Справа № 640/33456/21
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року м. Київ № 640/33456/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу роботи судді що дає право на збільшення відсотку щомісячного довічного грошового утримання половину строку навчання 2 роки 4 місяця 29 днів та період роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді до суддівського стажу 3 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві встановити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди починаючи з 22 вересня 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди починаючи з 22 вересня 2021 року без обмеження розміру із врахуванням виплачених сум.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначила про те, що до стажу судді у відставці, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, пенсійним органом протиправно не було зараховано стаж навчання в Українській державній юридичній академії та роботи на посаді завідуючої Другої Ялтинської державної нотаріальної контори, що має наслідком безпідставне нарахування та виплату грошового утримання судді у відставці в розмірі 56% замість 66%.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2021 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Зобов`язано відповідача надати належним чином завірену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

23.12.2021 на виконання вимог ухвали суду від 06.12.2021 надійшли матеріали пенсійної справи позивача.

13.01.2021 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначив про те, що зарахувати період навчання позивача з 01.09.1989 по 23.06.1994 та період роботи з 24.06.1994 по 27.04.1998, який дає право на збільшення відсотку грошового утримання судді у відповідач не має підстав, з урахуванням норм ст. ст. 137 та 142 Закону № 1402.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи, ОСОБА_1 Указом Президента України № 256/98 від 04.04.1998 була призначена на посаду судді Ялтинського міського суду АР Крим.

З 22 вересня 2021 року позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує довічне щомісячне грошове утримання судді у відставці на підставі рішення Вищої ради правосуддя № 1980/0/15-21 від 14 вересня 2021 року.

Стаж суд ді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2021 № 49, складає 28 років 9 місяців та 18 днів та складається з 2 років 4 місяців та 29 днів навчання в Українській державній юридичній академії; 3 роки стажу (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді; 10 років 11 місяців та 9 днів на посаді судді Ялтинського міського суду АР Крим: 9 років 5 місяців та 24 дні на посаді судді Київського апеляційного адміністративного суду; 2 роки 11 місяців та 16 днів на посаді судді Шостого апеляційного адміністративного суду.

Однак, відповідач здійснив нарахування та виплату грошового утримання судді у відставці в розмірі 56 відсотків, виходячи саме зі стажу роботи 23 роки.

Позивач наголошує на тому, що відповідачем протиправно не було враховано до стажу 5 років 4 місяця та 29 днів з яких: 2 років 4 місяця та 29 днів навчання в Українській державній юридичній академії; 3 роки стажу(досвід) роботи(професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді (час праці з 24.06.1994 по 27.04.1998 на посаді завідуючої Другої Ялтинської державної нотаріальної контори).

Водночас, зазначений стаж складає ще 10 відсотків та виплата грошового утримання судді у відставці, на переконання позивача, повинна складати не 56% а 66%.

Надалі, позивач звернулася із заявою від 29.09.2021 № 28941/3-2600-21 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві з даного питання та просила здійснити зарахування наведеного стажу та перерахувати виплату довічного грошового утримання судді у відставці.

Проте, відповідачем 04.11.2021 була надана позивачу відмова в зарахуванні до стажу судді, який дає право на збільшення відсотку грошового утримання. Так, відповідач в листі зазначив про те, що зарахування зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не передбачено, а дає лише право судді подати заяву про відставку. Відповідач повідомив , що зарахувати період навчання в Українській державній юридичній академії та період роботи на посаді завідуючої Другої Ялтинської державної нотаріальної контори до суддівського стажу, який дає право на збільшення відсотку грошового утримання судді, не передбачено законом.

Позивач вважає зазначені дії відповідача протиправними, що і зумовило звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України, встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 127 Конституції України, встановлено, що на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою. Законом можуть бути передбачені додаткові вимоги для призначення на посаду судді.

