Справа № 640/10262/20
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Грибан І.О.

Лічевецького І.О.

За участю секретаря Борисовської Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства юстиції України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Гаращенко Володимир Васильович, ОСОБА_33, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: Державний реєстратор Комунльного підприємства "Реєстраційне бюро" Гаращенко Володимир Васильович , ОСОБА_33, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 01 квітня 2020 року №1296/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав»;

- визнати протиправним і скасувати висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 12 березня 2020 року;

- зобов`язати Міністерство юстиції України поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи від 27 вересня 2019 року №48907993, від 30 вересня 2019 року №№48928403, 48928024, 48927908, 48927782, 48927695, 48927621, 48927538, 48927435, 48927325, 48927141, прийняті державним реєстратором комунального підприємства Реєстраційне бюро Гаращенком Володимиром Васильовичем.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 01 квітня 2020 року №1296/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав». Зобов`язано Міністерство юстиції України скасувати державну реєстрацію реєстраційних дій по скасуванню рішень 27 вересня 2019 року №48907993, від 30 вересня 2019 року №№48928403, 48928024, 48927908, 48927782, 48927695, 48927621, 48927538, 48927435, 48927325, 48927141, вчинених на виконання наказу Міністерства юстиції України від 01 квітня 2020 року №1296/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав».

Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Міністерство юстиції України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що спірні правовідносини пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто, цивільного права, а тому позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

07 січня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

17 січня 2022 року розгляд справи було відкладено.

04 лютого 2022 року до суду апеляційної інстанції від позивача - ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення першої інстанції без змін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02 березня 2018 року між ОСОБА_32 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення №120 (в літ. А) в будинку АДРЕСА_1 , яке має загальну площу 399,9 кв.м.

Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. та зареєстрований в реєстрі за №460.

Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що 02 березня 2018 року за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нежитлове приміщення №120 загальною площею 399,9 кв.м, розташоване у АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) №39960958 від 02 березня 2018 року.

24 лютого 2020 року мешканці будинку АДРЕСА_1 звернулися до Міністерства юстиції України зі скаргою на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, в якій просили:

- провести перевірку правомірності прийнятих рішень державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Гаращенком Володимиром Володимировичем;

- скасувати рішення про державну реєстрацію від 30 вересня 2019 року №№48928024, 48927908, 48927782, 48927695, 48927621, 48927538, 48927435, 48927325, 48927141, прийняті державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційне бюро» м. Київ Гаращенком Володимиром Володимировичем та закрити відповідні розділи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Розглянувши зазначену скаргу, Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції 12 березня 2020 року прийняла висновок, який рекомендувала скасувати рішення від 27 вересня 2019 року №28907993, від 30 вересня 2019 року №№48928403, 48927908, 48927782, 48927695, 48927621, 48927538, 48927435, 48927325, 48927141, прийняті державним реєстратором Гаращенком Володимиром Володимировичем.

Даний висновок Колегії обґрунтований, зокрема, тим, що подані заявником документи не давали змоги встановити набуття права власності ОСОБА_1 на квартиру №120 та подальше набуття права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення 1 та квартири 1-8, у зв`язку із її поділом. При цьому, заявником для проведення державної реєстрації таких прав не було надано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, та не було надано відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта у відповідних заявах. Крім того, під час формування та реєстрації вищевказаних заяв державним реєстратором Гаращенком В.В. не було автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримано відомості Єдиного реєстру документів про документ, що відповідно до вимог законодавства дає право на проведення будівельних робіт, а також, на момент розгляду таких заяв та прийнятті відповідних рішень у Державному реєстрі прав було наявне зареєстроване обтяження (арешт) щодо нежитлового приміщення №120.

На підставі вказаного висновку Комісії від 12 березня 2020 року Міністерством юстиції України видано наказ №1296/5 від 01 квітня 2020 року «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав», пунктом 2 якого скасовано рішення від 27 вересня 2019 року №28907993, від 30 вересня 2019 року №№48928403, 48927908, 48927782, 48927695, 48927621, 48927538, 48927435, 48927325, 48927141, прийняті державним реєстратором Гаращенком Володимиром Володимировичем.

