Справа № 803/392/17
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 803/392/17 пров. № А/857/8585/20

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Шавеля Р.М.,

за участю секретаря Ільченко А.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року (ухвалене головуючим суддею Валюх В.М., суддями Димарчук Т.М., Дмитрук В.В. у м. Луцьку) у справі № 803/392/17 за заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2017 ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2017 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.01.2019, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, ДСА України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю (а.с. 41-45, 83-85, 116-120).

18.05.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою про перегляд постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 за виключними обставинами з підстави, передбаченої п. 1 ч. 5 ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) згідно якої просить постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 у даній справі скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю, зобов`язати ДСА України виділити кошти Апеляційному суду Волинської області на виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги, визнати протиправною бездіяльність Апеляційного суду Волинської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, зобов`язати Апеляційний суд Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Заява обґрунтована тим, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 у даній справі в задоволенні позову було відмовлено з огляду на те, що Закон України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII (далі - Закон України № 1166-VII), яким було виключено ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон України № 2453-VI), що передбачала виплату вихідної допомоги судді, який вийшов у відставку, неконституційним у встановленому порядку визнаний не був. Вказує, що рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пп. 1 п. 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII. Відтак, вважає, що оскільки при розгляді справи суд застосував положення Закону України № 1166-VII, які рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), тому постанова суду від 19.04.2017 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 15.06.2020 заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, Державної судової адміністрації України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено. Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 у справі № 803/392/17 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю. Зобов`язано Державну судову адміністрацію України виділити кошти Апеляційному суду Волинської області на виплату ОСОБА_1 вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Визнано протиправною бездіяльність Апеляційного суду Волинської області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Зобов`язано Апеляційний суд Волинської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що Конституційний Суд України рішенням від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пп. 1 п. 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII, тобто, положення, яким із Закону України № 2453-VI виключено ст. 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. Відтак, оскільки відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 при розгляді адміністративної справи № 803/392/17, суд застосував положення Закону України № 1166-VII, яке рішенням Конституційного суду України від 15.04.2020 №2-р(ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України, тому суд вважає заяву позивача про перегляд постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 за виключними обставинами обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. При цьому суд врахував, що ОСОБА_1 набув право на виплату вихідної допомоги при виході у відставку у розмірі 10 місячних заробітних плат ще до прийняття законодавчих змін, якими було виключено ст. 136 Закону України № 2453-VI, що вбачається із розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 12). Відтак, позивач, набувши право на відставку, мав законні сподівання (очікування), що в разі виходу у відставку йому буде нарахована та виплачена вихідна допомога. Позбавленням позивача права на отримання вихідної допомоги порушується принцип правової визначеності, який є одним з фундаментальних аспектів верховенства права.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Державна судова адміністрація України, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким залишити заяву ОСОБА_1 без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 у справі № 803/392/17 без змін.

Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття цього рішення, 08.09.2016, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності. Відтак прийняття рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 не є підставою для виплати позивачу вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді у зв`язку з виходом у відставку в первинній редакції, так як зазначене рішення не поширюється на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2020 зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням Верховного Суду у справі № 808/1628/18.

24.01.2022 Восьмим апеляційним адміністративним судом постановлено ухвалу про поновлення апеляційного провадження.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 28.12.1992 по 19.08.2008 працював на посаді члена військового трибуналу, судді, голови суду військового суду Західного регіону, з 20.08.2008 по 15.09.2016 - на посаді судді Апеляційного суду Волинської області, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача, розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 7-8, 12).

Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Волинської області у зв`язку з поданням заяви про відставку (а. с. 35-36).

Згідно із пунктом 5 наказу Апеляційного суду Волинської області від 15.09.2016 № 9.7/15 «Про звільнення суддів» ОСОБА_1 вважати таким, що звільнений з посади судді Апеляційного суду Волинської області, та відраховано його зі штату працівників апеляційного суду 15.09.2016 (а.с. 10-11).

При цьому, при звільненні з посади судді 15.09.2016 позивачу не було нарахована та не виплачена вихідна допомога, що не заперечується учасниками справи.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2017, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.08.2017 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.01.2019, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Апеляційного суду Волинської області, ДСА України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовлено повністю (а.с. 41-45, 83-85, 116-120).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодилися апеляційний та касаційний суди, виходив з відсутності правових підстав для виплати позивачу вихідної допомоги у зв`язку з виходом у відставку, оскільки на час його звільнення така допомога чинним законодавством не передбачалась.