Частиною 3 статті 127 Конституції України (редакція у період з 28.06.96 до 05.07.2001), визначалось, що на посаду судді міг бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який мав вищу юридичну освіту і стаж роботи у галузі права не менш як три роки, проживав в Україні не менш як десять років та володів державною мовою.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12,1992 № 2862-ХІІ (втратив чинність згідно із Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів»), на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 69 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-УШ (у редакції, чинній з 05.08.2018), на посаду судді може бути призначений громадянин України, не молодший тридцяти та не старший шістдесяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж професійної діяльності у сфері права щонайменше п`ять років, є компетентним, доброчесним та володіє державною мовою.

У силу норм ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді

Так, абзацом 4 п. 34 розділу ХП "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VІІІ, встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом,

зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

У рішенні від 19.11.2013 № 10-рп/2013, Конституційний Суд України, серед іншого, зазначив, що "відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді. Наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання".

Судом досліджено, що на час призначення позивача суддею (28.04.1998), питання визначення стажу, який дає право на відставку судді, регулювалося ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ та Указом Президента України № 584/95, які встановлювали виключний перелік посад, робота на яких підлягала зарахуванню до стажу, що дає право на відставку судді.

При цьому, відповідно до приписів ст. 137 Закону № 1402-VIII (в редакції, яка діє з 05 серпня 2018 року), до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

З наведеного слідує, що системний аналіз наведеної норми у її взаємозв`язку з абзацом 4 п. 34 Розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1402-VIII, дає підстави для висновку, що у зв`язку з набранням чинності Законом № 2447-VIII, яким внесено зміни до ст. 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Тож, судді, яких було призначено на посаду судді вперше згідно з вимогами, встановленими Законом № 2862-ХІІ на день їх обрання, мають право на зарахування до стажу роботи три роки стажу в галузі права (період роботи з 24.06.1994 по 27.04.1998 на посаді завідуючої Другої Ялтинської державної нотаріальної контори).

Такий висновок щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах був зроблений Верховним Судом: у рішенні від 22.11.2018 (справа № 9901/805/18), залишеній без змін постановою Великою Палати Верховного Суду від 30.05.2019; у рішенні від 11.12.2018 (справа № 9901/778/18), залишеній без змін постановою Великою Палати Верховного Суду від 04.04.2019.

Крім того, матеріали справи вказують на те, що відповідачем не було зараховано період навчання позивача в Українській державній юридичній академії з 01.09.1989 по 23.06.1994 року до суддівського стажу, який дає право на збільшення відсотку грошового утримання судді.

Однак, підстави та порядок звільнення судді визначено Конституцією України, законами України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» та від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя».

На підставі абзацу четвертого пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, при обчисленні стажу роботи на посаді судді, підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

Так, Указом Президента України № 256/98 від 04 квітня 1998 року, позивача призначено строком на п`ять років на посаду судді Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим.

Згідно із абзацом другим статті першої Указу № 584/95 (у редакції, чинній на момент призначення позивача на посаду судді вперше), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах.

На підставі статті 29 Закону України від 23 травня 1991 року № 1060-ХІІ «Про освіту», структура освіти включає: дошкільну освіту; загальну середню освіту; позашкільну освіту; професійно-технічну освіту; вищу освіту; післядипломну освіту; аспірантуру; докторантуру; самоосвіту.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1998 року № 65, затверджено Положення про освітньо-кваліфікаційні рівні (ступеневу освіту).

Згідно з пунктом 31 Положення, спеціаліст - це освітньо-кваліфікаційний рівень фахівця, який на основі кваліфікації бакалавра здобув спеціальні уміння та знання, має певний досвід їх застосування для вирішення складних професійних завдань, передбачених для відповідних посад, у певній галузі народного господарства.

Пунктом 32 Положення, передбачено, що освітньо-професійна програма підготовки спеціаліста забезпечує одночасне здобуття повної вищої освіти за спеціальністю та кваліфікації спеціаліста на базі відповідної освітньо-професійної програми підготовки бакалавра. Зазначена освітньо-професійна програма підготовки спеціаліста складається із спеціальних дисциплін, у тому

Отже, здобуття позивачем освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» в Українській державній юридичній академії, тобто, повної вищої юридичної освіти, давало право позивачу бути рекомендованим кваліфікаційною комісією суддів на посаду судді, з огляду на що, у розумінні наведених вище положень абзацу другого статті першої Указу № 584/95, до стажу роботи, що дає судді право на відставку і одержання щомісячного грошового утримання, зараховуватися саме половина строку навчання позивача при здобутті освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст».

