Справа № 320/3455/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/3455/20 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Галафарм" до Головного управління Держпродспоживслужби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Галафарм" (далі- позивач) звернулося до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби у Київській області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №3 від 29 січня 2020 року про вилучення у ТОВ "Галафарм" суми необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 196586,24 грн. та застосування штрафу у розмірі 196586,24 грн.

Київський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 03 вересня 2021 року позов задовольнив.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, апелянт посилається на необґрунтованість позовних вимог та хибність висновків суду першої інстанції про неправомірність рішення митного органу.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Крім того, апелянт подав до суду заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, посадовими особами Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, в період з 13.01.2020 по 24.01.2020 було проведено планову перевірку щодо дотримання ТОВ "Галафарм" вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

13.01.2020, 16.01.2020, 20.01.2020 особами Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області було винесено вимоги про надання інформації, які були отримані позивачем.

Результати перевірки оформлені Актом №1 від 24.01.2020, у якому наведено перелік порушення позивачем вимог законодавства, а саме Постанови КМУ від 17.10.2008 №955 «Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби», Постанови КМУ від 02.07.2014 №240 «Питання декларування зміни оптово-відпускних цін на лікарські засоби», Постанови КМУ від 25.03.2009 №333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення», Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Вказаний Акт було підписано позивачем, проте із запереченнями.

Так, 24.01.2020 позивачем подано до Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів заперечення на Акт №1 від 24.01.2020.

Цього ж дня відповідачем винесено протокол №2 про адміністративне правопорушення передбачене ст.165-2 КУпАП щодо керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛАФАРМ».

29.01.2020 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення №3, яким накладено на керівника ТОВ "Галафарм" штраф у розмірі 170, 00 грн.

Вказаний штраф було сплачено позивачем, що підтверджується квитанцією №ПН24017214.

Крім того, 29.01.2020 відповідачем прийнято рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №3, яким вилучено у ТОВ "Галафарм" суму необґрунтовано одержаної виручки у розмірі 196586, 24 грн. та застосовано штраф у розмірі 196586, 24 грн.

Позивач не погодившись із вказаними рішенням звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V) передбачено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

За приписами ч. 1 ст. 4 Закону №877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.

Згідно з абзацами 1-4 ч. 1 ст. 5 Закону №877-V планові заходи здійснюються відповідно до річних планів, що затверджуються органом державного нагляду (контролю) не пізніше 1 грудня року, що передує плановому. Внесення змін до річних планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) не допускається, крім випадків зміни найменування суб`єкта господарювання та виправлення технічних помилок.

На виконання частин 1 та 2 ст. 7 Закону №877-V для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ (рішення, розпорядження), який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

На підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.

Судом встановлено, що планова перевірка позивача проведена на підставі наказу №108-0Д від 13.01.2020 «Про проведення планового заходу державного нагляду (контролю) Товариства з обмеженою відповідальністю «ГАЛАФАРМ» та посвідчення (направлення) на проведення планового заходу державного нагляду (контролю) №59 від 13.01.2020.

На виконання ч. 6 ст. 7 Закону №877-V за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт, який повинен містити такі відомості: дату складення акта; тип заходу (плановий або позаплановий); форма заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд тощо); предмет державного нагляду (контролю); найменування органу державного нагляду (контролю), а також посаду, прізвище, ім`я та по батькові посадової особи, яка здійснила захід; найменування юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснювався захід.

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.

В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.

Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями.

Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).

Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).

В даному випадку результати перевірки оформлені Актом №1 від 24.01.2020, у якому наведено перелік порушення позивачем вимог законодавства, а саме Постанови КМУ від 17.10.2008 №955 «Про заходи щодо стабілізації цін на лікарські засоби» (далі - Постанова №955), Постанови КМУ від 02.07.2014 №240 «Питання декларування зміни оптово-відпускних цін на лікарські засоби», Постанови КМУ від 25.03.2009 №333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення» (далі - Постанова №933), Закону України «Про ціни та ціноутворення».

Вказаний Акт було підписано позивачем, проте із запереченнями.

Дослідивши зміст вказаного акту колегія суддів встановила наступне.

У розділі «Порушення вимог законодавства, виявлені під час перевірки» зазначено:

- при перевірці формування роздрібних цін встановлено, що аптечним пунктом ТОВ «Галафарм» у жовтні 2019 та листопада 2019 було реалізовано 1 упаковку Клопидогрел-Тева таб.п/о 75 мг №90, 1 упаковку Лозап таб п/о 50 мг №90 із застосуванням торгівельної (роздрібної) набдавки 22,02% та 23,68% відповідно, що перевищує граничний рівень 20 %; дві упаковки Модитен-Депо р-р д/ин.25мг/мл 1мл №5 із застосуванням торгівельної надбавки 20,72 %, що перевищує граничний рівень 15%, чим порушено вимоги пп.1 п.1 Постанови №955, Постанови №333 та ч.2 ст.12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», в результаті чого Товариством необгрунтовано отримано виручку у сумі 73,47 грн.;

- при перевірці формування закупівельних цін на лікарські засоби, які придбаваються повністю або частково за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, встановлено, що Товариство у період:

