Справа № 200/3004/21-а
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року справа №200/3004/21-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Блохіна А.А., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі № 200/3004/21-а (головуючий суддя І інстанції Волгіна Н.П.), складеного в повному обсязі 28 липня 2021 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнанян бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Ухова Романа Владиславовича, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому (з урахуванням уточнених позовних вимог) просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не встановлення, не нарахування та не виплати позивачеві надбавки до посадового окладу у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період наявності у нього допуску до державної таємниці: за жовтень 2016 року, січень - серпень 2017 року, жовтень - грудень 2017 року, 2018 рік, 2019 рік, січень 2020 року 7 грудня 2020 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві надбавку до посадового окладу у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, - надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період наявності у нього допуску до державної таємниці: за жовтень 2016 року, січень - серпень 2017 року, жовтень - грудень 2017 року, 2018 рік, 2019 рік, січень 2020 року 7 грудня 2020 року у загальному розмірі 18 862,19 грн;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачеві індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року включно;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві компенсації за невикористані 42 дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 роки у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві компенсацію за невикористані 42 дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 роки у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 у сумі 28 804,44 грн;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачеві у повному обсязі грошових коштів у якості надбавки за роботу у нічний час протягом 2015, 2016, 2019, 2020 років;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачеві недоплачену надбавку за роботу у нічний час протягом 2015, 2016, 2019, 2020 років в загальній сумі 5 068,97 грн;

- стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки до посадового окладу у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) за періоди: жовтень 2016 року, січень 2017 року - серпень 2017 року, 1 грудня 2017 року - 16 червня 2020 року, 2 листопада 2020 року - 4 грудня 2020 року. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно). Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані додаткові щорічні оплачувані відпустки як учаснику бойових дій за 2017, 2018, 2019 роки. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошових коштів у якості надбавки за роботу у нічний час у 2015, 2016, 2019, 2020 роках. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку до посадового окладу у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (надбавку за роботу в умовах режимних обмежень) за періоди: жовтень 2016 року, січень 2017 року - серпень 2017 року, 1 грудня 2017 року 16 червня 2020 року, з 2 листопада 2020 року по 4 грудня 2020 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 6 листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно). Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані додаткові щорічні оплачувані відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017, 2018, 2019 роки. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за роботу у нічний час за 2015, 2016, 2019, 2020 роки - за 336 год роботи у нічний час. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі № 200/3004/21-а та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що надбавка за роботу в умовах режимних обмежень нараховується та виплачується при обов`язковій наявності чотирьох складових: наявність допуску, наявність доступу, постійна праця з відомостями, що становлять державну таємницю та встановлення відповідним наказом надбавки за роботу в умовах режимних обмежень.

Право поліцейських на отримання індексації доходів встановлено тільки постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2017 року № 782, якою внесено зміни до Порядку № 1078, якою абзац 5 п. 2 Порядку № 1078 доповнено після слова "військовослужбовців" словом "поліцейських". Тому позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по вересень 2017 включно.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, відповідач зазначив, що у 2015-2020 роках поліцейським не було заборонено використовувати відпустки як учасникам бойових дій, у 2020 році позивачу надавалася зазначена відпустка.

Також зазначено, що позивачем неправильно проведено розрахунок суми компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

Позивачу було нараховано та сплачено надбавку за роботу нічний час протягом 2015 2020 років відповідно до наданих Головному управлінню довідок обліку несення позивачем служби в нічний час за формою згідно Порядку № 260.

Крім цього зазначено, що нарахування грошового забезпечення поліцейським є дискреційним повноваженням ГУНП в області, яке не може бути перекладене на суд, та звертає увагу, що у 2021 бюджетному році органом Казначейства не було зареєстровано за ГУНП в області бюджетних фінансових зобов`язань за минулі роки, а на власний розсуд розпоряджатися бюджетними коштами, які йому виділено, Головне управління не може (а.с. 105-127 т. 1).

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є громадянином України, РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , з 23 грудня 2016 року має статус учасника бойових дій посвідчення серії НОМЕР_2 від 17 січня 2017 року та рішення від 23 грудня 2016 року № 8/І/V(а.с. 17-22 т. 1).

