Справа № 953/284/22
Суддя: Колесник С. А.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 953/284/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Київський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові адміністративну справу № 953/284/22 за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністратвиного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, відповідно до якого просить постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серія ЕАО №5199476, винесену інспектором роти № 4 Батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Полейко-Лисенко Оленою Сергіївною, від 02.01.2022, пердбачене ч.4 ст.126 КУпАП України - скасувати, а справу про адміністратвине правопорушення щодо позивача - закрити. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження, без виклику сторін та за його відсутності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається, зокрема, на те, що 02.01.2022 відносно нього інспектором роти № 4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Полейко-Лисенко Оленою Сергіївною було винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, серії ЕАО № 5199476 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Із винесеною постановою позивач не згоден, вказує на те, що накладене адміністративне стягнення не відповідає фактичним обставинам справи та діючим нормам законодавства, а дану Постанову він вважає незаконною та такою що підлягає скасуванню, оскільки позивач не керував транспортним засобом, та не здійснював рух на ньому.

Також позивач вказує те, що встановивши його дані, інспектор нехтуючи своїми обов`язками, встановленими КУпАП, склала відносно нього постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, не приймаючи до уваги ані його слова щодо того, що він не керував автомобілем, без жодного належного розгляду справи про адміністративне правопорушення, та відповідно без жодних доказів того, що позивач керував транспортним засобом, та що він був позбавлений права керування в минулому.

ОСОБА_2 також зауважує на тому, що жодна із складових ознак складу адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП не доведена поліцейським під час винесення постанови, оскільки до Постанови не додається належних доказів того, що він здійснював керування транспортним засобом, та що він був позбавлений права керування.

Також посилається на те, що всі майбутні відеозаписи, що можуть бути додані представниками поліції під час розгляду справи в суді в силу практики Верховного суду не можуть вважатися належними доказами, оскільки їх взагалі не вказано як доказ у постанові та відповідно не вказано технічний засіб, яким здійснювалася фіксація.

Позивач вказує, що відповідач не надав жодного беззаперечного та допустимого доказу наявності факту керування транспортним засобом з боку позивача та посилається на Постанову Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 175/1982/16-а (2а/175/10/16), якою суд зазначив, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами; у постанові КАС ВС від 19 лютого 2020 року справа № 204/8036/16-а було встановлено, що виключно водій, а не особа, яка сидить за кермом, підлягає відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Також, під час винесення Постанови, поліцейський повинен був мати доказову інформацію на підтвердження того, що ОСОБА_1 позбавлений права керування та відповідно в якості доказу долучити таке рішення суду або витяг з поліцейської бази на підтвердження факту позбавлення його права керування, а в графі № 7 Постанови нічого не міститься.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену в постановах від 24 січня 2019 року у справі № 428/2769/17, від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а та від 19 лютого 2020 року у справі № 524/1284/17, позивач вказує, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, посилаючись на протиправність дій інспектора при винесенні оскаржуваної постанови та порушення процесуального законодавства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2022 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

Ухвалою суду від 14.01.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадженні в адміністративній справі.

Згідно ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

07.02.2021 до суду представником УПП в Харківській області ДПП подано відзив на адміністративний позов (а.с.24-27).

Представник відповідача просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі з наступних підстав.

02.01.2022 у відношенні позивача поліцейським взводу № 2 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП рядовим поліції Полейко-Лисенко О.С. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕОА № 5199476 за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Згідно відомостей інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» встановлено, що 26.04.2020 у відношенні позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 280282 за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Крім того, 05.06.2020 у відношенні останнього також було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 281069 за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.07.2020 по справі № 638/6065/20, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20 400 грн. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.09.2020 по справі № 641/4461/20, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20 400 грн. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на три роки. Станом 02.01.2022 трирічний строк позбавлення позивача права керування транспортними засобами не сплив.

Твердження позивача щодо відсутності розгляду справи та порушення його прав спростовується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського DSJX302210_002210, на якому зафіксовано факт ознайомлення позивача з його правами.

Рядовим поліції Полейко-Лисенко О.С. дотримано вимог статті 283 КУпАП, у фабулі оскаржуваної постанови викладено опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначено нормативно-правовий акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Представник відповідача вказує, що у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості. Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18 - Постанова Верховного Суду від 22 травня 2020 року в справі № 825/2328/16.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За таких обставин, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення відповідними доказами. Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обгрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обгрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду України від 14.03.2018 по справі № 760/2846/17).