1) з 01.02.2019 по 30.06.2019 реалізувало лікарські засоби з застосуванням постачальницько-збутових надбавок від 10,39% до 28,82% до задекларованої зміни оптово-відпускної ціни згідно реєстру оптово-відпускних цін, що перевищує граничний рівень 10%, чим порушено вимоги Постанови №955, Постанови №333, Постанови №240 та ч.2 ст.12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», в результаті чого Товариством необгрунтовано отримано виручку у сумі 11698,96 грн.;

2) з 01.07.2019 по 31.12.2019 реалізувало лікарські засоби з застосуванням постачальницько-збутових надбавок від 10,27% до 72,07% до оптово-відпускної ціни, що перевищує граничний рівень 10%, чим порушено вимоги Постанови №955, Постанови №333, Постанови №240 та ч.2 ст.12 Закону України «Про ціни та ціноутворення», в результаті чого Товариством необгрунтовано отримано виручку у сумі 184813,81 грн.

Загальна сума необгрунтовано отриманої виручки отриманої Товариством за період з 01.02.2019 по 31.12.2019 складає 196586,24 грн.

У запереченні на Акт перевірки позивач зазначав, що в Акті перевірки застосована принципово невірна методика (спосіб) розрахунку виручки, яка зазначена як необгрунтовано отримана Товариством та невірно застосовані положення відповідних нормативно-правових актів, якими регулюються зазначені відносини. Зокрема Товариство зазначило, що надбавка нараховується на задекларовану ціну, яка була чинна на момент придбання лікарського засобу Товариством, а не на момент його реалізації Товариством покупцю за бюджетні кошти. Враховуючи, що задекларована ціна постійно змінювалася самими виробниками або дистрибюторами, вартість лікарських засобів вже безпосередньо під час реалізації за бюджетні кошти могла змінюватися, в тому числі одного й , реалізованого в різні періоди.

Колегія суддів зазначає, що згідно п.2 Постанови № 333 гранична постачальницько-збутова надбавка є максимально допустимим її розміром, який може враховуватися суб`єктом господарювання, що здійснює оптову торгівлю, при визначенні ціни товару.

Пунктом 3 Постанови № 333 встановлено, що гранична торговельна (роздрібна) надбавка є максимально допустимим її розміром, який може враховуватися суб`єктом господарювання при реалізації товару через аптечну мережу.

Пунктом 2 Постанови № 955 (в редакції чинній станом до 01.07.2019) встановлено, що на лікарські засоби (крім наркотичних, психотропних лікарських засобів, прекурсорів та медичних газів), оптово-відпускні ціни на які внесені до реєстру оптово-відпускних цін на лікарські засоби, які придбаваються повністю або частково за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, граничні постачальницько-збутові надбавки не вище ніж 10 відсотків, що нараховуються для лікарських засобів до задекларованої зміни оптово-відпускної ціни з урахуванням податків та зборів, а граничні торговельні (роздрібні) надбавки не вище ніж 10 відсотків, що нараховуються до закупівельної ціни з урахуванням податків. При цьому фактичний розмір оптово-відпускної ціни на кожну лікарську форму, дозування, споживчу упаковку лікарського засобу не повинен перевищувати розміру внесеної до зазначеного реєстру оптово-відпускної ціни у гривні.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що надбавка для лікарських засобів нараховувалася до задекларованої зміни оптово-відпускної ціни з урахуванням податків та зборів, тобто на ціну, яка була чинна на момент придбання покупцем (бюджетною установою) лікарського засобу за бюджетні кошти (на момент реалізації товариством такого лікарського засобу відповідному закладу за бюджетні кошти.

З 01.07.2019 пункт 2 Постанови № 955 змінено та викладено у наступній редакції: на лікарські засоби (крім наркотичних, психотропних лікарських засобів, прекурсорів та медичних газів), які придбаваються повністю або частково за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, граничні постачальницько-збутові надбавки не вище ніж 10 відсотків, що нараховуються до оптово-відпускної ціни з урахуванням податків та зборів, та граничні торговельні (роздрібні) надбавки не вище ніж 10 відсотків, що нараховуються до закупівельної ціни з урахуванням податків.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що надбавка для лікарських засобів нараховувалася до оптово-відпускної ціни з урахуванням податків та зборів.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що у довідці №2 та акті перевірки при розрахунку необґрунтовано отриманої виручки контролюючим органом враховувалася задекларована оптово-відпускна ціна (ОВЦ), яка діяла на момент придбання лікарського засобу позивачем, а не на момент його (лікарського засобу) реалізації товариством покупцю за бюджетні кошти.

Вказані обставини свідчать, що відповідачем під час проведення перевірки застосовано розраховано суму отриманої виручки позивачем не у відповідності до вимог чинного законодавства, що відповідно призвело до встановлення невірного переліку лікарських засобів, що були реалізовані з зазначеними порушенням, та до визначення в оскаржуваному рішенні та акті перевірки розміру необґрунтовано отриманої виручки, розрахунок якої надається в Довідці №2.

Проаналізувавши вказані норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуване рішення відповідача про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін №3 від 29 січня 2020 року не відповідає приписам ст. 2 КАС України, а тому підлягає скасуванню.

З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 21.02.2022.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю.Коротких