Справа № 640/3135/22
Суддя: Чудак О.М.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

31 січня 2022 року м. Київ № 640/3135/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Чудак О.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ХІЛЛС», про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,

установив:

ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства юстиції України, треті особи ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ХІЛЛС» (ТОВ «ІНВЕСТ ХІЛЛС»), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №148/5 від 16.01.2020 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», прийнятий на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 16.12.2019 за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ХІЛЛС»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України відновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 49217990 від 17.10.2019 та індексний номер 49217766 від 17.10.2019, прийняті державним реєстратором Сорокою В.М.

Визначаючись щодо наявності підстав для відкриття провадження у справі суд керується приписами частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), якими передбачено, що суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає вона вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Зокрема, відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, суд відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Так, представником позивача у позовній заяві зазначено, що ОСОБА_1 є власником будинку садибного типу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та будинку садибного типу, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовну заяву позивач вказує, що ще в 2007 році ОСОБА_1 придбав земельні ділянки з кадастровим номером :90:066:054 та :90:066:054, цільове призначення: для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В цьому ж році позивач розпочав будівництво двох будинків на вказаних вище земельних ділянках. При цьому позивач посилається на положення статті 375 ЦК України, згідно якої власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Частиною 2 цієї статті встановлено, що власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Також позивач зазначає, що статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Посилається позивач на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., зокрема статтю 1 Першого протоколу до неї (1952 p.), якою передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до частини 4 статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України).

Водночас, як видно з документів, рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.10.2019 №№ 49217990, 49217766, прийнятими державним реєстратором Сорокою В.М. за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будинки садибного типу АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

В подальшому, наказом Міністерства юстиції України №148/5 від 16.01.2020 на підставі висновків Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 16.12.2020 дані рішення скасовано.

Як вказує сам позивач, висновки Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 16.12.2020 надано за результатами розгляду скарги ТОВ «ІНВЕСТ ХІЛЛС», що подано, як власником земельних ділянок з кадастровими номерами :90:066:0054 та :90:066:0053, на яких розміщено відповідні будинки садибного типу. Також позивач акцентує на основних висновках Комісії, що зводяться до того, що рішення про держану реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.10.2019 №№ 49217766, 49217990, прийняті з порушенням вимог статей 10, 23, 24 Закону, а також пункту 68 Порядку №1127, оскільки державним реєстратором Сорокою В.М. під час прийняття зазначених рішень належним чином не перевірено документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій та зареєстровано записи про право власності №№ 33720492, 33720280 щодо об`єктів незавершеного будівництва без надання документа на земельну ділянку. Також не встановлено відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах, оскільки право на земельні ділянки, зазначені у поданих довідках від 17.10.2019 №№ 17, 18 зареєстровано за ТОВ «ІНВЕСТ ХІЛЛС».

Поряд із цим, право власності на будинки, власником яких позивач вважає себе, оформлено на фізичну особу ОСОБА_2 на підставі договору дарування, №682, виданого 28.09.2020 та договору дарування №683, виданого 28.09.2020. Підставою для внесення відповідних записів стали рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватним нотаріусом Марчук Катериною Володимирівною Київського міського нотаріального округу, індексний номер: 54297570 від 28.09.2020 та індексний номер: 54297534 від 28.09.2020.

При цьому, позивач вказує, що ОСОБА_2 почав здійснювати незаконні дії, зокрема, за підробленими документами будинок за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрував, як багатоквартирний будинок на 10 житлових квартир. 3 10 квартир 6 уже продано іншим особам (Додатки №№ 19-24 до позовної заяви), також 4 квартири станом на момент подання даної позовної заяви знаходяться у власності ОСОБА_2 (Додаток №№25-28 до позовної заяви).

Зрештою позивач стверджує, що вимушений звертатися в суд за захистом свого порушеного права, оскільки Комісія з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації прийняла незаконне рішення у формі Висновку, на підставі якого підписаний наказ Міністерства юстиції України №148/5 від 16.01.2020 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким фактично Позивача позбавлено право власності на його будинки.

З наведеного вбачається, що позов спрямовано на захист речового права і в рамках надання оцінки позовним вимогам, вирішенню підлягає питання належності або неналежності об`єктів нерухомості позивачу та третім особам.

Тут слід зазначити, що спір не має ознак приватноправового характеру, якщо предметом перевірки у справі є виключно дотримання державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень, публічно-владних управлінських функцій.

В даному ж випадку, предметом перевірки є значно ширше коло питань, і надання оцінки дотримання державним реєстратором приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, як суб`єктом владних повноважень при виконанні публічно-владних управлінських функцій, не є достатнім для вирішення спору з огляду на обставини справи та підстави позову.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у п. 24 рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу, відповідно до пункту другого частини 1 статті 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій, чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника (наразі позивача у справі). Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

З наведених вище обставин вбачається, що у даній справі існує невирішений спір про право, тому розгляд справи не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності на об`єкт нерухомого майна.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Так, згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, в силу частини 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Якщо предметом спору є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права власності позивача на нерухоме майно, а підставою позову є обґрунтування речового права на майно, то можна констатувати приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Здійснення такого захисту судом залежить від вирішення питання про те, кому саме належить право користування спірним нерухомим майном та правомірності набуття такого права.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що такий спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, і доходить висновку про відмову у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 170 КАС України.

Наведений висновок суду відповідає правовій позиції ВП ВС, викладеній у постановах у справах №820/4146/17 від 20.06.2018, №823/235/16 від 18.09.2018, №807/719/15 від 29.08.2018, 804/1001/16 від 18.04.2018.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 4, 19, 170, 248, 256 КАС України, суд

ухвалив:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНВЕСТ ХІЛЛС», про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може буде оскаржена до суду апеляційної інстанції у порядку та строки, встановлені статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.М. Чудак