Справа № 824/519/18-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 р. м. Чернівці Справа № 824/519/18-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку письмового позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанов про накладення штрафу, -

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач) просить суд визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу № 24-07-37/028/028 від 28.03.2018 року та № 24-07-37/028/027 від 28.03.2018 року відносно ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час розгляду Апеляційним судом Чернівецької області протоколу про адміністративне правопорушення, в якому були зафіксовані такі ж порушення, що і у оскаржуваних постановах, встановлено відсутність порушення ОСОБА_1 вимог трудового законодавства та законодавства про оплату праці. Позивач вказує, що в акті інспекційного відвідування №24-07-37/028 від 12.03.2018 р. вказано безпідставні доводи відповідача про те, що завідуючій аптекою ОСОБА_2 не здійснено індексацію заробітної плати за період червень-грудень 2017 р., оскільки приписами ст. 33 Закону України «Про оплату праці» чітко встановлено, що в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Таким чином, позивач стверджує, що протягом 2017 р. не було підстав для нарахування індексації заробітної плати ОСОБА_2 , тим більше, що протягом 2017 р. її заробітна декілька разів змінювалась у сторону збільшення. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем не враховано той факт, що ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою підприємцем і робота на посаді завідуючої аптеки у ФОП ОСОБА_1 була не на постійній основі, а отже й підстав для проведення індексації заробітної плати без заяви працівника не було. Також позивач вказав, що при звільненні працівника ОСОБА_3 , з нею були здійсненні всі необхідні розрахунки у день звільнення, в тому числі і виплачено компенсацію за не відбуту відпустку в кількості 4 діб, при цьому від ОСОБА_3 жодних зауважень не надходило. Після виявлення помилковості виплати вказаній особі компенсацію за не відбуту відпустку в кількості 4 діб замість 6 діб, позивач усунув вказані недоліки та доплатив компенсацію ще за 2 доби. Крім того, позивач зазначає, що відповідач не мав права здійснювати перевірку господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 окрім тих порушень, що стосуються ймовірних порушень відносно працівника ОСОБА_3 . З вказаних підстав, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у відзиві на позов заперечує проти задоволення позову та зазначає про безпідставність позовних вимог. Відповідач вказує, що у ході інспекційного відвідування позивача було виявлено да доведено, зокрема, порушення ст. 33 Закону України «Про оплату праці» та ст. 116 КЗпП України, у зв`язку із чим правомірно прийнято оскаржувані постанови. Також відповідач вважає безпідставним посилання позивача на постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 18.05.2018 р., оскільки у вказаній постанові зазначається про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ст. 41 КУпАП. При цьому, суд апеляційної інстанції прийшов до висновків про відсутність порушень трудового законодавства лише через те, що окремі порушення, виявлені під час інспекційного відвідування та встановлені судом, в тому числі і оскаржувані позивачем, виконані позивачем в ході перевірки та у зв`язку із визнанням їх малозначними. Відповідач вказав, що позивач виплатив компенсацію за дні невикористаної відпустки ОСОБА_3 12.03.2018 р., а саме під час здійснення інспекційного відвідування, хоча вона була звільнена з роботи 29.01.2018 р., що не позбавляє його відповідальності за порушення законодавства про працю. Також відповідач вказав на безпідставність доводів позивача щодо неврахування роботи ОСОБА_2 у позивача за сумісництвом, оскільки згідно штатного розпису та табеля обліку робочого часу відображено відпрацювання вказаним працівником місячної норми години. З вказаних підстав, відповідач просив відмовити у задоволені позовних вимог та вказав на правомірність оскаржуваних постанов.

Рух справи у суді

06.06.2018 р. до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування постанов про накладення штрафу. Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернівецького окружного адміністративного суду, адміністративну справу №824/519/18-а передано на розгляд головуючому судді Дембіцькому П.Д.

Одночасно з адміністративними позов ОСОБА_1 надав заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 07.06.2018 р. у задоволенні заяви про забезпечення адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою суду від 08.06.2018 р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі на 10.07.2018 року.

Судове засідання 10.07.2018 р. не відбулось, у зв`язку із перебуванням головуючого судді по справі у відпустці. Розгляд справи призначено на 31.07.2018 року.

Судове засідання 31.07.2018 р. не відбулось, у зв`язку із неявкою сторін. Від позивача 30.07.2018 р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Розгляд справи призначено на 20.09.2018 року.

У підготовче засідання 20.09.2018 р. з`явились усі учасники справи. Суд перейшов до розгляду питання про витребування додаткових доказів по справі у порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 21.09.2018 р. витребувано у відповідача - управління Держпраці у Чернівецькій області додаткові письмові докази по справі.

