Справа № 420/24382/21
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, в якому відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 13.01.2022 року просить:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

- стягнути з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 7354 грн., без урахування податків та зборів недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він має соціальний статус учасника бойових дій та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги, яка виплачується до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Позивач вказав, що виплата йому, як учаснику бойових дій, разової грошової допомоги до 5 травня у 2021 році відбулася у розмірі 1491 грн., тобто меншому ніж 5 мінімальних пенсій за віком (8845 гривень), що звужує його права та суперечить ч.5 ст.12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Ухвалою від 13.12.2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів задоволено частково. Витребувано у Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради довідку про загальний розмір належних та виплачених сум щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роки ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій. У задоволенні решти заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою від 07.12.2021 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не нарахування та не виплати щорічних разових грошових допомог до 5 травня до Дня Перемоги за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки у розмірах п`яти мінімальних пенсій за віком; та зобов`язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити недоплачені щорічні разові грошові допомоги до 5 травня за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки у розмірах п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум допомоги.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради залишено без руху. Позивачу надано 10-денний строк на усунення недоліків.

Ухвалою від 20.12.2021 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не нарахування та не виплати щорічних разових грошових допомог до 5 травня до Дня Перемоги за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки у розмірах п`яти мінімальних пенсій за віком; та зобов`язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити недоплачені щорічні разові грошові допомоги до 5 травня за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки у розмірах п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум допомоги.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не нарахування та не виплати щорічних разових грошових допомог до 5 травня до Дня Перемоги за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки у розмірах п`яти мінімальних пенсій за віком; та зобов`язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити недоплачені щорічні разові грошові допомоги до 5 травня за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 роки у розмірах п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум допомоги - повернуто позивачеві.

Цією ж ухвалою прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не нарахування та не виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня до Дня Перемоги за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком; та зобов`язання Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірах п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги, та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 30.12.2021 року скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року по справі №420/24382/21 про вжиття заходів забезпечення доказів в частині витребування у Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради довідки про загальний розмір належних та виплачених сум щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016, 2017, 2018, 2019, 2020 ОСОБА_1 , як учаснику бойових дій.

Ухвалою від 19.01.2022 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії від 13.01.2022 року.

Ухвалою від 18.02.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про заміну відповідача на належного.

12.01.2022 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що виплата невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій може бути здійснена лише у разі наявності відповідних бюджетних призначень з державного бюджету.

Державна щорічна разова грошова допомога ветеранам війни до 5 травня у 2021 році виплачена Департаментом за рахунок коштів, що надійшли з Державного бюджету України, на розмір яких визначений постановою КМ України від 08.04.2021 року № 325.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується дублікатом посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 19.03.2021 року (а.с. 15 зворотній бік).

У 2021 році позивачу виплачено разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі 1491 грн., що підтвердив відповідач у листі від 01.07.2021 року (а.с. 17-18).

У червні 2021 року позивач звернувся до відповідача із запитом на отримання публічної інформації, в якому також просив про нарахування і виплату недоплаченої грошової допомоги до 5 травня відповідно до діючого законодавства України (а.с.16).

Листом від 01.07.2021 року № 02-К-6853/4-п Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради, серед іншого, повідомив позивачу, що разова грошова допомога до 5 травня була призначена та виплачена відповідно до чинного законодавства (а.с. 17-18).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, встановлені статтею 12 вказаного Закону.

Законом України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25.12.1998 статтю 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту було доповнено частиною четвертою такого змісту:

"Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком".

Пунктом 20 Розділу ІІ Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік згадану вище норму права викладено в такій редакції:

"Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України".

У подальшому Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 визнано неконституційними зокрема положення статті 67 розділу І, пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" та пункту 3 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, на момент нарахування і виплати у 2021 року позивачу одноразової грошової допомоги та на дату звернення позивача із заявою до відповідача про перерахунок допомоги, діяла ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у редакції Закону України Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 25.12.1998, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня учасникам бойових дій - 5 мінімальних пенсій за віком.

Поряд із цим, законодавцем правовідносини щодо нарахування, виплати та розмірів одноразової грошової допомоги до 5 травня були з 01.01.2015 також врегульовані пунктом 26 розділу VI Бюджетного кодексу України.

Відповідно до пункту 26 розділу VI Бюджетного кодексу України було визначено, зокрема, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Тобто, Кабінету Міністрів України були делеговані повноваження встановлювати зокрема розмір разової грошової допомоги до 5 травня.

На реалізацію приписів цієї норми закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 08.04.2021 № 325 Деякі питання виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, якою затверджено Порядок використання коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, пунктом 5 якого передбачено, що бюджетні кошти розподіляються Мінсоцполітики в межах бюджетних призначень і спрямовуються регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між місцевими органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, що перераховують кошти за місцем отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання через відділення організації, що здійснює виплату і доставку пенсій та грошової допомоги за місцем фактичного проживання, або на поточні рахунки уповноваженого банку (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання) у розмірах згідно з додатком до цього Порядку.

Згідно вказаного Додатку разова грошова допомога до 5 травня у 2021 році виплачується в таких розмірах, зокрема:

учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилося 18 років) в`язням концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися в зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 1491 гривня.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 у справі 1-247/2018(3393/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України, окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ (далі - Закон № 3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно тексту вказаного Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 судом встановлено, що в Основному Законі України передбачено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою (стаття 1); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, держава відповідає перед людиною за свою діяльність, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ч.2 статті 3).

Згідно з Основним Законом України Державний бюджет України і бюджетна система України встановлюються виключно законами України (пункт 1 частини другої статті 92). Такими законами є закони України про Державний бюджет України на кожний рік і Кодекс.