Відповідач, Головне управління Національної поліції в Донецькій області, 8, місцезнаходження: 87517, Донецька обл., м. Маріуполь, пр. Нахімова, буд. 86, є органом державної влади та належним відповідачем у справі (а.с. 245-247 т. 1).

Судом встановлено, що Наказом ГУНП в Донецькій області від 7 листопада 2015 року № 23 о/с ОСОБА_1 , який мав спеціальне звання лейтенант міліції, призначений на посаду слідчого Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області із присвоєнням йому спеціального звання лейтенант поліції як такого, що прибув з Міністерства внутрішніх справ в порядку переатестації (а.с. 128 т. 1).

Як вбачається з Номенклатури посад працівників Дружківського ВП Артемівського ВП ГУНП в Донецькій області, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, затвердженої в.о. начальника Дружківського ВП Артемівського ВП ГУНП в Донецькій області 29 грудня 2015 року та погодженого начальником УСБУ в Донецькій області, посада слідчого включена у дану номенклатуру (а.с. 71-73 т. 2).

Наказом Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 5 січня 2016 року № 6 надано доступ до секретної інформації «цілком таємно» та «таємно», в тому числі лейтенанту поліції ОСОБА_1 , слідчому Дружківського ВП Артемівського ВП ГУНП в Донецькій області (а.с. 67-69 т. 2).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 19 квітня 2016 року № 94 о/с у зв`язку із реорганізаційно-штатними змінами лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, увільнивши його від посади слідчого Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції (а.с. 129 т. 1).

30 квітня 2016 року (вих. № 57нт) начальником Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області подано подання про встановлення надбавки до посадового окладу в умовах режимних обмежень працівникам Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області, в тому числі лейтенантові поліції ОСОБА_1 , слідчому Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції, яке зареєстроване у відповідача 24 травня 2016 року (а.с. 34, 148 т. 1).

Наказом ГУНП в області від 14 червня 2016 року № 150 о/с лейтенантові поліції ОСОБА_1 , слідчому Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції, встановлено надбавку у розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень (а.с. 33, 222-223 т. 1).

29 грудня 2016 року ГУНП в Донецькій області видано наказ № 419о/с, яким старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 у зв`язку із реорганізаційно-штатними змінами призначено на посаду слідчого слідчого відділення Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, увільнивши від посади слідчого Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області (а.с. 130 т. 1).

31 серпня 2017 року відповідачем отримано подання інспектора з режиму секретності Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області (без дати та вих. номера) про встановлення надбавки до посадового окладу в умовах режимних обмежень з грифом «цілком таємно», «таємно» лейтенантові поліції ОСОБА_1 , слідчому СВ Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області з 29 грудня 2016 року (а.с. 35, 149 т. 1).

21 вересня 2017 року наказом ГУНП в Донецькій області № 454 о/с лейтенантові поліції ОСОБА_1 , слідчому слідчого відділення Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в області встановлено надбавку у розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень з 31 серпня 2017 року (а.с. 32, 150 т. 1).

29 вересня 2017 року наказом ГУНП в Донецькій області № 468 о/с старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено на посаду слідчого слідчого відділення Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції, увільнивши його від посади слідчого слідчого відділення Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції (а.с. 131 т. 1).

Наказом Дружківського ВП Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області від 5 жовтня 2017 року № 331 лейтенантові поліції ОСОБА_1 , слідчому СВ Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в області ОСОБА_1 припинено доступ до інформації з грифом секретності «цілком таємно» та «таємно» у зв`язку із подальшим проходженням служби в ГУНП області (а.с. 70 т. 2).

Наказом Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в області від 1 грудня 2017 року № 26 о/с старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 , слідчому СВ Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області, надано доступ до інформації, що має ступінь секретності «Таємно», «Цілком таємно» (а.с. 151 т. 1).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 17 червня 2020 року у зв`язку із реорганізаційно-штатними змінами старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 призначено з 30 червня 2020 року інспектором сектору дізнання Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції, увільнивши його від посади слідчого слідчого відділення Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції (а.с. 132 т. 1).

Наказом Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 20 липня 2020 року № 45д о/с старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 , слідчому СВ Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області, надано доступ до інформації зі ступенями секретності «Таємно» в обсязі, необхідному для виконання службових обов`язків (а.с. 152 т. 1).