У підготовче засідання 10.10.2018 р. з`явились усі учасники справи. За результатами підготовчого засідання судом прийнято ухвалу, якою закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду на 07.11.2018 року.

У судове засідання 07.11.2018 р. з`явився представник відповідача. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, однак подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи. З вказаних підстав, судом відкладено розгляд справи на 15.11.2018 року.

Судове засідання 15.11.2018 р. не відбулось, у зв`язку із неявкою сторін. Від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 20.11.2018 р. витребувано у відповідача - управління Держпраці у Чернівецькій області додаткові письмові докази по справі.

Крім того, ухвалою суду від 20.11.2018 р. зупинено провадження в адміністративній справі.

Відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернівецького окружного адміністративного суду, адміністративну справу №824/519/18-а передано на розгляд головуючому судді Брезіній Т.М., у зв`язку із відставкою судді Дембіцького П.Д.

Ухвалою суду від 07.09.2021 р. прийнято адміністративну справу до свого провадження та поновлено провадження в адміністративній справі. Розгляд справи призначено на 23.09.2021 року.

У підготовче судове засідання 23.09.2021 р. з`явився представник відповідача. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. У зв`язку із цим судом відкладено розгляд справи на 21.10.2021 року.

Судове засідання 21.10.2021 р. не відбулось, у зв`язку із неявкою сторін. Розгляд справи призначено на 01.11.2021 року.

У підготовче судове засідання 01.11.2021 р. з`явились представники відповідача. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи. Розгляд справи відкладено до 22.11.2021 року.

У підготовче судове засідання 22.11.2021 р. з`явились усі учасники справи. За результатами підготовчого засідання судом закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 13.12.2021 року.

Судове засідання 21.10.2021 р. не відбулось, у зв`язку із неявкою сторін. На підставі заяв учасників справи суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Управління Держпраці у Чернівецькій області, на підставі наказу від 06.03.2018 п. №85 та направлення від 06.03.2018 р. №04-028, з 07.03.2018 р. по 12.03.2018 р. проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , результати якої зафіксовані в акті №24-07-37/028 від 12.03.2018 року. Зокрема, в акті зафіксовано порушення:

- ст. 33 Закону України «Про оплату праці» (згідно книги обліку нарахування заробітної плати за березень 2018 р. та п.1 пояснення ОСОБА_1 індексація заробітної плати завідуючій ОСОБА_2 за червень грудень 2017 р. нарахована в березні 2018 р. у сумі 715,25 грн та платіжною відомістю №5 виплачена до закінчення інспекційного відвідування 12.03.2018 р. в сумі 575,77 грн);

- ст. 116 КЗпП України ( хоча відповідно до наказу №3-к фармацевта ОСОБА_3 звільнено 29.01.2018 р., виплата усіх сум, що належать працівникові здійснено лише 12.03.2018 р. платіжною відомістю №3 до часу закінчення інспекційного відвідування). (а.с. 16-22).

На підставі акта №24-07-37/028 від 12.03.2018 р. відповідачем прийнято, постанови про накладення штрафу від 28.03.2018 р.:

№24-07-37/028/027 в сумі 11169 грн за порушення ст. 116 КЗпП України;

№24-07-37/028/028 в сумі 37230 грн за порушення ст. 33 Закону України «Про оплату праці».

№24/07/37/028/029 в сумі 3723 грн на підставі абз. 8 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. (а.с. 23-26, 75-83).

Також 12.03.2018 р. Управління Держпраці у Чернівецькій області склало припис №24-07-37/16 про усунення виявлених порушень у строк до 19.03.2018 року. (а.с. 60-64).

Крім того, 13.03.2018 р. відповідачем складено протокол №24-07-37/22 про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 41 КУпАП. (а.с. 57-59).

Матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відповідно до встановлених порушень в акті інспекційного відвідування №24-07-37/028 від 12.03.2018 р., розглядались Заставнівським районним судом Чернівецької області (справа №716/418/18). Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.04.2018 р. визнано винним ОСОБА_1 у вчинення порушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КЗпП України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. (а.с. 27-28).

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 18.05.2018 р. постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.04.2018 р. скасовано. Виключено з постанови вказівку суду щодо порушення ОСОБА_1 ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 83, 116, 117 КЗпП України. (а.с. 30-32).

