Справа № 640/4470/20
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2022 року м. Київ № 640/4470/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до про Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову у встановлені ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу" та видачі посвідчення учасника війни;

- зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надати ОСОБА_1 статус особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та видати посвідчення з написом "Посвідчення учасника війни".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішення Комісії про відмову йому у наданні статусу учасника війни є протиправним, безпідставним та таким, що порушує його права та законні інтереси.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/4470/20 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

06.03.2020 до суду від позивача надійшла копія архівного витягу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 14.03.2019 № 179/1/4646.

24.03.2020 до суду від представника позивача Цвєтінського С.А. надійшло клопотання про виклик свідків у судове засідання.

Ухвалою суду від 26.03.2020 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідків.

03.07.2020 до суду від представника позивача Цвєтінського С.А. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії посвідчення про відрядження ОСОБА_1 від 19.05.2015 № 04-к.

Відповідач в установлений в ухвалі суду від 02.03.2020 строк не подав до суду відзив на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З 19.05.2015 по 31.08.2015 ОСОБА_1 працював за сумісництвом на посаді водія в ТОВ "Аеровент", що підтверджується довідкою ТОВ "Аеровент" від 30.11.2015 № 97.

Відповідно до наказів ТОВ "Аеровент":

- від 19.05.2015 № 04-к ОСОБА_1 відряджено на період з 19.05.2015 по 17.06.2015, терміном на 30 календарних днів, в зону АТО, перша лінія оборони, сектор "А", Луганської області, для виконання службових завдань. Вказаний наказ прийнято на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 № 107 та відповідно до підписаних контрактів від 13.05.2015 між Управлінням капітального будівництва Львівської ОДА та ТОВ "Аеровент" про "Будівництво інженерних споруд з метою зміцнення обороноздатності держави Львівська фортеця № 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9" для організації та будівництва інженерних споруд з метою зміцнення оброноздатності держави Львівська фортеця № 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9 в зоні АТО, перша лінія оборони;

- від 18.06.2015 № 20-к ОСОБА_1 продовжено відрядження на період з 18.06.2015 по 30.06.2015, терміном на 13 календарних днів, в зону АТО, перша лінія оборони, сектор "А", Луганської області, для виконання службових завдань;

- від 01.07.2015 № 32-к ОСОБА_1 продовжено відрядження на період з 01.07.2015 по 31.07.2015, терміном на 31 календарний день, в зону АТО, перша лінія оборони, сектор "А", Луганської області, для виконання будівельно-монтажних робіт;

- від 31.07.2015 № 49-к ОСОБА_1 продовжено відрядження на період з 01.08.2015 по 31.08.2015, терміном на 31 календарний день, в зону АТО, перша лінія оборони, сектор "А", Луганської області, для виконання будівельно-монтажних робіт.

Факт прибуття позивача 20.05.2015 до складу сил та засобів сектору "А", які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей підтверджується наказом керівника сектору "А" (по стройовій частині), н.п. Старобільськ від 20.05.2015 № 142, про що зазначено в архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/4646 від 14.03.2019.

Крім того, факт перебування позивача у відрядженні у період з 19.05.2015 по 31.08.2015 також підтверджується довідкою ТОВ "Аеровент" від 30.11.2015 № 97.

Оболонська районна в місті Києві державна адміністрація у листі від 26.11.2019 № 104-10733 повідомила, що згідно архівного витягу із наказу керівника сектору "А" (по стройовій частині) н.п. Старобільськ від 20.05.2015 № 142 гр. ОСОБА_1 перебував у службовому відрядженні в районі проведення антитерористичної операції, тому комісією для розгляду питання, пов`язаного із встановленням статусу учасника війни було вирішено відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні статусу, оскільки відсутні відомості про безпосередню участь в забезпеченні виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення. 25.11.2019 Управлінням праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації направлено до Міністерства соціальної політики України запит щодо надання роз`яснення щодо можливості встановлення гр. ОСОБА_1 статусу учасника війни на підставі наданих документів. Після надходження роз`яснення управлінням буде повторно переглянуто питання надання статусу учасника війни гр. ОСОБА_1 з дня його звернення.

