Справа № 640/26333/21
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: КарпушовоїО.В.,Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Кондраток А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пуленця А.С..

представника відповідача Шилан Д.О.,

представника третьої особи Циганенка О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скаргиМіністерства освіти і науки України та Державного біотехнологічного університету на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства освіти і науки України, треті особи: Харківський національний аграрний університет ім. В.В. Докучаєва, Первинна профспілкова організація Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва, Міністерство аграрної політики та продовольства України, Державний біотехнологічний університет, про визнання протиправними та скасування розпорядження і наказів,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.05.2021 № 431-р «Про утворення Державного біотехнологічного університету» в частині реорганізації Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва;

- визнати протиправними та скасувати накази Міністерства освіти і науки України № 689 від 18.06.2021 «Про утворення біотехнологічного університету» та № 717 від 25.06.2021 «Про внесення змін у додатки до наказу Міністерства освіти і науки України від 18.06.2021 № 689» в частині реорганізації Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва.

Разом з позовною заявою позивач подав суду заяву про забезпечення позовушляхом зупинення дії наказів Міністерства освіти і науки України «Про утворення біотехнологічного університету» № 689 від 18.06.2021 та «Про внесення змін у додатки до наказу Міністерства освіти і науки України від 18.06.2021 № 689» № 717 від 25.06.2021 та заборони Міністерству освіти і науки України здійснювати в установленому порядку заходи, пов`язані з реорганізацією Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва шляхом приєднання його до Державного біотехнологічного університетудо набрання законної сили судовим рішенням у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 вересня 2021 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2021 року, у задоволені заяви про забезпечення позову відмовлено.

10.12.2021позивачем вдруге подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову до набрання законної сили судовим рішенням у справі, шляхом:

- заборони Міністерству освіти і науки України вчиняти будь-які дії щодо передавання майна Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва до Державного біотехнологічного університету;

- заборони Міністерству освіти і науки України здійснювати в установленому порядку заходи, пов`язані з реорганізацією Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва шляхом приєднання його до Державного біотехнологічного університету.

Вказана заява обґрунтована тим, що існують очевидні ознаки протиправності оскаржуваних розпорядження та наказів, оскільки на виконання розпорядження Kабінету Міністрів України «Про передачу цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи до сфери управління Міністерства освіти і науки» від 04.02.2015 № 87-р і наказу Міністерства освіти і науки України «Деякі питання передачі цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи із сфери управління Мінагрополітики та ДФС до сфери управління МОН» від 19.02.2015 № 168, утвореною комісією було складено акт приймання-передачі від 19.04.2021. Позивач звертає увагу, що згідно п. 3 розпорядження Kабінету Міністрів України від 04.02.2015 № 87-р протягом п`яти років з дати передачі зазначених у п. 1 цього розпорядження цілісних майнових комплексів навчальних закладів та державної установи їх ліквідація чи реорганізація здійснюється Міністерством освіти і науки за погодженням з Міністерством аграрної політики та продовольства. Поряд з цим, відповідачем здійснено передачу цілісного майнового комплексу Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва, за відсутності такого погодження щодо ліквідації чи реорганізації. На переконання позивача, похідним від розпорядження Кабінету Міністрів України № 431-р та наказу Міністерства освіти і науки України № 689 «Про утворення Державного біотехнологічного університету», законність яких і є предметом позову за даною справою, є наказ Міністерства освіти і науки України № 412-к від 08.10.2021 «Про оголошення конкурсів на заміщення посад керівників закладів вищої освіти», відповідно, до якого оголошено конкурс на заміщення посади керівника Державного біотехнологічного університету. Вважає, що подальше виконання наказу Міністерства освіти і науки України № 689 «Про утворення Державного біотехнологічного університету» та похідних від нього наказів Міністерства освіти і науки України унеможливлять реальне та ефективне виконання рішення суду у даній справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року заяву про забезпечення позовузадоволено частково, внаслідок чого заборонено Міністерству освіти і науки України вчиняти будь-які дії щодо передавання майна Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва до Державного біотехнологічного університету - до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи обставини справи та той факт, що наказом Міністерства освіти і науки України від 18.06.2021 № 689 визначено, що Державний біотехнологічний університет є правонаступником всього майна, прав та обов`язків, зокрема, Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва (п. 9 Наказу), зважаючи на те, що відкриття провадження в даній адміністративній справі не зупиняє дію оскаржуваних розпоряджень та процедуру проведення реорганізації вищого навчального закладу, а тому наявні правові підстави для застосування заходів забезпечення позову до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство освіти і науки України звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала ґрунтується виключно на припущеннях без відповідних доказів і на побоюваннях заявника про можливу упущену вигоду. Апелянт наголошує, що він діє в межах повноважень, визначених законодавством, та своїми діями ніяким чином не завдає шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Крім того, вказує, що заява про забезпечення позову була розглянута без повідомлення сторін.