До матеріалів справи надано письмової пояснення ОСОБА_3 від 09.01.2018 р., адресовані Управління Держпраці у Чернівецькій області, в яких зазначено про роботу у позивача з 04.11.2015 р. по 29.02.2018 р. фармацевтом в аптеці з позмінним графіком роботи з 09:00 по 09:00 наступного дня, через 2 доби. За роботу в нічний час та надурочний заробітна плата в належному розмірі не нараховувалась та не виплачувалась. Також вказано, що ОСОБА_3 звільнена 29.01.2018 р., однак компенсація за невикористану відпустку не нарахували та не виплатили, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. (а.с. 74).

Також матеріали справи містять платіжну відомість від 07.12.2017 р. №24, платіжну відомість № 4, №3 за березень 2018 р., виплачених коштів ОСОБА_3 (а.с. 89-90, 229-227).

До матеріалів справи додано: наказ ФОП ОСОБА_1 №11-к від 04.11.2015 р. про прийняття ОСОБА_3 з 05.11.2015 р. на посаду фармацевта аптеки №1 ФОП ОСОБА_1 ; трудовий договір №3 від 04.11.2015 р. укладений між позивачем та ОСОБА_3 ; накази №5-в від 30.11.2016 р., №9-в від 29.11.2017 р. про надання щорічної основної відпустки ОСОБА_3 ; наказ №3-К від 29.01.2018 р. про звільнення ОСОБА_3 з 29.01.2018 р. з посади фармацевта аптеки №1 ФОП ОСОБА_1 (а.с. 91-93, 96-97).

Крім того, матеріали справи містять наказ ФОП ОСОБА_1 №2 від 01.01.2017 р. про затвердження графіку відпусток працівників аптеки №1 ФОП ОСОБА_1 (а.с. 95).

Також до матеріалів справи додано копію книги обліку заробітної плати виплаченої ФОП ОСОБА_1 за грудень 2017 - березень 2018 року. (а.с. 99-108).

До матеріалів справи також додано закордонний паспорт ОСОБА_4 № НОМЕР_1 із відмітками про перетин державного кордону у 2017-2018 роках. (а.с. 124).

Також матеріали справи містять витяг з Реєстру платників єдиного податку від 16.03.2015 р. щодо переходу ОСОБА_5 на спрощену систему оподаткування та звітності. (а.с. 159).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності від 05.04.2007 р. №877-V (далі Закон №877) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V).

Відповідно до статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) це - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідач у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України).

Згідно частини 1 статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі Положення №96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, який реалізує державну політику, крім іншого, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до п. 7 Положення Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

На момент виникнення спірних правовідносин, процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю - визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 року №295 Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (далі - Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці - Держпраці та її територіальних органів.

Згідно з п.п. 1 п. 5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю.

Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 2 Закону №877 заходи контролю здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення, державного контролю за додержанням законодавства у сфері моніторингу, звітності та верифікації викидів парникових газів у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону.

Таким чином, на заходи контролю з питань додержання нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення розповсюджується лише ч. 3 статті 6 Закону №877

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону №877 суб`єкт господарювання повинен ознайомитися з підставою проведення позапланового заходу з наданням йому копії відповідного посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Судом встановлено, що інспекційне відвідування позивача було здійснене працівниками Управління Держпраці у Чернівецькій області на підставі звернення гр. ОСОБА_3 від 15.02.2018 р., у зв`язку з чим відповідач набув право на здійснення контрольного заходу.

Згідно з п.п. 19-21 Порядку № 295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Судом встановлено, що позивач підписав акт інспекційного відвідування №24-07-37/028 від 12.03.2018 р. та не подавав жодних зауважень у визначені строки щодо проведеної перевірки.

З вказаного слідує, що позивач допустивши відповідача до проведення інспекційного відвідування погодився з підставами, що слугували для її проведення, а тому подальше оскарження вказаних дій є безпідставним, оскільки предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень.

Аналогічна правова позиція зроблена Верховним Судом у спорах пов`язаних з проведенням перевірки контролюючих органів справа №804/1113/16 від 13.03.2018 року.

Попри вказане, суд робить висновок, що під час призначення та проведення Управлінням Держпраці у Чернівецькій області інспекційного відвідування щодо додержання позивачем законодавства про працю відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб визначений норами чинного законодавства.

