Справа № 380/22741/21
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сакалоша В.М. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 29.11.2021 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач) з такими вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 обмеження максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) з 01.12.2019;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром (що становить десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) з 01.12.2019;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908 грн. 00 коп., який сплачений за подання цього позову.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII). Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 у справі №380/8782/21 його позов до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо відмови здійснити перерахунок та виплату його пенсії відповідно до довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» №111 від 12.05.2021 р. про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, зобов`язано пенсійний орган здійснити з 01.12.2019 р. перерахунок та виплату його пенсії відповідно до довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» №111 від 12.05.2021 р. про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, з урахуванням окладу за посадою, військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та додаткових видів грошового забезпечення, а також виплачених сум; вирішено питання про розподіл судових витрат. На виконання вищевказаного рішення суду Головним управлінням ПФУ проведено перерахунок його пенсії та застосовано обмеження максимальним розміром пенсії. Не погоджуючись з таким перерахунком пенсії ним подано заяву до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо проведення перерахунку та виплати пенсії без обмеження максимальним розміром з 01.12.2019. Однак, листом відповідача від 19.11.2021 №17054-17942/Є-52/8-1300/21 позивачу відмовлено у проведенні такого перерахунку. В листі орган ПФ вказав, що рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 норми частини сьомої статті 43 Закону №2262-XII обмежені часовим періодом з 1 січня 2016 по 31 грудня 2016. Вказує, що норми щодо обмеження максимального розміру пенсії вносились Законом України №3668 від 08.07.2011. Проте, позивач категорично не погоджується із такою позицією відповідача. Зазначив, що Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016 визнано такими, шо не відповідають Конституції України (є неконституційними), вищенаведені положення Закону №2262-ХІІ зі змінами, а саме: частина сьома статті 43. Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення КСУ №7-рп/2016 від 20.12.2016 положення Закону №2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення КСУ цього Рішення. Відповідно до Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон №1774-VІІІ), який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині сьомій статті 43 Закону №2262-ХІІ слова і цифри "у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року" замінено словами і цифрами "по 31 грудня 2017 року". Буквальне розуміння змін внесених Законом №1774-VІІІ з урахуванням рішення КСУ №7-рп/2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр є нереалізованими. Протягом 2017 року стаття 43 Закону №2262-ХІІ не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів. Отже, внесені Законом №1774-VІІІ до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження. Вказаний висновок узгоджуються з позицією, що викладена в постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №522/16882/17, від 31.01.2019 у справі №638/6363/17 та від 12.03.2019 у справі №522/3049/17. Тобто, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області застосувало норму (щодо обмеження пенсії позивача максимальним розміром), яка відсутня та протиправно обмежило розмір його пенсії. Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд ухвалою від 06.12.2021 відкрив провадження в адміністративній справі за цим позовом та вирішив розглянути таку справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

Відповідач, ГУ ПФУ у Львівській області, позов не визнає з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить суд відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Зокрема, відповідач вказує, на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 у справі №380/8782/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області проведено перерахунок пенсії позивачу з 01.12.2019 на підставі довідки від 12.05.2021 №111. З 01.12.2021 розмір пенсійної виплати становив - 19340,00 грн. Із приводу обмеження максимальним розміром пенсії, зазначає, що ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 17.06.2005 у розмір 64% грошового забезпечення відповідно до Закону - 2262. Станом на 01.10.2011 загальний розмір пенсії позивача становив 3925,25 грн., тобто на момент набранню чинності Законом України від 8 липня 2011 року №3668 - VI Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи (Закон - 3668), її розмір не досягав максимального. Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпеченню реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-УІ (Закон 3668), який набрав чинності з 01.10.2011, було внесено зміни у статтю 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема частину п`яту цієї статі викладено в такій редакції: «максимальний розмір пенсії урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяті прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність». В статтю 43 Закону - 2262 Законом України №1080-VІІІ від 12.04.2016 вносилися зміни (статтю 43 після частини третьої доповнено двома новими частинами), відповідно до яких наведена вище частина п`ята статті 43 Закону - 2262 з 06.05.2016 (з дати набрання чинності Закону 1080-VІІІ) стала частиною сьомою, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частин статті, що регламентувала обчислення пенсій особам з числа військовослужбовців. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, внесені зміни у частину сьому статті 43 Закону 2262, слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року». Окрім того, є помилковим посилання позивача на рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016. Адже цим рішенням КСУ оспорюванні положення Закону - 2262 обмежені конкретним часовим періодом (з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року), та не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки такі стосуються обмеження розміру пенсії позивача за період, що розпочався з 01.12.2019 року. З 01.01.2018 відповідно до норм статті 43 Закону №2262-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Відповідач вказує, що норми щодо обмеження максимального розміру пенсії вносились Законом України №3668 від 08.07.2011 та такі КСУ неконституційними не визнавались. Відповідач при прийнятті рішення просить суд врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19.

Суд дослідив заяви по суті спору та з`ясував підстави позовних вимог та заперечень на позов, дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, оцінив їх в сукупності та встановив такі фактичні обставини справи та відповідні правовідносини:

Позивач ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років (23 роки) на підставі Закону №2262-XII.

Позивач є пенсіонером Міністерства оборони України, якому з 17.06.2005 призначена пенсія за вислугу років згідно із Законом №2262-XII, виходячи з вислуги років 23 роки у розмірі 64% грошового забезпечення.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду №380/8782/21 від 20.08.2021 ГУ ПФУ у Львівській області здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.12.2019 на підставі довідки Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Львівській області» №111 від 12.05.2021 р. про розмір грошового забезпечення. В процесі перерахунку орган ПФУ визначив основний розмір пенсії ОСОБА_1 та обмежив розмір пенсійної виплати «максимальним розміром пенсії», що з 01.06.2021 складає 17690 грн.

ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою від 16.11.2021 про перерахунок пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки №111 від 12.05.2021 без обмеження її максимальним розміром.

ГУ ПФУ у Львівській області листом №17054-17942/Є-52/8-1300/21 від 19.11.2021 повідомило заявника, що на виконання рішення суду у справі №380/8782/21 орган ПФ здійснив перерахунок пенсії заявника з 01.12.2019 на підставі довідки про розмір грошового забезпечення №111 від 12.05.2021. В листі орган ПФУ зазначив, що відповідно до норм статті 43 Закону №2262-XII максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Відповідач вказує, що норми щодо обмеження максимального розміру пенсії вносились Законом України №3668 від 08.07.2011 та такі Конституційним Судом України неконституційними не визнавались.

Щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 десятьма прожитковими мінімумами осіб, які втратили працездатність суд зазначає таке.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI (далі - Закон №3668-VI), який набрав чинності з 01.10.2011:

- внесені зміни у статтю 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (підпункт 8 пункту 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI), зокрема, частину п`яту цієї статті викладено в такій редакції: «Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність»;

- пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI визначено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

З 01.01.2016 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII (далі - Закон №911-VIII), відповідно до якого внесені зміни у частину п`яту статті 43 шляхом доповнення реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень». Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві положення» цього закону визначено, що дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.

В статтю 43 Закону №2262-XII Законом України №1080-VIII від 12.04.2016 вносилися зміни (статтю 43 після частини третьої доповнено двома новими частинами), відповідно до яких наведена вище частина п`ята статті 43 Закону №2262-XII з 06.05.2016 (з дати набрання чинності Закону №1080-VIII) стала частиною сьомою, - тобто відбулась зміна порядкового номеру частин статті, що регламентувала обчислення пенсій особам із числа військовослужбовців.

Конституційний Суд України 20.12.2016 за результатами розгляду справи №1-38/2016 прийняв рішення № 7-рп/2016 та, серед іншого, вирішив таке:

- визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII зі змінами, а саме: частини сьомої статті 43, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень;

- положення частини сьомої статті Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-XII зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України в цьому рішенні зазначив, що оспорюваними положеннями Закону №2262 тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, обмежено максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) сумою, що не може перевищувати 10740 гривень (друге речення частини сьомої статті 43).

Конституційний Суд України ствердив, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом № 2262, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених частиною п`ятою статті 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України. Відтак, Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення другого речення частини сьомої статті 43 Закону № 2262 суперечать статті 17 Конституції України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VІII (далі - №1774-VІII), який набрав чинності з 01.01.2017, внесені зміни у частину сьому статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Оцінюючи доводи сторін при прийнятті рішення суд керується такими мотивами:

11.10.2011 набрав чинності Закон України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 №3668-VI, яким серед іншого обмежено максимальний розмір пенсії за вислугу років в грошовому виразі сумою, що складає десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. При цьому пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI визначено, що обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Пенсія за вислугу років на підставі Закону №2262-XII призначена позивачу в 17.06.2005 році, тому обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим Законом №3668-VI, не поширюється на ОСОБА_1 . Тому суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність) є протиправними та такими, що призвели до зниження розміру належного йому пенсійного забезпечення.

Суд відхиляє як помилкові посилання відповідача на висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 24.06.2020 у справі №580/234/19, оскільки така стосується відмінних правовідносин - питання перерахунку пенсії за вислугу років працівникам льотного складу, призначену відповідно до статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; у цій же справі ОСОБА_1 отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-XII (далі - Закон №2262-XII).

При прийнятті рішення у цій справі суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постановах від 03.10.2018 у справі №127/4267/17, від 30.10.2020 у справі №522/16881/17, від 17.05.2021 у справі №343/870/17, від 10.09.2021 №300/633/19, де ВС висловлював висновок у подібних правовідносинах щодо застосування Закону №2262-ХІІ у питанні обмеження максимальним розміром пенсій військовослужбовців про те, що:

«<…> буквальне розуміння змін внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

<…> Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження».

Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999р. №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, які під час проходження служби, так і після її закінчення, зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Таким чином, правові підстави для обмеження розміру пенсії позивача упродовж спірного періоду були відсутніми.

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсязі існуючих прав і свобод.

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (пп. 4.1 п. 4 мотивувальної частини Рішення №15-рп/2004 від 02.11.2004р.).

Конституційний Суд України в абз. 2 п. 4 мотивувальної частини Рішення №8-рп/2005 від 11.10.2005 р. зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм Конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд дійшов висновку, що ефективним способом відновлення порушених протиправними діями ГУ ПФУ у Львівській області прав позивача є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 обмеження максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) з 01.12.2019 та спонукання (зобов`язання) відповідача: - перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_1 пенсію без обмеження максимальним розміром (що становить десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) з 01.12.2019.

Підсумовуючи свої висновки, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ПФУ у Львівській області є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн сплачений згідно з квитанцією від 26.11.2021.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 251, 255, 257-258, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 обмеження максимальним розміром (десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) з 01.12.2019.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, Львівська область, місто Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ідентифікаційний код 13814885) перерахувати та виплатити, з урахуванням раніше виплачених сум, ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію без обмеження максимальним розміром (що становить десять прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність) з 01.12.2019.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Сакалош