Такий висновок щодо застосування норм права у аналогічних правовідносинах був зроблений Верховним Судом: у рішенні від 18.11.2019 (справа № 9901/521/19), залишеній без змін постановою Великою Палати Верховного Суду від 03.09.2020.

Водночас, суд вважає, що посилання відповідача, на ту обставину що застосування ст. 137 Закону № 1402, при обчисленні зазначеного збільшення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не передбачено, а дає лише право судді подати заяву про відставку, є необґрунтованими, з урахуванням наступного.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011, вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року), термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Так, згідно із пунктом 54 Рекомендації CM/Rec (2010)12) від 17 листопада 2010 року, Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду в постанові від 09.11.2018 по справі № 559/443/17, зробив висновок, що право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) як встановлення довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі № 243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі № 541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а.

Суд бере до уваги те, що за змістом довідки Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.09.2021 № 49, стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складає 28 років 9 місяців та 18 днів та складається з 2 років 4 місяців та 29 днів навчання в Українській державній юридичній академії; 3 роки стажу (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді; 10 років 11 місяців та 9 днів на посаді судді Ялтинського міського суду АР Крим: 9 років 5 місяців та 24 дні на посаді судді Київського апеляційного адміністративного суду; 2 роки 11 місяців та 16 днів на посаді судді Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суд вважає, що відповідач необґрунтовано та безпідставно вдається до оцінки суддівського стажу позивача, оскільки розрахунок такого стажу не входить до повноважень пенсійного органу. Це підтверджується Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), згідно з яким, призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці здійснюється, зокрема, на підставі розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, що складається (оформляється) відповідним судом.

Тож, не зарахування до відповідного стажу роботи на посаді судді, половини строку навчання за денною формою навчання та стажу роботи, який надавав право для призначення на посаду судді, та врахування відповідачем для встановлення/визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним. Загальний стаж позивача, що дає право на відставку та збільшення відсотку довічного грошового утримання становить саме 28 років 09 місяців та 18 днів, а доводи позивача в цій частині вимог, є цілком обґрунтованими.

Враховуючи, що з 22.09.2021 щомісячне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, суд дійшов висновку задоволення позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячного грошового утримання судді у відставці, починаючи 22.09.2021 на момент виконання рішення суду.

При цьому, суд зауважує, що положеннями Закону № 1402, не передбачено обмеження відсоткового розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді максимальним розміром.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача встановити позивачу щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди починаючи з 22 вересня 2021 року та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди починаючи з 22 вересня 2021 року, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.01.2013 у справі "Олександр Волков проти України" (Заява № 21722/11) зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що достатнім і ефективним способом захисту порушених прав позивача є прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача встановити позивачу щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди починаючи з 22 вересня 2021 року та здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди починаючи з 22 вересня 2021 року, без обмеження розміру із врахуванням виплачених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас, стороною відповідача під час розгляду даного спору, не було доведено правомірність своїх дій при розрахунку та виплаті позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, під час звернення позивача з даним позовом до суду нею сплачено судовий збір за заявлені позовні вимоги у розмірі 908 грн., які підлягають стягненню з відповідача, на користь позивача у повному обсязі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 139, 242 - 246, 255, 263 КАС України, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до стажу роботи судді що дає право на збільшення відсотку щомісячного довічного грошового утримання половину строку навчання 2 роки 4 місяця 29 днів та період роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді до суддівського стажу 3 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві встановити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди починаючи з 22 вересня 2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 66 відсотків суддівської винагороди починаючи з 22 вересня 2021 року без обмеження розміру із врахуванням вже виплачених сум.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ у м. Києві.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16)

Суддя В.І. Келеберда