18.05.2020 ОСОБА_1 звернувся із заявою до суду першої інстанції про перегляд постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19.04.2017 за виключними обставинами з підстави, передбаченої п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, оскільки рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення пп. 1 п. 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VII.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Вирішуючи заяву про перегляд судового рішення за виключними обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що перегляд судового рішення за виключними обставинами у зв`язку з застосуванням судом при вирішенні справи норм закону, які суперечать Конституції України, спрямований саме на виправлення судової помилки. За інших умов право особи ініціювати перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами на підставі п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України не можливо було б реалізувати, оскільки у будь-якому випадку ухвалення судового рішення передуватиме факту встановлення Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) правової норми або її окремого положення.

Крім цього, норма п. 1 ч. 5 ст.361 КАС України, на думку суду першої інстанції, містить чіткі підстави, за наявності яких судовий спір може бути відновлено і остаточне судове рішення може бути переглянуто за виключними обставинами. Отже, встановивши, що у судовому спорі наявні вищезазначені підстави, особа може з великою долею вірогідності передбачати своє право подати відповідну заяву. При цьому, жодних посилань на взаємозв`язок та взаємозалежність такого права від дати ухвалення рішення Конституційним Судом України дана норма не містить.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Частиною 1 ст. 136 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) було встановлено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Пунктом 28 розділу ІІ Закону України від 27.03.2014 № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон № 1166-VII), який набрав чинності з 01.04.2014 року, у Законі № 2453-VI виключено статтю 136.

Статтею 143 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), який набув чинності з 30.09.2016, відновлено право судді на отримання вихідної допомоги у зв`язку з відставкою в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, судді, щодо яких в період з 01.04.2014 року по 30.09.2016 року було прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, не мали права на отримання вихідної допомоги при звільненні.

15.04.2020 Конституційний Суд України прийняв рішення № 2-р (ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону № 1166-VII, яким із Закону № 2453-VI в редакції до внесення змін Законом України від 12.02.2015 № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII) виключено статтю 136, частиною першою якої передбачалось право судді, який вийшов у відставку, на виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Отже, рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р (ІІ)/2020 у справі № 3-311/2018 відновлено право суддів, щодо яких в період з 01.04.2014 року по 30.09.2016 прийнято рішення Верховною Радою України про звільнення з посади у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Статтею 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 24.12.1997 № 8-зп у справі № 3/690-97 Конституційний Суд України зазначив, що ч. 2 ст. 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі № 1-45/2010 за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Отже, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 23.01.2019 (справа № 820/2462/17), від 19.11.2018 (справа № 755/4893/18 (755/18431/15-а), від 15.05.2019 (справа № 640/20317/16а), а також в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.08.2020 (справа № 826/18177/15).

Положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону № 1166-VII, яким із Закону № 2453-VI в редакції до внесення змін Законом № 192-VIII виключено статтю 136, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 15.04.2020.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є суб`єктом владних повноважень, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому не наділений повноваженнями не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка входить до складу палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, в постанові від 17.12.2019 у справі № 808/2492/18, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, зазначив, що наявність рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки під час розв`язання спору. На час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення рішення судом закон був чинним та підлягав застосуванню.

В постанові від 25.07.2019 у справі № 804/3790/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що належить до палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, висловив правову позицію про те, що рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття зазначеного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.

Таким чином, підхід, сформований рішеннями Верховного Суду, не визнає права на перегляд за виключними обставинами судових рішень з підстав, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, з тої причин, що на момент ухвалення судових рішень норма закону, згодом визнана неконституційною, була чинною.

Зважаючи на те, що Конституційний Суд України визначив, що підпункт 1 пункту 28 розділу II Закону № 1166-VII, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність та не встановив ретроспективну дію рішення від 15.04.2020, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

У зв`язку з цим, на думку апеляційного суду, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Волинського окружного адміністративного суду від 07.04.2017 за виключними обставинами необхідно відмовити та залишити цю постанову в силі.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому, п. 1 ч. 4 ст. 368 КАС України визначено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що мають значення для правильного вирішення справи, апеляційні скарги необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з вищевикладених мотивів.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 368 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 803/392/17 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року за виключними обставинами відмовити.

Постанову Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2017 року у справі № 803/392/17 залишити в силі.

Постанова за наслідками провадження за виключними обставинами може бути оскаржена в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року