Судом встановлено, що в акті інспекційного відвідування №24-07-37/028 від 12.03.2018 р. зафіксовано наступні порушення, які є предметом розгляду в даній справі, а саме:

- ст. 33 Закону України «Про оплату праці» (згідно книги обліку нарахування заробітної плати за березень 2018 р. та п.1 пояснення ОСОБА_1 індексація заробітної плати завідуючій ОСОБА_2 за червень грудень 2017 р. нарахована в березні 2018 р. у сумі 715,25 грн та платіжною відомістю №5 виплачена до закінчення інспекційного відвідування 12.03.2018 р. в сумі 575,77 грн);

- ст. 116 КЗпП України ( хоча відповідно до наказу №3-к фармацевта ОСОБА_3 звільнено 29.01.2018 р., виплата усіх сум, що належать працівникові здійснено лише 12.03.2018 р. платіжною відомістю №3 до часу закінчення інспекційного відвідування). (а.с. 16-22).

На підставі вказаних виявлених порушень відповідачем прийнято, постанови про накладення штрафу від 28.03.2018 р. №24-07-37/028/027 в сумі 11169 грн за порушення ст. 116 КЗпП України; №24-07-37/028/028 в сумі 37230 грн за порушення ст. 33 Закону України «Про оплату праці».

Відповідно до ч. 11 ст. 7 Закону № 877 у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Згідно з п.29 Порядку № 295 заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Як встановлено судом, на підставі акта інспекційного відвідування №24-07-37/028 від 12.03.2018 р. складено припис №24-07-37/16 про усунення виявлених порушень у строк до 19.03.2018 року. При цьому, щодо виявлених порушень ст. 33 Закону України «Про оплату праці» та ст. 116 КЗпП України зазначено, що вказані порушення були виконані в ході перевірки. Таким чином, судом встановлено, що позивачем до закінчення інспекційного відвідування усунено добровільно вказані порушення. Тобто, на момент складання акту інспекційного відвідування та припису порушень позивачем ст. 33 Закону України «Про оплату праці» та ст. 116 КЗпП України не було.

Однак, незважаючи на вказане, відповідачем було винесено постанови про накладення штрафу на підставі абз. 3 та абз. 4 ч. 2 ст.265 КЗпП України.

Суд наголошує, що спеціальним законом, який відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону № 877 повинен враховуватися органами Державної служби України з питань праці при проведенні заходів державного нагляду (контролю), є КЗпП України, зокрема, глава XVIII "Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю".

Водночас, жодна норма КЗпП України, на момент виникнення спірних правовідносин, не врегульовувала питання щодо вжиття заходів до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності у разі виконання припису в установлений у ньому строк або під час перевірки. Тобто, це питання не врегульовувалося нормами спеціального закону - КЗпП України, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає положення загального закону, а саме ч. 11 ст. 7 Закону № 877-V, які передбачають, що у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.

Суд звертає увагу, що положеннями пункту 29 Порядку №295, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Однак, враховуючи положення ч. 4 ст. 2 Закону № 877, які встановлюють імперативні вимоги про те, що заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, положення підзаконного нормативно-правового акта, а саме п. 29 Порядку №295, не можуть врегульовувати відносини інакше ніж це визначено законом, а саме ч. 11 ст.7 Закону № 877.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Тобто, Кабінету Міністрів України делеговано право визначати порядок здійснення уповноваженим органом державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю особами, які використовують найману працю, а не умови притягнення до відповідальності вказаних осіб за вчинення правопорушень у сфері праці.

Однак, положення п. 29 Порядку №295 не визначають порядку здійснення нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю юридичними та фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, а фактично встановлюють умови накладення фінансових санкцій на таких суб`єктів, які визначаються тільки законом, а саме ст. 12 Закону № 877. При цьому, порядок накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, відповідно до ст. 265 КЗпП України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509.

Таким чином, суд вважає, що положення п. 29 Порядку №295 не відповідають нормативно-правому акту вищої юридичної сили, а тому не можуть застосовуватися до спірних правовідносин.

Суд звертає увагу, що юридична відповідальність є однією з форм захисту суспільства та держави від посягань на відповідні цінності, головними з яких відповідно до статті 3 Конституції України є людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека. При цьому, юридична відповідальність ґрунтується, у першу чергу, на державному примусі як специфічному впливі на поведінку особи, заснованому на організованій силі та спрямованому на безумовне виконання санкціонованих державою правил поведінки (норм права). Такий примус передбачає його регламентованість виключно законом, наявність чітко встановлених меж застосування та здійснення лише компетентним суб`єктом владних повноважень.

