Справа № 480/207/22
Суддя: А.Б. Діска
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 року Справа №480/207/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Діски А.Б., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/207/22 за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Біда Євгеній Григорович в інтересах ОСОБА_2 , через представника - адвоката Міненка Сергія Анатолійовича, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області, в якому просить:

1. Визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Сумській області у видачі неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ,

2. Зобов`язати відповідача оформити та видати неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-Х1І.

Також позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Сумській області на користь законного представника неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 (Реєстраційний номер облікової картки платника податків відсутній), судові витрати в сумі 4 408 грн. 00 коп., що складаються з 3500 грн. - послуги адвоката (витрати на професійну правничу допомогу) та судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

Позовні вимоги мотивує тим, що по досягненню 16 років ОСОБА_2 звернулася до відповідача із заявою про оформлення та видачу їй паспорта громадянина України у формі книжечки, посилаючись на чинне законодавство України, яким передбачене право отримання такого паспорта. Однак, відповідач відмовив у задоволенні вимог позивача та повідомив, що паспорт громадянина України у формі паспортної книжки може бути виданий тільки за наявності рішення суду, яким буде зобов`язано Управління ДМС видати паспорт громадянина України у формі паспортної книжки. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки на даний час відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затверджене постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII відповідач може видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що при наданні оскаржуваної відповіді, управлінням було роз`яснено порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України відповідно до норм діючого законодавства. Зауважив, що на час звернення позивача із заявою видача паспорта громадянина України регламентовано, зокрема, Тимчасовим порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456, яким передбачено, зокрема, подання, в тому числі і рішення суду. Відмічає, що подана позивачем заява в довільній формі не може вважатися заявою про видачу паспорта, оскільки, для оформлення такого документа, необхідно подати заяву встановленого зразка та інші документи визначені законодавством. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.11.2018 по справі № 820/3327/16. На думку відповідача, управління діяло в межах повноважень, на підставі та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

Щодо стягнення витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, відповідач, посилаючись на норми КАС України, зазначає, що обсяги витраченого часу та розмір гонорару за надані послуги є неспівмірними, завищеними, не відповідають складності розглядуваної справи та обсягу наданих послуг, оскільки правова позиція, викладена адвокатом у позові грунтується на правових висновках Великої палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду типової справи (а.с.33-36).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 виповнилось 16 років, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 10.11.2005 відділом реєстрації актів цивільного стану Буринського районного управління юстиції в Сумській області (а.с. 11).

ОСОБА_2 звернулася до Буринського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Сумській області із заявою від 01.11.2021, в якій просила оформити та видати їй паспорт громадянина України у формі книжечки (а.с. 8-9).

Листом від 06.11.2021 Буринським сектором Управління державної міграційної служби України в Сумській області заявнику відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у вигляді книжечки (а.с. 7).

Відповідач зазначив, що за відсутності у позивача відповідного рішення суду в ДМС відсутні правові підстави оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Не погодившись із вказаною відмовою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Статтею 5 Закону України "Про громадянство України" (далі по тексту - Закон № 2235-III) визначено, що документом, що підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України та Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі за текстом - Положення № 2503-ХІІ).

Згідно з пунктами 1, 3, 5, 8, 9-11 Положення № 2503-ХІІ, в редакції чинній на час виникненя спірних правовідносин, паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Паспортна книжечка являє собою зшиту внакидку нитками обрізну книжечку розміром 88 х 125 мм, що складається з обкладинки та 16 сторінок. Усі сторінки книжечки пронумеровані і на кожній з них зображено Державний герб України і перфоровано серію та номер паспорта. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується.

Паспорт, виготовлений у вигляді паспортної картки (інформаційного листка), має розмір 80 х 60 мм. У інформаційний листок вклеюється фотокартка і вносяться відомості про його власника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження і особистий номер, а також дата видачі і код органу, що його видав. Інформаційний листок заклеюється плівкою з обох боків. Термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної картки, визначається Кабінетом Міністрів України.

Бланки паспортів виготовляються на замовлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, з високоякісного паперу з використанням спеціального захисту.

Отже, чинним Положенням про паспорт громадянина України передбачено дві форми паспорта громадянина України: книжечка і картка.

Водночас, Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 № 5492-VI (далі по тексту - Закон № 5492-VI) визначені правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Згідно зі статтею 13 Закону № 5492-VI, документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру (далі - документи Реєстру), відповідно до їх функціонального призначення поділяються, зокрема, на паспорт громадянина України.

Відповідно до частин 2, 4, 6 статті 14 Закону № 5492-VI, документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Відцифрований образ обличчя особи в документах у формі книжечки розміщується на сторінці даних і виконується за технологією лазерного гравіювання та дублюється в центрі сторінки даних за технологією лазерної перфорації.

Тобто, заявник, звернувшись до уповноваженого суб`єкта з відповідними документами, передбаченими вказаним Законом, має право на отримання документа у формі книжечки, зокрема, паспорта громадянина України.

У разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.

Відповідно до частини 7 ст. 16 Закону № 5492-VI, уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові у видачі документа виключно у разі, якщо:

1) за видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку, або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;

2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, зазначених у частині сьомій цієї статті);

3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа;

4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, не підтверджують інформацію, надану заявником.

У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови. Особа має право звернутися до уповноваженого суб`єкта з повторною заявою у разі зміни або усунення обставин, через які їй було відмовлено у видачі документа. Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено особою в адміністративному порядку або до суду.

Отже, положенням вказаної статті Закону № 5492-VI передбачено вичерпний перелік підстав для відмови заявникові у видачі документа.