У преамбулі Кодексу зазначено, що Кодексом визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства. Кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (стаття 1 Кодексу).

Відповідно до підпункту 5 пункту 63 розділу І Закону № 79 розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу було доповнено, зокрема, пунктом 26, яким передбачено, що окремі положення ряду законів України, в тому числі й Закону № 3551, застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Вказаними положеннями Закону № 3551 передбачено пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них (стаття 12), особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 13), учасникам війни (стаття 14), особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551 (стаття 15), особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною (стаття 16).

За юридичною позицією Конституційного Суду України встановлення пільг ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, є одним із засобів реалізації державою конституційного обов`язку щодо забезпечення соціального захисту осіб, які захищали Батьківщину, її суверенітет і територіальну цілісність, та членів їхніх сімей. Держава не може в односторонньому порядку відмовитися від зобов`язання щодо соціального захисту осіб, які вже виконали свій обов`язок перед державою щодо захисту її суверенітету і територіальної цілісності. Невиконання державою соціальних зобов`язань щодо ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, підриває довіру до держави… Соціальний захист ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, спрямований на забезпечення їм достатнього життєвого рівня. Обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону № 3551, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту (абзаци другий, третій пункту 5 мотивувальної частини Рішення від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018).

Конституційний Суд України звернув увагу, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 наголошував на тому, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об`єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина. У разі необхідності зупинення дії законів, внесення до них змін і доповнень, визнання їх нечинними мають використовуватися окремі закони (абзаци третій, четвертий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, виходячи з того, що предмет регулювання Кодексу, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Конституційний Суд України дійшов також висновку, що встановлення пунктом 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Кодексу іншого, ніж у статтях 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551, законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни спричиняє юридичну невизначеність при застосуванні зазначених норм Кодексу та Закону № 3551, що суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 18 грудня 2018 року № 12-р/2018 уже наголошував, що забезпечення державою соціального захисту осіб, які відповідно до обов`язку, покладеного на них частиною першою статті 65 Конституції України, захищали Вітчизну, суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України, та членів їхніх сімей згідно з частиною п`ятою статті 17 Конституції України в поєднанні з частиною першою цієї статті означає, що надання пільг, інших гарантій соціального захисту ветеранам війни, особам, на яких поширюється чинність Закону № 3551, не має залежати від матеріального становища їхніх сімей та не повинне обумовлюватися відсутністю фінансових можливостей держави (абзац дев`ятий пункту 6 мотивувальної частини).

Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини як джерело права.

Разова грошова допомога членам сімей загиблого під час проходження служби військовослужбовця є доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Стаття 1 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, у редакції протоколів № 11 та № 14 (04.11.1950), визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 № 17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).

За положеннями ст.152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з 27.02.2020 року позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 №367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня учасникам бойових дій - п`ять мінімальних пенсій за віком.

Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у рішенні від 29.09.2020 року та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 року у зразковій справі №440/2722/20.

Проте, як встановив суд, відповідач у 2021 році здійснив нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги у розмірі 1491 грн., тобто протиправно зменшив розмір щорічної грошової допомоги до 5 травня.

Відповідно до ч.3 ст.291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Крім цього, суд зазначає, що у рішенні від 29.09.2020 року у справі №440/2722/20 Верховний Суд підтвердив, що належним відповідачем у цій категорії справ є відповідальний орган (місцевий орган соціального захисту населення або центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат), який зобов`язаний завершити процедуру проведення розрахунків шляхом нарахування і виплати одноразової грошової допомоги.

У даній справі таким органом є відповідач, який нарахував та виплатив позивачу допомогу в сумі 1491 гривень замість належних до виплати за законом п`яти мінімальних пенсій за віком.

Щодо розміру недоплаченої допомоги до 5 травня суд зазначає таке.

Вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 1058-ІV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Таким законом є закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.

З урахуванням приписів ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність (а відповідно і мінімальний розмір пенсії за віком) з 01.01.2021 року становить 1769,00 грн.

П`ять мінімальних пенсій за віком становить 8845 грн.

Позивачу сплачена допомога до 5 травня в сумі 1491 грн., тому недоплачена сума становить 7354 грн. (8845 грн. - 1491 грн.).

Стосовно вимоги позивача про стягнення з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 7354 грн., без урахування податків та зборів недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги, суд зазначає таке.

Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі Волохи проти України (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є передбачуваною, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. …надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання.

Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Суд зазначає, що стягненню підлягають лише ті суми, які були нараховані, але не виплачені. Тому в задоволенні вимоги позивача про стягнення з Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 7354 грн., без урахування податків та зборів недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги - слід відмовити, оскільки зазначена сума не була відповідачем нарахована.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та необхідність ефективного захисту порушених прав позивача, суд вважає за можливе, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, виходячи за межі позовних вимог, зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій, у відповідності до частини п`ятої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18), в розмірі 7354,00 гривень.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, враховуючи висновки Верховного Суду у рішенні від 29.09.2020 року та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 року, викладені за результатами розгляду зразкової справи №440/2722/20, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, з урахуванням викладених вище висновків суду.

Судові витрати позивачем не понесені, а тому розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, ч.3 ст.291, ст. 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 ) до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (адреса: вул. Косовська, 2Д, м. Одеса, 65074, ) задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену суму разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, як учаснику бойових дій, у відповідності до частини п`ятої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, з урахуванням висновку Конституційного Суду України, викладеному у рішенні від 27.02.2020 № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018(3393/18), в розмірі 7354 (сім тисяч триста п`ятдесят чотири) гривні.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів