Справа № 640/13216/21
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2022 року м. Київ № 640/13216/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянув в порядку спрощеного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ)

про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) (далі відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду рапортів позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019-2021 роки; зобов`язати відповідача розглянути рапорти позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2019-2021 роки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у період 2019, 2020 та 2021 роках він подавав рапорти для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, однак відповідачем жодних дій, спрямованих на їх розгляд, не вчинялось чим порушено право позивача на отримання матеріальної допомоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач заперечував проти позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позов, та зазначив, що вони є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань надається військовослужбовцям у разі наявності виділених державою коштів. Відповідач зазначає, що рапорти позивача для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань розглядались комісією та оформлялись протоколами але враховуючи відсутність фінансування виплата матеріальної допомоги не здійснювалась.

Крім того відповідачем зазначено, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є основним видом грошового забезпечення та не складається з розміру місячного грошового забезпечення. Наявність рапорту не передбачає наявності фонду грошового забезпечення на здійснення виплат.

Позивачем 02 вересня 2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва подано заяву про зміну позовних вимог.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року заяву позивача про зміну позовних вимог залишено без розгляду.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивач є військовослужбовцем Національної гвардії України та перебуває на посаді заступника командира 6 стрілецької роти по роботі з особовим складом 2 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ).

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, ним у 2019, 2020 та 2021 році було подано рапорти щодо надання дозволу на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Позивач 11 березня 2021 року звернувся до відповідача з запитом щодо розгляду його рапортів про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019, 2020 та 2021 роки.

Листом від 17 березня 2021 року № 1/66/8/3-397-Ф-7зі Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) повідомила позивача, що його рапорти за 2019 та 2020 роки розглянуто та у зв`язку з недостатнім фінансуванням бюджетних асигнувань у зазначений період виплата не проводилась. Рапорт щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік буде розглянуто комісією відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ після надходженні фінансування.

Вважаючи такі дії та рішення відповідача протиправними, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), яка набрала чинності 01 березня 2018 року та якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 2 якої установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року № 405/31857, відповідно до Постанови № 704, була затверджена Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам. (далі - Інструкція № 200)

Згідно пунктів 1, 2 розділу XX Інструкції № 200 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення.

Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини.

Матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку. Рішення комісії оформлюється протоколом, який затверджується командиром військової частини, і разом з рапортами військовослужбовців передається до фінансового підрозділу для виплати матеріальної допомоги. Матеріальна допомога військовослужбовцям надається за місцем штатної служби.

З аналізу викладених норм суд приходить до висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).

Таким чином, повноваження щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є саме дискреційними повноваженнями відповідача, які регулюються вимогами Інструкції № 200

З матеріалів справи вбачається, що позивач у 2019 році та у 2020 році звертався до відповідача із рапортами про виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у зв`язку із хворобою дитини.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з надання матеріальної допомоги військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) від 27 грудня 2019 року № 14, комісією розглянуто рапорти про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових умов за 2019 рік 348 військовослужбовців, у тому числі і рапорт позивача. Комісією за наслідками розгляду наданих рапортів було прийнято рішення не виплачувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям, у зв`язку з відсутністю фінансування та асигнувань на 2019 рік, що передбачені для вищевказаної виплати.

Також, відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з надання матеріальної допомоги військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) від 30 грудня 2020 року № 18, комісією розглянуто рапорти про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових умов за 2020 рік 229 військовослужбовців, у тому числі і рапорт позивача. Комісією за наслідками розгляду наданих рапортів було прийнято рішення не виплачувати матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям, у зв`язку з відсутністю фінансування та асигнувань на 2020 рік, що передбачені для вищевказаної виплати.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем було додержано вимоги законодавства щодо вирішення питання про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань позивачу, яке виносилось на розгляд комісії з надання матеріальної допомоги військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ). Невиплата такої допомоги за результатами розгляду вказаного питання не може бути порушенням прав позивача на її отримання, оскільки, як зазначено вище, виплата допомоги є правом відповідача, а не обов`язком, з урахуванням конкретних обставин та випадків.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорта позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік та зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2021 рік.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується відповідачем, що позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) із рапортом, в якому просив надати дозвіл на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

Листом від 17 березня 2021 року № 1/66/8/3-397-Ф-7зі Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) повідомила позивача, що його рапорт щодо надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік буде розглянуто комісією відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ після надходженні фінансування.

Станом на час розгляду справи відповідач не надав суду доказів прийняття комісією з надання матеріальної допомоги військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) рішення щодо розгляду рапорту позивача про виплату йому у 2021 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

Вказані обставини дають суду підстави для висновку про те, що відповідач у встановлений законом спосіб рапорт позивача про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік не розглядав, відповідного рішення за результатом його розгляду не приймав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорта позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік та зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2021 рік.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, отже судові витрати розподілу не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -
ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) щодо не розгляду рапорта ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2021 рік.

3. Зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (м. Київ) розглянути рапорт ОСОБА_1 про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за 2021 рік та прийняти відповідне рішення.

4. В решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко