Справа № 200/10749/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року справа №200/10749/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №200/10749/21 (головуючий І інстанції Логойда Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням зменшення за період з 30 травня 2020 року по 17 серпня 2021 року в розмірі 17106,59 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що станом на день звільнення зі служби в поліції, що відбулося 29 травня 2020 року, з ним не було проведено повний розрахунок - не виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2018 рік у кількості 5 діб та за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік у кількості 14 діб.

Остаточний розрахунок з позивачем проведений лише 17 серпня 2021 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року в справі №200/4884/21.

Тому відповідач відповідно до ст.117 КЗпП повинен виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 травня 2020 року по 17 серпня 2021 року в розмірі 3614,85 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року виправлено описки та очевидну арифметичну помилку, що допущені в рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року.

В мотивувальній частині рішення після слів «позов підлягає задоволенню» виключено слово «частково» та в кінці абзацу «З огляду на наведене позов підлягає задоволенню» зазначено слова: «(ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України)».

В резолютивній частині рішення після слова «задовольнити» виключено слово «частково» та виключено абзац 3.

В мотивувальній та резолютивній частинах рішення замість «3614,85 грн.» зазначено «36148,48 грн.»

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги .

Стаття 117 КЗпП передбачає підстави для виплат на користь працівника при відсутності спору про розмір виплат.

Проте, на момент звільнення позивача у відповідача був відсутній обов`язок нараховувати та виплачувати йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, поки спір з цього питання не буде вирішено в суді.

Таким чином, право на нарахування та виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку у позивача виникло лише з дати набрання судовим рішенням законної сили з 11.08.2021 року, а рішення виконано 17.08.2021 року. Тому відсутні підстави для виплати відповідачем на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Судом першої інстанції неправильно розраховано розмір середньоденного грошового забезпечення позивача, яке складає 355,09 грн, а не 514,18 грн, як помилково вважав суд першої інстанції.

При виправленні описок чи арифметичних помилок в судовому рішенні суд не може змінювати його зміст. Проте, ухвалою суду першої інстанції від 30.09.2021 року про виправлення описки змінено зміст судового рішення.

Також суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, стягуючи розмір затримки більший, ніж заявлено позивачем.

Позивач пропустив місячний строк звернення до суду, оскільки ще при звільненні 29.05.2020 року знав, що грошова компенсація за додаткову відпустку йому не буде сплачена, однак з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку звернувся тільки в серпні 2021 року.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

В період з 19 жовтня 2018 року по 29 травня 2020 року позивач проходив службу в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19 жовтня 2018 року №448 о/с позивача з 19 жовтня 2018 року призначено на посаду помічника дільничного офіцера поліції сектору превенції Авдіївського відділення поліції Покровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29 травня 2020 року №221 о/с позивача з 29 травня 2020 року звільнено зі служби в поліції за власним бажанням.

Станом на день звільнення зі служби в поліції з ОСОБА_1 не проведено повний розрахунок - не виплачено грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2018 рік у кількості 5 діб та за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік у кількості 14 діб.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року в справі №200/4884/21, яке набрало законної сили 11 серпня 2021 року, зокрема, зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за 2018 рік у кількості 5 діб та додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2019 рік у кількості 14 діб.

На виконання рішення відповідач нарахував позивачу кошти в сумі 6216,04 грн., що із відрахуванням обов`язкових податків та зборів (військовий збір (1,5%) в сумі 93,24 грн. становило 6122,80 грн.

17 серпня 2021 року відповідач перерахував позивачу на його картковий рахунок, відкритий в АТ КБ «Приватбанк», 6122,80 грн. (підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 21 серпня 2021 року № BGJCT0K58O1GHLH1 про цільове зарахування вказаної суми та листом відповідача від 19 серпня 2021 року №Д-156/26/01-2021).

Таким чином, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведений 17 серпня 2021 року.

Період затримки розрахунку при звільненні - з 30 травня 2020 року по 17 серпня 2021 року.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, керувався постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» та виходив з принципів співмірності та пропорційності.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У разі не проведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розмір виплати грошового забезпечення.

Водночас такі питання врегульовано нормами загального трудового законодавства - КЗпП України.

Аналіз зазначених норм трудового законодавства свідчить, що умовами застосування статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум. У разі дотримання наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до правової позиції, наведеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №910/4518/16, за змістом приписів статей 94,116,117 КЗпПі статей1,2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Верховний Суд зазначив, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Таким чином, грошова компенсація позивачу за невикористані дні додаткової відпустки повинна бути виплачена не пізніше дня звільнення зі служби, а не проведення з вини відповідача такої виплати у день звільнення є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 29 січня 2020 року в справі № 440/4332/18, від 13 лютого 2020 року в справі № 809/698/16, від 06 березня 2020 року в справі № 1240/2162/18, від 27 квітня 2020 року в справі № 812/639/18, від 22 травня 2020 року в справі № 320/1263/19.

З огляду на викладене є безпідставними доводи апелянта, що на момент звільнення позивача у відповідача був відсутній обов`язок нараховувати та виплачувати йому грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, поки спір з цього питання не буде вирішено в суді, а тому право на нарахування та виплату компенсації за невикористану додаткову відпустку у позивача виникло лише з дати набрання судовим рішенням законної сили з 11.08.2021 року.

Суд звертає увагу відповідача, що дата набрання законної сили рішення 11 серпня 2021 року є датою захисту та відновлення порушеного права позивача, тобто права, яке існувало на час звільнення ОСОБА_1 зі служби.