Не погоджуючись із наказом відповідача про скасування рішень про державну реєстрацію прав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд першої інстанції, вирішуючи зазначений спір по суті, виходив з того, що даний спір віднесений до адміністративної юрисдикції.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно пунктів 1-2 частини 1 статті 4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Положеннями пункту 7 частини 1 статті 4 КАС України передбачено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

З наведеного слідує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, у тому числі, іншим суб`єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Разом з тим, у відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Наведеними положеннями процесуального закону визначено перелік повноважень адміністративного суду при вирішенні питання про правомірність рішень, дій чи бездіяльності осіб, яким делеговані повноваження зі здійснення владних (публічно-владних) управлінських функцій.

Колегія суддів зазначає, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №824/1115/18-а вказала наступне: «…Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин».

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Проте, сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 804/6395/17 зазначив наступне: «…визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів».

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом з метою визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 01 квітня 2020 року №1296/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав», пунктом 2 якого скасовано рішення від 27 вересня 2019 року №28907993, від 30 вересня 2019 року №№48928403, 48927908, 48927782, 48927695, 48927621, 48927538, 48927435, 48927325, 48927141, прийняті державним реєстратором Гаращенком Володимиром Володимировичем.

Федоркевич Ф.В. у позовній заяві зазначає, що предметом оскарження у даній справі є рішення і дії Міністерства юстиції України щодо розгляду скарги мешканців будинку АДРЕСА_1 від 24.02.2020 року на рішення (дії) державного реєстратора Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Гаращенка Володимира Васильовича.

Колегія суддів зазначає, що попри наявність у цьому спорі суб`єкта владних повноважень і обрання позивачем способу захисту порушеного права, що притаманний адміністративному судочинству, дійсний предмет позову перебуває у приватноправовій площині, з огляду на наступне.

Матеріали справи свідчать, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України від 01 квітня 2020 року №1296/5 «Про скасування рішень про державну реєстрацію прав» прийнятий на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 12 березня 2020 року, яким рекомендувала скасувати рішення від 27 вересня 2019 року №28907993, від 30 вересня 2019 року №№48928403, 48927908, 48927782, 48927695, 48927621, 48927538, 48927435, 48927325, 48927141, прийняті державним реєстратором Гаращенком В.В.

Як було вищезазначено, даний висновок Колегії обґрунтований, зокрема, тим, що подані заявником документи не давали змоги встановити набуття права власності ОСОБА_1 на квартиру №120 та подальше набуття права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення 1 та квартири 1-8, у зв`язку із її поділом.

Крім того, у вказаному висновку зазначено, що державним реєстратором Гаращенком В.В. на момент розгляду заяв та прийнятті відповідних рішень у Державному реєстрі прав було наявне зареєстроване обтяження (арешт) щодо нежитлового приміщення №120.

Враховуючи вищезазначене, колегія судів вважає, що предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки, зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто, права цивільного, тому, позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки, в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про визнання прав, свобод та інтересів, що виникають із житлових відносин.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17, а також, Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 826/13706/17.

Крім того, такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на нерухоме майно не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 807/137/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що даний спір не є публічно-правовим і має вирішуватися, з урахуванням суб`єктного складу учасників справи, за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За приписами частини 1 статті 239 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у даній справі, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки, справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, а в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Приймаючи до уваги, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині розгляду справи з порушенням правил юрисдикційної підсудності, колегія суддів дійшла висновку що, у відповідності до ч.1 ст. 319 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, роз`яснивши позивачу його право на звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції.

Керуючись ст.ст. 238, 239, 241, 242, 243, 308, 311, 315, 319, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи: Державний реєстратор Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" Гаращенко Володимир Васильович, ОСОБА_33, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_4 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Грибан І.О.

Лічевецький І.О.

Повний текст постанови виготовлено 21.02.2022 р.