Наказом Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 24 липня 2020 року № 46д о/с старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 припинено доступ до секретної інформації у зв`язку із переведенням на посаду інспектора сектору дізнання Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області (а.с. 153 т. 1).

Як вбачається зі змін до Номенклатури посад працівників Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, затверджених начальником Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області 29 вересня 2020 року та погодженого начальником ГУСБУ в Донецькій та Луганській області, посада інспектора сектору дізнання включена у цю номенклатуру (а.с. 74-76 т. 2).

Наказом Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 2 листопада 2020 року № 52д о/с старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 , інспектору сектору дізнання Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області надано доступ до інформації зі ступенями секретності «Таємно» (а.с. 154 т. 1).

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 4 грудня 2020 року № 514 о/с «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору дізнання Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції, звільнено з 7 грудня 2020 року зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с. 23, 133, 135, 31 т. 1).

Як зазначено у даному наказі та довідках УКЗ ГУНП в Донецькій області від 2 лютого 2021 року (вих. № 337/12/03-2021), від 15 березня 2021 року (вих. № 17аз) на день звільнення невикористана відпустка за 2020 рік склала 32 доби; додаткова відпустка позивачу як учаснику бойових дій за 2020 рік використана (а.с. 23, 31, 70 т. 1).

Наказом Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 5 грудня 2020 року № 56д о/с старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 припинено доступ до секретної інформації у зв`язку зі звільненням з посади інспектора сектору дізнання Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області (а.с. 155 т. 1).

25 січня 2021 року (вих. № 3/2021/1) представник позивача направив запит до відповідача стосовно надання інформації у вигляді довідок: щодо грошового забезпечення позивача (помісячно) за весь час служби; щодо виплати надбавок за службу у нічний час; надбавок за роботу в умовах режимних обмежень та інформації про надання позивачу допуску та доступу до інформації з обмеженим доступом; щодо не відбутої частини щорічної основної відпустки; щодо компенсації за не відбуті щорічні відпустки; щодо отримання позивачем під час служби автоматичної вогнепальної зброї; щодо середнього грошового забезпечення; щодо нарахованої та сплаченої індексації грошового забезпечення; щодо одноразової допомоги при звільненні (а.с. 24-25, 178, 180 т. 1).

24 лютого 2021 року (вих. № 10оз/26/02-2021) відповідач надав витребувані довідки та копії наказів, а також роз`яснив порядок нарахування надбавок за службу у нічний час, за службу в умовах режимних обмежень, порядок виплати компенсації за невикористану відпустку, порядок нарахування індексації (а.с. 26-30, 181-184 т. 1).

3 березня 2021 року представник позивача звернувся до ГУНП в Донецькій області з запитом про надання довідки щодо використання ОСОБА_1 протягом 2016-2020 років додаткової відпустки як учаснику бойових дій (а.с. 36 т. 1).

15 березня 2021 року за вих. № 17аз/12/01-2021 відповідачем у відповідь на запит представника направлена довідка, в якій зазначено, що ОСОБА_1 не надавались рапорти про надання такої відпустки у 2017 2019 роках, та що додаткова відпустка як учаснику бойових дій не належить до щорічних відпусток, у зв`язку із чим вона не переноситься на інший період (не продовжується) у разі хвороби працівника, не переноситься на наступний календарний рік, не ділиться на частини та не замінюється грошовою компенсацією (а.с. 38, 70-71 т. 1).

Вважаючи, що відповідач не в новому обсязі розрахувався з ним при звільненні, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи спірне рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ненарахування та невиплата позивачу спірних сум свідчить про порушення відповідачем вимог діючого законодавства.

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо правомірності/не правомірності не нарахування та не виплати позивачу при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової щорічної оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2017, 2018, 2019 роки загальною кількістю 42 дні, суд зазначає наступне.

Згідно довідок УКЗ ГУНП в Донецькій області від 15 березня 2021 року № 17аз, від 15 квітня 2021 року № 1482/12/03-2021, від 20 квітня 2021 року № 541 (а.с. 70, 136, 156-157 т. 1), позивачу під час проходження служби не була надана додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2017-2019 роки та при звільненні не сплачена грошова компенсація за невикористані ним дні додаткової відпустки за 2017-2019 роки; додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік позивач використав, з рапортами з приводу надання даної відпустки за 2017-2019 роки до відповідача не звертався.