Оскільки в день звільнення позивача 29.05.2020 року відповідачем не була проведена повна виплата належних позивачу сум, тому на користь позивача слід стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює обчислення середньоденного розміру грошового забезпечення є Порядок № 260, абзацом 8 пункту 8 розділу ІІІ якого, серед іншого, визначено, що одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.

Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні поліцейським проводиться шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на число календарних днів, які мають бути оплачені за середнім грошовим забезпеченням. Середньоденне грошове забезпечення обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, та визначається діленням грошового забезпечення за фактично відпрацьовані протягом цих двох місяців календарні дні на число календарних днів за цей період. Нарахування середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні здійснюється з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії.

Оскільки звільнення позивача відбулося 29 травня 2020 року, середній розмір грошового забезпечення позивача повинен обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи перед звільненнями, а саме: березень 2020 року та квітень 2020 року.

Як свідчать матеріали справи довідка про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 01.04.2021 року №421 (а.с.14), грошове забезпечення позивача за 2 повні місяці роботи перед звільненням становило: за березень 2020 року 15123,91 грн., за квітень 2020 року 16237,76 грн., всього 31361,67 грн.

З зазначеної суми необхідно виключити доплату за роботу у нічний час (99,75 + 95), винагороду за участь в ООС (3200+2993,55), разову грошову винагороду ветеранам (1390), оскільки ці виплати, хоча і додатковими видами грошового забезпечення, проте не носять постійного характеру та не включаються до розрахунку середньо денного грошового забезпечення.

Таким чином, з виключенням зазначених виплат грошове забезпечення позивача за 2 повні місяці роботи перед звільненням (березень, квітень 2020) становить 23583,37 грн.

Кількість календарних днів у березні та квітні 2020 року становить 61 (31+30)

Розмір середньоденного грошового забезпечення позивача становить 386,61 грн. (23583,37 грн/ 61 день)

Отже, колегія суддів погоджується з апелянтом, що суд першої інстанції при розрахунку середньоденного грошового забезпечення помилково включив додаткові види грошового забезпечення, які не носять постійний характер (доплату за роботу в нічний час, винагороду за участь в ООС, разову грошову винагороду ветеранам)

Однак, суд вважає безпідставними доводи відповідача, що розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 355,09 грн, на підтвердження чого апелянтом надана довідка від 20.10.2021 року №1483), оскільки відповідачем помилково не включено до виплат індексацію грошового забезпечення, а також визначено розміри виплат, які не відповідають фактично виплаченим за довідкою №421 від 01.04.2021 року.

Суд звертає увагу відповідача, що індексація є складовою належної працівникові заробітної плати (грошового забезпечення), про що зазначив Верховний Суд, зокрема, в постанові від 28 листопада 2019 року в справі №803/1937/17: «Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги».

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Пунктом 8 розд. IV Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Кількість календарних днів затримки розрахунку за період з 30 травня 2020 року по 17 серпня 2021 року складає 445.

Таким чином, сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає 172041,45 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення 386,61 грн. х 445 днів затримки).

Однак, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27.04.2016 у справі № 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №825/325/16, від 23 грудня 2020 року у справі №825/1732/17, при визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку, суду необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, та інші обставин справи.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19 дійшов висновку, що залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.»

Висновки Верховного Суду обов`язкові для врахування відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Таким чином, за алгоритмом, запропонованим у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19, сума відшкодування (середнього заробітку) має бути пропорційною (у відсотковому відношенні) частці заборгованості (компенсації додаткової відпустки) у загальній сумі виплат, які належало виплатити позивачеві при звільненні.

Як свідчить довідка про розмір грошового забезпечення позивачу при звільненні виплачено 32627 грн.

При цьому, відповідачем при звільненні позивачу не виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій в розмірі 6122,80 грн.

Таким чином, відповідач при звільненні повинен був виплатити позивачу 38749,80 грн (32627 + 6122,80)

Частка грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку від належних позивачу, як звільненому працівникові сум, становить 15,8% (6122,80 грн х 100% : 38749,80 грн)

Розмір середнього заробітку позивача за весь час затримки розрахунку становить: 172041,45 грн., отже 15,8 % від цієї суми становить 27182,55 грн.

Таким чином, підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, з урахуванням пропорційного розрахунку в розмірі 27182,55 грн.

Тобто, суд першої інстанції в своєму рішенні хоча і правильно застосував пропорцію для розрахунку середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, однак внаслідок неправильного розрахунку середньоденного заробітку помилився у визначенні остаточної суми виплати.

При цьому суд вважає неприйнятним доводи апелянта, що ухвалою суду першої інстанції від 30.09.2021 року про виправлення описки змінено зміст судового рішення, оскільки ухвала свідчить саме про усунення арифметичних помилок та описок рішення.

Є безпідставним твердження відповідача, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягуючи розмір затримки більший, ніж заявлено позивачем, оскільки саме суд, відповідно до приписів статті 9 КАС України, вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, в тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Суд вважає неприйнятним твердження відповідача, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки місячний строк в даному випадку рахується з часу повного розрахунку з позивачем, тобто з 17 серпня 2021 року, а з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 25.08.2021 року.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

В межах доводів апеляційної скарги суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №200/10749/21 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №200/10749/21 змінити.

В абзаці другому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №200/10749/21 слова та цифри «в розмірі 36148,48 грн» замінити словами та цифрами «в розмірі 27182 (двадцять сім тисяч сто вісімдесят дві) гривні 55 копійок».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі №200/10749/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 21 лютого 2022 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв