02.2022 року