Відповідно до ст. 92 Закону № 580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Статтею 93 Закону України "Про Національну поліцію" та пунктом 8 розділу ІІІ Порядку виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішній справ України 6 квітня 2016 року № 260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016 року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260) передбачено, що за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Відповідно до ст. 93 Закону України "Про Національну поліцію" тривалість відпусток поліцейського обчислюється щодобово. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Статтею 4 Закону України від 5 листопада 1996 року № 504/96-ВР "Про відпустки" (далі - Закон № 504/96-ВР) передбачено наступні види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (ст. 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (ст. 8 цього Закону); і н ш і додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до ст. 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Відповідно до п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 2 жовтня 1993 року учасники бойових дій мають пільгу у вигляді одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення поліцейських врегульовано постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" № 988 від 11 листопада 2015 року (далі постанова № 988) та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 6 квітня 2016 року № 260 "Про затвердження Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 квітня 2016року за № 669/28799 (далі - Порядок № 260), який набрав чинності з дня його офіційного опублікування та застосовується з дня набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Відповідно до п. 1 постанови № 988 грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Порядку № 260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Приписами пункту 8 розділу III Порядку № 260 визначено, що поліцейським, які відповідно до законодавства України мають право на відпустку зі збереженням грошового забезпечення, виплата грошового забезпечення здійснюється в розмірі, що вони одержували на день вибуття у відпустку, з розрахунку посадового окладу, установленого за основною штатною посадою, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії за поточний місяць.

За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Положеннями Закону України "Про Національну поліцію" визначені підстави та умови отримання відпустки поліцейськими. Наведеним законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому положеннями цього закону не передбачено позбавлення такої особи права на відпустку, яке вона вже отримала в попередньому календарного році.

З аналізу викладених норм вбачається, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої ст. 16-2 Закону № 504/96-ВР та статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.

З огляду на зміст п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону № 3551-ХІІ державою гарантується надання учасникам бойових дій пільг, зокрема, додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, строком 14 календарних днів на рік; вказаною нормою встановлено право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

При цьому положення Закону № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.

Суд зазначає, що в даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами, пріоритетному застосуванню підлягають спеціальні норми Закону № 3551-ХІІ, які не обмежують право особи-учасника бойових дій на отримання компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.

На підставі викладеного вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані ним додаткові відпустки як учасником бойових дій за 2017-2019 роки загальною тривалістю 42 календарних дні.

Щодо правомірності/не правомірності не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з листопада 2015 року по листопад 2017 року, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок №1078).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

З викладеного вище виходить, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації, посилання на відсутність фінансування у відповідача є необґрунтованою.

В рішенні Конституційного суду України № N 7-рп/2004 від 17 березня 2004 року по справі № 1-13/2004 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України (254к/96-ВР) відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України (254к/96-ВР) перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 N 8-рп/99 (v008p710-99) у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 21 листопада 2019 року у справі № 815/5547/17, від 05 лютого 2020 року по справі № 825/565/17.

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, що ненарахування та невиплата позивачу індексації грошового забезпечення у період служби свідчить про порушення відповідачем вимог Закону від № 1282-XII та Порядку № 1078.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на індексацію грошового забезпечення у період з 6 листопада 2015 року по жовтень 2017 року (включно).

Щодо позовних вимог позивача з приводе не нарахування та не виплати йому надбавки до посадового окладу у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну таємницю" від 21 січня 1994 року № 3855-ХІІ (далі - Закон № 3855-ХІІ, Закон України "Про державну таємницю") державна таємниця (далі також - секретна інформація) - вид таємної інформації, що охоплює відомості у сфері оборони, економіки, науки і техніки, зовнішніх відносин, державної безпеки та охорони правопорядку, розголошення яких може завдати шкоди національній безпеці України та які визнані у порядку, встановленому цим Законом, державною таємницею і підлягають охороні державою; допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації; доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень; ступінь секретності ("особливої важливості", "цілком таємно", "таємно") - категорія, яка характеризує важливість секретної інформації, ступінь обмеження доступу до неї та рівень її охорони державою.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці із ступенями секретності «особливої важливості», «цілком таємно» та «таємно» надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання, наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи або організації, де працює, перебуває на службі чи навчається громадянин.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ допуск до державної таємниці керівникові органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації надається наказом чи письмовим розпорядженням посадової особи, що призначає його на посаду, а у разі, коли орган державної влади, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа, організація не підпорядкована іншому органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємству, установі, організації або не належить до сфери їх управління, допуск до державної таємниці надається зазначеному керівникові наказом чи письмовим розпорядженням керівника органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, яка є замовником робіт, пов`язаних з державною таємницею. Керівникам центральних органів виконавчої влади, які призначаються на посаду Кабінетом Міністрів України, допуск до державної таємниці надається розпорядженням Кабінету Міністрів України.

