Справа № 640/16887/20
Суддя: Вєкуа Н.Г.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 лютого 2022 року м. Київ № 640/16887/20
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Вєкуа Н.Г., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

Командування Сухопутних військ Збройних Сил України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_4 ) (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 19, ), в якому просить суд:

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) та Командування сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_4 , ) в частині звільнення позивача з військової служби, згідно з підпунктом "Г" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів - протиправною та незаконною;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) та Командування сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_4 , ) вчинити дії щодо звільнення відповідача з військової служби, згідно з підпунктом "Г" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) в частині своєчасної виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у зв`язку із значними матеріальними витратами, які пов`язані із особистим лікуванням позивача, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2020 №76 у сумі 1 480 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят грн.00 коп.) - протиправною та незаконною.

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) суму невиплаченої матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2020 № 76 у сумі 1 480 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят грн.00 коп.).

- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) в частині своєчасної виплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2020 № 90 у сумі 19 750 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот "п`ятдесят грн.00 коп.) - протиправною та незаконною.

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) суму невиплаченої грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2020 № 90 у сумі 19 750 грн. (дев`ятнадцять тисяч сімсот п`ятдесят грн.00 коп.).

- визнати бездіяльність Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_4 , Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) в частині вирішення питань, які було порушено у скарзі позивача від 27.06.2020 року відповідно до законодавства України - неправомірними і незаконними.

- зобов`язати з Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_4 , Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) вирішити відповідно до законодавства України усі порушені позивачем у скарзі від 27.06.2020 року питання.

В обґрунтування зазначено, що відповідачами гарантований йому законодавством соціальний захист під час проходження військової служби забезпечено не було, порушене право та законні інтереси не відновлено, винних посадових службових осіб, з урахуванням обставин викладених у скарзі встановлено та притягнуто до відповідальності не було, що свідчить про бездіяльність останніх.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.08.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі, без повідомлення учасників справи (письмове провадження), встановлено відповідачу строк для надання відзиву та витребувано від останнього докази та відповідні матеріали.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.09.2021 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 та Командування Сухопутних військ Збройних Сил України надати суду письмові пояснення по суті позовних вимог.

Від представника Військової частини НОМЕР_1 надійшли пояснення по справі, в яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що 01.07.2020 року закінчився термін контракту ОСОБА_1 про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, при цьому станом на 01.04.2020 року до відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 рапорту від останнього про бажання укласти новий контракт про проходження військової служби за контрактом або звільнення з військової служби не надходило. Також, зазначив, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2020 № 166 ОСОБА_1 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.08.2020 № 250 звільнений з військової служби у запас у зв`язку із скороченням штатів.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до вимог статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 3 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, розгляд яких проводився за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), заявами по суті справи є позов та відзив.

Розглянувши подані позивачем документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 01.08.1994 проходить військову службу в Збройних Силах України згідно з посвідченням офіцера серії НОМЕР_6 .

З 01.07.2013 набув чинності укладений між позивачем та Міністерством оборони України контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладений терміном на 7 років.

З 17.10.2017 позивач проходив службу на посаді старшого офіцера відділу комплектування офіцерами управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині).

Як вбачається з матеріалів справи та зазначається позивачем, 28 травня 2020 року на офіційну адресу військової частини НОМЕР_1 з урахуванням обмежувальних заходів карантину та введених заборон і обмежувальних заходів пов`язаних із поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, згідно постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 та від 20.05.2020 № 392 Позивачем було рекомендованим поштовим відправленням подано рапорт від 08.05.2020 про звільнення з військової служби згідно з підпунктом «Г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Проте, як було зазначено Позивачем за результатами розгляду Військовою частиною НОМЕР_1 рапорту подання та інші документи до вищих інстанцій не оформлено та не направлено.

27 червня 2020 року Позивач звернувся зі скаргою до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-лейтенанта Олександра Сирського та Національного агентства з питань запобігання корупції, в якій просив вирішити усі порушені у скарзі питання та забезпечити соціальний захист, відновити порушене право, свободи та інтереси, винних посадових осіб. Відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати наступну інформацію: копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2020 №76, копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2020 року №90, копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту від 26.06.2020 про продовження відпустки з 30.06.2020 на 30 невикористаних днів та 4 днів на переміщення, копію наказу на продовження дії контракту до закінчення наданої до 03.08.2020 щорічної відпустки, копію рапорту про направлення на медичне обстеження ВЛК від 08.04.2020 за результатами його розгляду, копію рапорту про звільнення з військової служби від 08.05.2020 року з результатами його розгляду, копію аркуша бесіди від 08.04.2020 та копії усіх документів щодо звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту у разі оформлення та направлення до вищих інстанцій.

Листом від 10.07.2020 року №1169/кд1/3696 Кадровим центром сухопутних військ Збройних сил України по суті порушених у скарзі питань повідомлено щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік , направлення на медичний огляд для обстеження військово-лікарською комісією, виплати грошової допомоги на оздоровлення, рапорту на звільнення у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів, щодо пропозицій інших посад в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, щодо безпідставного та протиправного притягнення до дисциплінарної відповідальності, не виплати грошового забезпечення за період з 31.05.2019 по 02.05.2019 та премії за червень 2019, не виплати матеріальної допомоги за 2019 рік, щодо забезпечення жилим приміщенням. Також надано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2020 №76, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2020 №90, витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2020 №123, копію рапорту про направлення на медичне обстеження ВЛК від 08.04.2020 року №958.

Так, позивач вважаючи, що порушені у скарзі від 27.06.2020 року питання залишились відповідачами по суті не вирішеними, а бездіяльність в частині звільнення позивача з військової служби, згідно з підпунктом "Г" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів протиправною, звернувся до суду з даним позовом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби відбувається відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі-Закон № 2232).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №2232 визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з п.п. б п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону №2232, Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Згідно із ч.3 ст.24 Закону №2232 закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону №2232 звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі-Положення №1153).

Відповідно до п. 240 Положення №1153, Військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

Рішення про дальше проходження військової служби військовослужбовцями, яких визнано обмежено придатними до проходження військової служби в мирний час, приймає посадова особа, до чиєї номенклатури призначення належить посада, яку займає військовослужбовець, на підставі відповідних клопотань. Після прийняття рішення про продовження проходження військової служби зазначені військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби на загальних підставах.

Згідно п. 241. Військовослужбовці за наявності кількох підстав, передбачених пунктами "б", "в", "д" частини третьої, підпунктами "б", "в", "г" пункту 1, підпунктами "а", "б" пункту 2 частини четвертої, підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "к" пункту 1, підпунктами "а", "б", "в", "ґ" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини п`ятої, підпунктами "а", "б", "в" пункту 1, підпунктами "а", "б", "г" пункту 2, підпунктами "а", "б" пункту 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", для звільнення можуть обрати за бажанням одну з них.

Згідно з пунктом «г» частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі.

Пунктом 226 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів при скороченні посади, яку військовослужбовець займає, у тому числі при ліквідації (розформуванні), реорганізації військових частин або державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів.

Відповідно до пункту 245 Положення №1153/2008 звільнення з військової служби військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, здійснюється посадовими особами, зазначеними в пункті 153 Положення, за поданням керівників державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів, до яких вони відряджалися, без зарахування в розпорядження Міністерства оборони України.

Як встановлено під час розгляду справи, 28 травня 2020 року на офіційну адресу військової частини НОМЕР_1 Позивачем було рекомендованим поштовим відправленням подано рапорт від 08.05.2020 про звільнення з військової служби згідно з підпунктом «Г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

З витягу із наказу Міністерства оборони України командира військової частини НОМЕР_1 №166 від 28.08.2020 року, полковника ОСОБА_1 , колишнього старшого офіцера відділу планування забезпечення мобілізаційного розгортання управління логістики штабу, звільненого наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.08.2020 року №250 у запас, відповідно до пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», за підпунктом «г» ( у зв`язку з скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості використання їх на службі), з 28.08.2020 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Солом`янського районного у м. Києві військового комісаріату.

Також, з даного витягу вбачається, що ОСОБА_1 щорічну основну відпустку за 2020 рік використав в повному обсязі, грошову допомогу для оздоровлення отримано. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, на підставі Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 та пункту 6 наказу Міністра оборони України від 18.02.2020 року №45 за 2020 рік отримав.

Водночас, як було зазначено представником відповідача, 01.07.2020 року закінчився термін контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно пункту 2.13 наказу Міністра Оборони України № 170 від 10.04.2009 «Про затвердження Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами У країни військової служби у Збройних

Силах України: «Військовослужбовець не пізніше як за три місяці до закінчення строку дії чинного контракту повинен повідомити командування військової частини про свій намір укласти новий контракт. Якщо у цей строк військовослужбовець без поважних причин не повідомив командування військової частини про намір укладати новий контракт про проходження військової служби, то він підлягає звільненню з військової служби у зв язку із закінченням строку контракту без подання рапорту».

Проте, станом на 01.04.2020 до відділу комплектування офіцерським складом управління персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 рапорту від ОСОБА_1 (01.07.2020 термін завершення дії контракту) про бажання укласти новий контракт про проходження військової служби за контрактом або звільнення з військової служби не надходило.

Враховуючи вищевикладене, документи за вих. №1928 від 05.06.2020 на ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу планування забезпечення мобілізаційного розгортання управління логістики штабу управління оперативного командування Схід Сухопутних військ Збройних Сил України на підставі підпункту "а пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (у зв`язку із закінченням строку контракту) з правом носіння військової форми одягу були направлені до Кадрового центру Командування Сухопутних військ Збройних Сил України для подальшої реалізації.

Водночас, як було зазначено судом вище, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.08.2020 № 166 ОСОБА_1 виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 25.08.2020 № 250 звільнений з військової служби у запас у зв`язку із скороченням штатів.

З урахуванням наведеного, враховуючи, що посаду яку обіймав позивач скорочено та з огляду на те, що відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", позивача було звільнено з військової служби у запас, відповідно подальше проходження позивачем служби на посадах в органах прокуратури України стало неможливим.

Виходячи з наведеного суд не знаходить підстав для визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) та Командування сухопутних військ Збройних Сил України (військова частина НОМЕР_4 , ) в частині звільнення позивача з військової служби, згідно з підпунктом "Г" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів та в частині своєчасності виплат протиправною та незаконною та як наслідок зобов`язання вчинити дії.

В частині позовних вимог визнати бездіяльність Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_4 , Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) в частині вирішення питань, які було порушено у скарзі позивача від 27.06.2020 року відповідно до законодавства України - неправомірними і незаконними та зобов`язати Командування Сухопутних військ Збройних Сил України (Військова частина НОМЕР_4 , Код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) вирішити відповідно до законодавства України усі порушені позивачем у скарзі від 27.06.2020 року питання, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначається Дисциплінарним статутом Збройних сил України затвердженим Законом України від 24.03.1999р. № 551-XIV (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ № 551-XIV).

Відповідно до ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту ЗСУ № 551-XIV, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно до п. 110, 111, 112 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності. Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подаються в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції. Військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право: особисто викласти свої аргументи особі, яка перевіряє заяву чи скаргу звернутися з вимогою залучити до розгляду свідків; подати додаткові матеріали, що стосуються справи, або клопотати, щоб їх вимагав командир (начальник) або орган, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім під час розгляду заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; ознайомитися з матеріалами перевірки заяви чи скарги; оскаржити прийняте за їх заявою чи скаргою рішення в суді; вимагати відшкодування завданих їм збитків у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про звернення громадян» до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.

Згідно ст. 14 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно ст. 18 ЗУ «Про звернення громадян» громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

З аналізу приписів ЗУ «Про звернення громадян» слідує, що в разі надходження до органу звернення чи скарги такий орган повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в цьому зверненні чи скарзі обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 30 листопада 2020 року по справі № 280/4698/19, від 01 жовтня 2020 року по справі № 815/1178/17.

Відповідно до ст. 117 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Судом встановлено, що 27 червня 2020 року Позивач звернувся зі скаргою до Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України генерал-лейтенанта Олександра Сирського та Національного агентства з питань запобігання корупції, в якій просив вирішити усі порушені у скарзі питання та забезпечити соціальний захист, відновити порушене право, свободи та інтереси, винних посадових осіб. Відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати наступну інформацію: копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2020 №76, копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2020 року №90, копію наказу командира військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту від 26.06.2020 про продовження відпустки з 30.06.2020 на 30 невикористаних днів та 4 днів на переміщення, копію наказу на продовження дії контракту до закінчення наданої до 03.08.2020 щорічної відпустки, копію рапорту про направлення на медичне обстеження ВЛК від 08.04.2020 за результатами його розгляду, копію рапорту про звільнення з військової служби від 08.05.2020 року з результатами його розгляду, копію аркуша бесіди від 08.04.2020 та копії усіх документів щодо звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту у разі оформлення та направлення до вищих інстанцій.

Водночас, листом від 10.07.2020 року №1169/кд1/3696 Кадровим центром сухопутних військ Збройних сил України по суті порушених у скарзі питань повідомлено щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік , направлення на медичний огляд для обстеження військово-лікарською комісією, виплати грошової допомоги на оздоровлення, рапорту на звільнення у зв`язку із скороченням штатів або проведення організаційних заходів, щодо пропозицій інших посад в зв`язку з погіршенням стану здоров`я, щодо безпідставного та протиправного притягнення до дисциплінарної відповідальності, не виплати грошового забезпечення за період з 31.05.2019 по 02.05.2019 та премії за червень 2019, не виплати матеріальної допомоги за 2019 рік, щодо забезпечення жилим приміщенням. Також надано витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.04.2020 №76, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2020 №90, витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.06.2020 №123, копію рапорту про направлення на медичне обстеження ВЛК від 08.04.2020 року №958.

Судом досліджено відповідь на скаргу та встановлено, що уповноваженою особою, у визначений законом строк, обґрунтовано, з посиланням на чинне законодавство України та обставини надано вмотивовані відповіді щодо кожного порушеного Позивачем питання, а тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Суд вбачає за необхідне зазначити практику Європейського суду з прав людини з приводу надання оцінки всім доказам у даній справі.

Так, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04), рішення від 10 лютого 2010 року (набуло статусу остаточного 10 травня 2011 року), п. 58 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі приписів Закону України «Про судовий збір», підстав для відшкодування позивачу судових витрат, суд не вбачає.

Керуючись статтями 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Г. Вєкуа