З матеріалів справи вбачається, що після досягнення шістнадцятирічного віку, позивач звернулася до УДМС України в Сумській області із заявою про видачу паспорта у формі книжечки. При цьому, заявник відмовився від отримання та користування будь-якими біометричними документами, що містять інформацію, для зчитування якої необхідні додаткові пристрої, а також від внесення даних про нього до Єдиного демографічного реєстру та від зняття біометричної інформації.

Згідно наданої УДМС України в Сумській області відповіді від 06.11.2021 відповідач зазначив, що за відсутності у позивача відповідного рішення суду у відповідача відсутні правові підстави для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки. Тобто відповідач фактично відмовив у видачі позивачу паспорта громадянина України раніше встановленого зразка (1994 року) у формі книжечки.

На думку суду, УДМС України в Сумській області безпідставно відмовило позивачу в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки.

Спір у цій справі виник у зв`язку з відмовою відповідача видати ОСОБА_3 паспорт громадянина України у вигляді (формі) книжечки відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.

З огляду на суб`єктний склад спірних правовідносин, зміст позовних вимог та підстави позову (зокрема, щодо відмови позивача від обробки персональних даних), а також правове регулювання спірних відносин, є достатні підстави вважати, що ця справа відповідає ознакам, викладеним у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи Пз/9901/2/18 (№806/3265/17).

Велика Палата Верховного Суду, ухвалюючи вказане рішення, зазначила, що ознаками типової справи є:

позивач - фізична особа, який територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року №2503-ХІІ;

відповідач територіальні органи ДМС України;

предмет спору вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до "Положення про паспорт громадянина України", затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Згідно із п. 21 ст. 4 КАС України типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявленого аналогічні вимоги.

Таким чином, враховуючи предмет спору у цій справі та предмет спору у справі, яку розглянуто Верховним Судом як зразкову, суд дійшов висновку про те, що вказана справа є типовою справою по відношенню до справи №806/3265/17-а. Отже, правові висновки Верховного Суду, які зроблені під час розгляду справи №806/3265/17-а, підлягають врахуванню під час розгляду цієї справи.

Як зазначено в постанові Верховного Суду, будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Аналізуючи вищенаведене, суд зазначає, що УДМС України в Сумській області своїми діями прямо порушує права позивача, передбачені статтею 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, оскільки неоформлення їй паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки саме через її відмову від збирання персональних даних, що не призводить до негативних наслідків тих чи інших людей та не спрямоване проти цих людей чи держави, обмежує її права, що встановлені законом, і не є необхідними в демократичному суспільстві.

Щодо посилання відповідача на той факт, що заява позивача про оформлення паспорта громадянина України раніше встановленого зразка у формі книжечки, складена у довільній формі, без визначеного чинним законодавством пакету документів, суд зазначає наступне.

Вказана заява про оформлення паспорта була особисто підписана позивачем (а.с.21), жодного зауваження щодо поданої заяви УДМС України в Сумській області у відповіді не висловлювало.

Отже, вказане твердження не могло слугувати підставою для відмови у видачі позивачу паспорта громадянина України раніше встановленого зразка у формі книжечки.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Управління Державної міграційної служби України в Сумській області як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, викладеної у листі-відповіді від 06.11.2021.

Суд також зазначає, що звернувшись до суду позивач просила визнати протиправною відмову відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.

Проте, обраний спосіб захисту не є належним в даному випадку, оскільки не забезпечить повного захисту прав позивача в частині виконання вимог оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, суд задовольняє позовні вимоги та вважає за необхідне зобов`язати відповідача оформити і видати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із досягненням 16-річного віку паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

Щодо стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Частинами 1, 2 ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Так, згідно з ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами 4, 5 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано наступні докази, а саме: копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 19.11.2021, укладений між законним представником позивача Бідою Євгенієм Григоровичем та адвокатом Міненком Сергієм Анатолійовичем (а.с.18); ордер на надання правничої (правової) допомоги від 24.11.2021 (а.с. 17), акт виконаних робіт та розрахунок судових витрат на професійну допомогу від 19.11.2021, попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи від 24.11.2021 (а.с. 25), копію розрахункової квитанції від 24.11.2021 № 000757-1 про отримання від ОСОБА_1 за послуги, згідно договору від 19.11.2021, грошові кошти в сумі 3500 грн. (а.с. 23).

Дослідивши надані представником позивача документи, суд враховує ту обставину, що справа є не складною, а спірні правовідносини не новими у судовій практиці. Отже, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних витрат часу та коштів, які заявлені позивачем, як витрати на правову допомогу, про що свідчать зміст та обсяг позовної заяви.

З урахуванням досліджених судом доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає заявлені витрати неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, тому, враховуючи критерії необхідності та доцільності понесених витрат, обсяг наданих послуг, а також значення справи для позивача, суд дійшов висновку про можливість відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 1000,00 грн.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь Біди Євгенія Григоровича в інтересах ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Щодо клопотання позивача про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми судового збору в розмірі 908, 00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" передбачені пільги щодо сплати судового збору. У п. 7 ч.1 цієї статті зазначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Тобто, на підставі вищевказаного, суд зазначає, що Біда Євгеній Григорович, який діє в інтересах ОСОБА_2 , звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в інтересах своєї неповнолітньої дитини. А тому клопотання про стягнення з відповідача суми судового збору задоволенню не підлягає.

Водночас, відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (вул. Г. Кондратьєва, 27, м. Суми, 40000, ) оформити та видати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ), у зв`язку із досягненням 16-річного віку, паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної міграційної служби України в Сумській області (вул. Г. Кондратьєва, 27, м. Суми, 40000, ).

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.Б. Діска