Приписами ч. 7 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ обумовлено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Частиною 2 ст. 22 Закону № 3855-ХІІ визначено, що скасування раніше наданого допуску до державної таємниці можливе у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, а також після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати громадянства України чи визнання його недієздатним.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 27 Закону № 3855-ХІІ доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання. Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

Отже, особа отримує допуск до державної таємниці за умови її призначення на посаду, робота на якій передбачає роботу із секретною інформацією, та за умови отримання відповідного доступу.

Як встановлено судом позивач у спірні періоди проходив службу в органах поліції на посадах слідчого та дізнавача, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці (а.с. 71-73, 74-76 т. 2).

Будучи призначеним на посаду слідчого Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, отримав доступ до секретної інформації «цілком таємно» та «таємно» на підставі наказу Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 5 січня 2016 року № 6 (а.с. 67-69 т. 2).

Наданий позивачу наказом Дружківського відділення поліції Артемівського відділу поліції ГУНП в Донецькій області від 5 січня 2016 року доступ до державної таємниці був чинним і після реорганізації Артемівського відділу поліції позивач мав доступ до державної таємниці на підставі зазначеного наказу, перебуваючи на посаді слідчого Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області, слідчим слідчого відділення Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області (а.с. 134-135 т. 3).

21 вересня 2017 року наказом ГУНП в Донецькій області № 454 о/с позивачу встановлено надбавку у розмірі 15% до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень з 31 серпня 2017 року (а.с. 32, 150 т. 1).

29 вересня 2017 року наказом ГУНП в Донецькій області № 468 о/с позивача призначено на посаду слідчого слідчого відділення Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції, увільнивши його від посади слідчого слідчого відділення Дружківського відділення поліції Краматорського відділу поліції (а.с. 131 т. 1).

Наказом Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в області від 1 грудня 2017 року № 26 о/с позивачу, як слідчому СВ Кальміуського відділення поліції, надано доступ до інформації, що має ступінь секретності «Таємно», «Цілком таємно» (а.с. 151 т. 1).

Наказом Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 20 липня 2020 року № 45д о/с старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 , слідчому СВ Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області, надано доступ до інформації зі ступенями секретності «Таємно» в обсязі, необхідному для виконання службових обов`язків (а.с. 152 т. 1).

Наказом ГУНП в Донецькій області від 17 червня 2020 року позивача призначено з 30 червня 2020 року інспектором сектору дізнання Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції, увільнивши його від посади слідчого слідчого відділення Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції (а.с. 132 т. 1).

Наказом Кальміуського ВП Центрального ВП ГУНП в Донецькій області від 2 листопада 2020 року № 52д о/с старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 , інспектору сектору дізнання Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області надано доступ до інформації зі ступенями секретності «Таємно» (а.с. 154 т. 1).

Наказом ГУ НП в Донецькій області від 4 грудня 2020 року № 514 о/с «По особовому складу» старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора сектору дізнання Кальміуського відділення поліції Центрального відділу поліції, звільнено з 7 грудня 2020 року зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с. 23, 133, 135, 31 т. 1).

Проаналізувавши наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач мав доступ до державної таємниці у періоди: з 5 січня 2016 року по 28 вересня 2017 року («таємно», «цілком таємно»); з 1 грудня 2017 року по 16 червня 2020 року («таємно», «цілком таємно»); з 2 листопада 2020 року по 4 грудня 2020 року («таємно»).

Відповідно до ст. 30 Закону № 3855-ХІІ у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону Кабінет Міністрів України постановою від 15 червня 1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення № 414), яке визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю.

Згідно з п. 2 Положення № 414 особам, які працюють в умовах режимних обмежень, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «особливої важливості», - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «цілком таємно», - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «таємно», - 10 відсотків.

Аналогічні приписи містяться і у п. 7 розділу ІІ Порядку № 260.

Відповідно до п. 5 Положення № 414 такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Згідно з п. 6 Положення № 414 персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Відповідно до п. 2.9.3, 2.9.7 Порядку № 499 (в редакції, чинній до 13 грудня 2016 року) виплата надбавки особам рядового і начальницького складу за службу в умовах режимних обмежень здійснюється на підставі затверджених керівниками органів, підрозділів, закладів та установ органів внутрішніх справ номенклатури посад осіб рядового і начальницького складу, які підлягають оформленню на допуск до державної таємниці. Надбавка за службу в умовах режимних обмежень виплачується особі рядового чи начальницького складу з дня призначення на посаду, яку включено до номенклатури посад, що підлягають оформленню на допуск до державної таємниці, але не раніше дня оформлення допуску до державної таємниці.

Вимоги щодо призначення надбавки на роботу в умовах режимних обмежень з дня призначення на посаду містились і в п. 7 розділу ІІ Порядку № 260 (в редакції, яка була чинною до 1 лютого 2017 року).

Згідно п. 7 розділу ІІ Порядку № 260 виплата надбавки за роботу в умовах режимних обмежень припиняється: з дня призначення на посаду, за якою вона не встановлена; з дня скасування допуску до державної таємниці; з дня закінчення науково-дослідних та дослідно-конструкторських робіт.

Проаналізувавши наведене вище суд дійшов висновку, що надбавка має бути встановлена особі, якій надано відповідний допуск, з дня призначення такої особи на посаду, яка включена до номенклатури посад, перебування на яких потребує оформлення допуску та надання доступу до державної таємниці, та якій при цьому надано доступ до державної таємниці.

Як наслідок, з врахуванням встановлених обставин позивач мав право на отримання надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у періоди: з 5 січня 2016 року по 28 вересня 2017 року (15%); з 1 грудня 2017 року по 16 червня 2020 року (15%); з 2 листопада 2020 року по 4 грудня 2020 року (10%).

Відповідно до матеріалів справи позивачу нараховувалась надбавка до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень в межах спірних періодів лише за липень вересень 2016 року, листопад грудень 2016 року, вересень 2017 року (а.с. 45-49 т. 1).

Отже, не нарахування та не виплата позивачу надбавки до посадового окладу за роботу в умовах режимних обмежень у періоди: жовтень 2016 року, січень 2017 року - серпень 2017 року, 1 грудня 2017 року 16 червня 2020 року, з 2 листопада 2020 року по 4 грудня 2020 року є протиправною.

На підстави викладеного вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не встановлення, не нарахування та не виплати позивачеві надбавки до посадового окладу у зв`язку із роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) за періоди: жовтень 2016 року, січень 2017 року - серпень 2017 року, 1 грудня 2017 року 16 червня 2020 року, з 2 листопада 2020 року по 4 грудня 2020 року та в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві надбавку до посадового окладу за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці (надбавки за роботу в умовах режимних обмежень) за періоди: жовтень 2016 року, січень 2017 року - серпень 2017 року, 1 грудня 2017 року 16 червня 2020 року, з 2 листопада 2020 року по 4 грудня 2020 року.

Розглядаючи позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу у повному обсязі надбавки за роботу у нічний час протягом 2015, 2016, 2019, 2020 років та про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві таку надбавку за 2015, 2016, 2019, 2020 роки в загальній сумі 5 068,97 грн, - суд зазначає наступне.

Згідно з пп. 3 п. 5 постанови № 988 поліцейським виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час.

Відповідно до п. 11 розділу І Порядку № 260 поліцейським, які виконують службові обов`язки в нічний час, виплачується доплата за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Годинна ставка обчислюється шляхом ділення місячного посадового окладу на кількість годин фактичного часу служби з урахуванням норми тривалості службового часу за відповідний місяць при 40-годинному робочому тижні. Службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00. Поліцейським, які несуть службу в нічний час, надається перерва для відпочинку та харчування тривалістю не більше двох годин. Перерва для відпочинку і харчування не включається в службовий час. Поліцейським добового наряду під час чергування почергово надаються перерви для вживання їжі та короткочасного відпочинку. Загальна тривалість такої перерви становить 4 години (2 години вдень і 2 години вночі) та не включається в службовий час. Підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів органів поліції. Облік фактичного часу служби в нічний час для нарахування доплати здійснюється керівником підрозділу, у якому проходить службу поліцейський, шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою, визначеною в додатку 1 до цього Порядку та умов, яка до 15 числа місяця, наступного після залучення поліцейських до несення служби в нічний час, подається до фінансового підрозділу.

Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, керівниками Дружківського та Кальміуського ВП були направлені Головному управлінню Національній поліції в Донецькій області довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за період служби позивача, згідно яких позивач ніс службу у нічний час: у 2016 році 42 години (у жовтні 18, у листопаді 24 (а.с. 186-187 т. 1), у 2017 році - 204 години (у січні 12 год, у лютому 18 год, у березні 24 год, у квітні 24 год, у травні 12год, у червні 24 год, у липні 2 год, у серпні 18 год, у вересні 18 год, у жовтні 12 год, у листопаді 6 год, у грудні 12 год); у 2018 році - 102 год (у січні 6 год, у лютому 6 год, у березні 12 год, у травні 18 год, у червні 6 год у липні 6 год, у серпні 6 год, у жовтні 12 год, у листопаді 18 год, у грудні 12 год); у 2019 році - 60 год (у січні 12 год, у лютому 12 год, у березні 6 год, у квітні 18 год, у листопаді 12 год); всього 408 год (а.с. 186-214 т. 1, 135-142 т. 3).

Згідно наданих суду довідок про виплачене ОСОБА_1 грошове забезпечення за період перебування позивача на службі, на підставі довідок про доплату за роботу в нічний час, та пояснень представника відповідача Головним управлінням було нараховано та виплачено позивачу доплату за службу в нічний час: за жовтень - листопад 2016 року 209,64 грн; за січень 2017 року 63,40 грн, за лютий 2017 року 94,50 грн; за березень 2017 року 115,20 грн; за квітень-травень 2017 року 196,03 грн; за червень 2017 року 126,79 грн; за липень 2017 року 120,00 грн; за серпень-вересень 2017 року 176,40 грн; за жовтень 2017 року 60,36 грн; за листопад 2017 року 28,64 грн; за грудень 2017 року 63,00 грн; за січень 2018 року 30,00 грн, за лютий 2018 року 31,50 грн; за березень 2018 року 60,36 грн; за травень 2018 року 91,08 грн; за червень 2018 року 31,70 грн; за липень-серпень 2018 року 57,44 грн; за жовтень 2018 року 57,27 грн; за листопад 2018 року 85,91 грн; за грудень 2018 року 63,80 грн; за січень 2019 року 60,00 грн, за лютий 2019 року 63,00 грн; за березень 2019 року 31,70 грн; за квітень 2019 року 94,50 грн; за листопад 2019 року 60,00 грн; з грудня 2019 року по грудень 2020 року не нараховувалась та не виплачувалась; всього доплату позивачу за роботу у нічний час протягом 2015 2020 років нараховано та сплачено за 408 год (а.с. 45-53 т. 1, 135-142 т. 3).

Разом із цим як встановлено судом під час розгляду справи позивач протягом спірних періодів ніс службу у нічний час 124 рази, в тому числі 60 разів у Дружківському ВП та 64 рази (+ 3 години), всього 744 год в Кальміуському ВП, що підтверджується копіями з Книги нарядів за період за 2015 2020 роки та поясненнями відповідача (а.с. 104-250 т. 2, 1-132, 135-142 т. 3).

Отже, не нарахування та, як наслідок, не оплата позивачу додаткових 336 годин роботи у нічний час (6 годин у кожне чергування) є такими, що порушує право позивача на належну оплату, отже, є протиправною.

Враховуючи наведене вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 у повному обсязі грошових коштів у якості надбавки за роботу у нічний час у 2015, 2016, 2019, 2020 роках та в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві недоплачену надбавку за роботу у нічний час протягом 2015, 2016, 2019, 2020 років за 336 годин служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганскій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року у справі № 200/3004/21-а залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Судді А.В. Гайдар

А.А. Блохін

І.Д. Компанієць