Мета застосування державою юридичної відповідальності до правопорушника обумовлені цілями, заради яких вона запроваджується. До таких основних цілей слід віднести наступну: охоронна - зупинити триваюче правопорушення (протиправний стан); правозабезпечувальна - досягнути результату у формі приведення поведінки (діяльності) відповідного суб`єкта до стану правомірної; правовідновлювальна (компенсаційна) - відновити порушене право потерпілого та компенсувати йому матеріальний і моральний збиток, заподіяний правопорушенням; попереджувальна (превентивна) попередити вчинення нових правопорушень з боку як самого правопорушника (приватна превенція), так і інших суб`єктів (загальна превенція); процедурно-процесуальна - офіційно визнати правопорушника винним у здійсненні протиправного діяння; виховна - перевиховати правопорушника шляхом забезпечення у нього сталого спрямування на неухильне дотримання норм права; каральна (штрафна) покарати правопорушника у формі понесенні ним додаткових втрат, зокрема, майнового характеру.

Якщо в результаті притягнення позивача до відповідальності повною мірою було досягнута охоронна, правозабезпечувальна, правовідновлювальна (компенсаційна), попереджувальна (превентивна) процедурно-процесуальна тощо складова мети юридичної відповідальності з боку держави, слід зважено підходити до наявності правових підстав для застосування до правопорушника штрафних (фінансових) санкцій як каральної (штрафної) складової мети юридичної відповідальності.

Суд вважає, оскільки на момент складання акту перевірки та припису про усунення виявлених перевіркою порушень, зокрема, ст. 33 Закону України «Про оплату праці» та ст. 116 КЗпП України, вже не існувало, оскільки були усунуті позивачем, а тому до правовідносин у цій справі підлягають застосуванню положення ч. 11 ст.7 Закону № 877, який був спеціально прийнятий для створення додаткових гарантій підприємницької діяльності в Україні та, відповідно, запобігання надмірності у механізмах державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Додатково суд звертає увагу, що у постанові Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 21.12.2018 року №814/2156/16 надано оцінку правової природи відповідальності передбаченої статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 265 Кодексу законів про працю України в частині притягнення до відповідальності фізичних осіб-підприємців.

Зокрема Верховним Судом встановлено, що відповідальність за правопорушення передбачені статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 265 Кодексу законів про працю України за своєю правовою природою належить до адміністративної відповідальності, а тому в силу положень статті 61 Конституції України, враховуючи тотожність фабул правопорушення, не можуть одночасно застосовуватись до особи порушника вимог законодавця про працю.

Тобто, притягнення фізичної особи-підприємця до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, виключає можливість її притягнення до адміністративної відповідальності на підставі ст. 265 КЗпП України, за одні і ті самі правопорушення.

Судом встановлено, що 13.03.2018 р. відповідачем складено протокол №24-07-37/22 про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 41 КУпАП.

Матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КЗпП України, відповідно до встановлених порушень в акті інспекційного відвідування №24-07-37/028 від 12.03.2018 р., розглядались Заставнівським районним судом Чернівецької області (справа №716/418/18). Постановою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.04.2018 р. визнано винним ОСОБА_1 у вчинення порушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КЗпП України та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 18.05.2018 р. постанову Заставнівського районного суду Чернівецької області від 17.04.2018 р. скасовано. Виключено з постанови вказівку суду щодо порушення ОСОБА_1 ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 83, 116, 117 КЗпП України.

Суд звертає увагу, що за результатами розгляду справи №716/418/18 позивача звільнено від відповідальності за порушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КЗпП України, обмежившись усним зауваженням, а справу відносно нього закрито. Апеляційний суд Чернівецької області зробив висновки про те, що дійсно в діях позивача був наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 41 КУпАП, однак оскільки позивачем самостійно усунено вказані порушення в ході перевірки, у діях ОСОБА_1 відсутні ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 83, 116, 117 КЗпП України.

Таким чином, суд вважає, що постанови про накладення штрафу № 24-07-37/028/028 від 28.03.2018 року та № 24-07-37/028/027 від 28.03.2018 року відносно ОСОБА_1 прийнято протиправно, а відтак наявні підстави для їх скасування.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем не доведено правомірність прийняття постанов про накладення штрафу на позивача № 24-07-37/028/028 від 28.03.2018 року та № 24-07-37/028/027 від 28.03.2018 року, а тому суд задовольняє позовні вимоги повністю.

Судові витрати

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позову, суд вирішує стягнути судові витрати на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 9, 14, 72, 73, 77, 90, 139, 241, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу № 24-07-37/028/028 від 28.03.2018 року та № 24-07-37/028/027 від 28.03.2018 року відносно ОСОБА_1 .

3. Стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1409,60 грн згідно квитанції №56 від 06.06.2018 року.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 ).

відповідач: Управління Держпраці у Чернівецькій області (вул. Зелена, 3, м. Чернівці, 58003, ).

Суддя Т.М. Брезіна