Також, представник відповідача наголошує, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів на обґрунтування викладених у позові обставин.

У зв`язку з вищевказаним, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 щодо скасування постанови не підлягає задоволенню, оскільки постанова серії ЕОА № 5199476 винесена у відповідності до норм чинного законодавства, а зазначені позивачем доводи свідчать про намагання уникнути відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.

У судове засідання позивач не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Крім того, 08.02.2022 подав до суду клопотання про проведення розгляду справи без його участі за наявними матеріалами справи (а.с.6,40).

Представник Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с.48).

Відповідно до ч.1 ст.205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Згідно з ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого Згідно положень ст..289 КУпАП в разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Враховуючи викладене, положення ст.286 КАС України, ст. 289 КУпАП, суд приходить до висновку, що позивач при зверненні до суду з позовом щодо оскарження постанови від 02.01.2022 не порушив передбачений 10-денний строк для захисту своїх прав в судовому порядку, оскільки позов до суду надійшов 13.01.2021, тобто в межах 10-денного строку.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Судом встановлено, що 02.01.2022 інспектором роти № 4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Полейко-Лисенко Оленою Сергіївною складено постанову серії ЕАО № 5199476 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на підставі ч.4 ст.126 КпАП України (а.с.11-13).

Згідно оскаржуваної постанови до ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КпАП України застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400,00 грн. з зазначенням, що 02.01.2022 о 06 год. 50 хв. по вул. Ощепкова, 14/22 у м. Харкові позивач керуючи транспортним засобом Audi А4, державний номерний знак НОМЕР_1 проїхав на заборонений червоний сигнал світлофора, та за базами ІПНП було встановлено, що водій позбавлений права керування рішенням 1777с від 15.07.2020 року Комінтернівського районного суду м.Харкова на строк 3 роки, чим порушив п. 2.1 (а) ПДР України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, які стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Отже, засоби фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, є доказами у справах про адміністративне правопорушення.

Відповідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» встановлені основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема, вказано, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п. 2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейським матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачена в тому числі заст. 126 КУпАП, виносяться на місці вчинення адміністративного правопорушення. Поліцейські розглядають справи про адміністративні правопорушення, визначені устатті 222 КУпАП.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п. 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ч. 1 ст.126 КпАПУкраїни передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") та тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ч.4 ст.126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

П.2.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний номер на транспортний засіб, ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно зі статтею 280 КУпАПорган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.07.2020 по справі № 638/6065/20, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20 400 грн. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на три роки (а.с.29-30,31-33).

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.09.2020 по справі № 641/4461/20, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 20 400 грн. з одночасним позбавленням права керування транспортними засобами на три роки (а.с.34-35).

Доводи позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Позивач не надав до суду належних доказів на підтвердження наявності у нього права керування транспортним засобом, оскільки згідно постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.09.2020 та довідки ІПНП, наданих відповідачем, ОСОБА_1 був визнаний у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП та до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом на три роки.

Доказів на спростування вказаної інформації, нечинності вищевказаних постанов Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.07.2020 та Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.09.2020 позивачем надано не було, що підтверджує вину позивача у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП.

Твердження позивача щодо відсутності розгляду справи та порушення його прав спростовується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора поліцейського DSJX302210_002210, на якому зафіксовано факт ознайомлення позивача з його правами.

Рядовим поліції Полейко-Лисенко О.С. дотримано вимог статті 283 КУпАП, у фабулі оскаржуваної постанови викладено опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначено нормативно-правовий акт, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Отже, відповідач при винесенні постанови відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України та у спосіб визначений законом.

У даному спорі питання оскарження неправомірних дій працівника поліції не розглядається, оскільки позивач оскаржує незаконність постанови про накладення на нього адміністративного стягнення. Судом не встановлено порушень з боку інспектора вимог ст.278,279 КпАП України, з урахуванням вимог ч.2 розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції.

Посилання позивача про порушення його право на захист також не знайшло свого підтвердження протягом судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Європейський суд з прав людини в пункті 32 справи "Максименко проти України" обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов`язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 2,6-10,77,205,229,241-246,255,257,263,295,382 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) до Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (код ЄРДПОУ 40108646, місцезнаходження: 61033, м. Харків, вул. Шевченка, буд. 315-А) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтями 273, 275-277, 280, 282, пунктами 5 та 6 частини першої статті 283, статтями 286-288 цього Кодексу, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя С.А. Колесник