Третя особа - Державний біотехнологічний університет - також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове рішення, яким у задоволені заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не наведено жодних обґрунтованих мотивів, з яких суд виходив, рішення суду не містить жодного посилання на відповідні докази, які б давали підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Апелянт наголошує, що забороняючи Міністерству освіти і науки України вчиняти будь-які дії щодо передавання майна Харківського національного аграрного університету ім. В.В. Докучаєва до Державного біотехнологічного університету,суд фактично вирішує спір по суті, адже така заборона буде наслідком скасування оскаржуваного розпорядження КМУ № 431-р від 12.05.2021 та відповідних наказів МОН України на виконання вказаного розпорядження. Звертає увагу, що сама по собі незгода позивача із діями/рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представники апелянтівта Кабінету Міністрів України вимоги апеляційних скарг підтримали, наполягали на їх задоволенні, в той час, як позивач проти цього заперечував, просив ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, дійшов висновку, що позивачем доведено необхідність вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 150 КАС України.

Проте, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне.

Так, відповідно до норм ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням заявника.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо та достатньо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Застосовуючи той чи інший вид забезпечення позову, суд не завжди може знати про реальний стан речей та наслідки вжиття заходу для відповідача, проте, суд діє на підставі доказів та фактів, наданих саме заявником.

Так, перевіривши зазначені в заяві про забезпечення позову доводи заявника,колегія суддів дійшла висновку про помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для часткового її задоволення, оскільки, запропонований заявником спосіб забезпечення адміністративного позову, задля його вирішення у межах розгляду питання забезпечення позову, вимагатиме фактично розглянути спір по суті, з установленням всіх фактичних обставин справи.

Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь заявника по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

Колегія суддів наголошує, що у межах розгляду даної заяви, судом не може даватись оцінка правомірності/протиправності оскаржуваних розпорядження та наказів, оскільки встановлення очевидності ознак їх протиправності без розгляду справи по суті, є неприпустимим, адже саме під час розгляду спору по суті, учасниками справи надаються відповідні докази на підтвердження своєї правової позиції, забезпечується принципи змагальності та рівності учасників справи.

Отже, під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті. Саме під час розгляду спору по суті, судом буде надана правова оцінка доводам позивача про протиправність та наявність правових підстав для скасування оскаржуваних позивачем рішень.

Крім того, колегія суддів вважає, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам та інтересам, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову, чим порушив норми процесуального права, а саме статей 150,151 КАС України, відтак ухвалу слід скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Водночас, колегія суддів не приймає доводи апелянта про те, що суд першої інстанції всупереч нормам КАС України розглянув справу без повідомлення учасників справи, оскільки відповідно до ч.1 ст. 154 КАС України, заява про забезпечення розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скаргиМіністерства освіти і науки України та Державного біотехнологічного університету- задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 грудня 2021 року - скасувати та прийняти постанову, якою у задоволені заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена і підписана 21.02.2022.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Карпушова

А.Г. Степанюк