На адвокатський запит Штаб Антитерористичного центру при Службі безпеки України у листі від 26.11.2019 № 33/7-Ц-1135/138 повідомив представника позивача, що залучення до АТО передбачає підпорядкування відповідних сил та засобів керівнику оперативного штабу з управління АТО, а також виконання ними не тільки своїх службових обов`язків, а й завдань, безпосередньо пов`язаних з проведенням заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності. Тобто, не може бути підставою для залучення до АТО виконання своїх службових обов`язків хоча і в районі проведення АТО, але не пов`язаних із заходами протидії терористичної діяльності, які координуються ОШУ АТО. Згідно наданих матеріалів ОСОБА_1 направлявся в район проведення АТО у службове відрядження, що не означає, як наслідок, залучення до проведення АТО з наступним підпорядкуванням керівнику ОШУ АТО.

На адвокатський запит представника позивача Львівська обласна державна адміністрація у листі від 09.12.2019 № 5/14-8096/0/2-19-3-24 повідомила, що у період травень-вересень 2015 року ТОВ "Аеровент" дійсно приймало участь у будівництві на території Луганської області інженерних споруд з метою зміцнення обороноздатності держави на першій лінії оборони відповідно до укладених цим товариством договорів з управлінням капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації про будівництво інженерних споруд з метою зміцнення обороноздатності держави Львівська фортеця № 1, 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9. ТОВ "Аеровент" проводились роботи на території таких населених пунктів: Львівська фортеця 1 - Трьохізбенка 1; Львівська фортеця 2 - Трьохізбенка 2; Львівська фортеця 3 - Трьохізбенка 3; Львівська фортеця 4 - Нижнє 1; Львівська фортеця 6 - Мирна Долина; Львівська фортеця 7 - Нижнє 2; Львівська фортеця 8 - Кримське 1; Львівська фортеця 9 - Кримське 2.

Міністерство у справах ветеранів, тимчасово окупованих територій та внутрішньо переміщених осіб України у листі від 14.01.2020 № 331/02/07.4-20 на адресу представника позивача зазначило, що відповідно до витягу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 14.03.2019 № 179/1/4646 ОСОБА_1 20.05.2015 прибув у службове відрядження до району проведення антитерористичної операції, однак зазначений архівний витяг не містить інформації про безпосереднє залучення заявника до виконання завдань антитетористичної операції в районах її проведення.

21.01.2020 позивач звернувся до відповідача з заявою про надання йому статусу учасника війни з відповідними додатками.

З витягу з протоколу засідання комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 11.02.2020 № 40 вбачається, що відповідач вирішив відмовити у встановленні статусу учасника війни відповідно до пункту 13 статті 9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Відмову відповідач мотивував тим, що відповідно до витягу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 14.03.2019 № 179/1/4646 ОСОБА_1 20.05.2015 прибув у службове відрядження до району проведення антитерористичної операції, однак зазначений архівний витяг не містить інформації про безпосереднє залучення заявника до виконання завдань антитетористичної операції в районах її проведення.

Вказаний витяг надіслано позивачу листом від 17.02.2020 № 15-22/3497.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до частин шостої та сьомої статті 4 Закону України від 20.03.2003 N 638-IV "Про боротьбу з тероризмом" до участі в антитерористичних операціях за рішенням керівництва антитерористичної операції можуть бути залучені з дотриманням вимог цього Закону й інші центральні та місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від підпорядкованості і форми власності, їх посадові особи, а також громадяни за їх згодою. Координацію діяльності суб`єктів, які залучаються до боротьби з тероризмом, здійснює Антитерористичний центр при Службі безпеки України.

Законом України від 07.04.2015 N 291-VIII "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо статусу осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України", з метою впорядкування кола осіб, які беручи безпосередню участь в антитерористичній операції, захищають незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, забезпечення належного рівня соціального захисту та гарантій цих осіб, статтю 9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" доповнено пунктом 13, відповідно до якого учасниками війни вважаються працівники підприємств, установ, організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у порядку, встановленому законодавством.

Порядок надання статусу учасника війни особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, категорії таких осіб, терміни їх участі у забезпеченні проведення антитерористичної операції, а також райони антитерористичної операції визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 N 739 покладено на комісії, утворені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 квітня 1996 р. N 458 "Про комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (ЗП України, 1996 р., N 10, ст. 307), розгляд питань про встановлення статусу учасника війни працівникам підприємств, установ та організацій, які залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції в період її проведення, у забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Пунктом 2 вказаної постанови визначено, що підставами для надання статусу учасника війни працівникам підприємств, установ та організацій є:

документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ або особи, яка його заміщує, першого заступника чи заступника керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції, витяги з наказів керівника оперативного штабу з управління антитерористичною операцією, його заступників або керівників секторів (командирів оперативно-тактичних угрупувань) про підпорядкування керівнику оперативного штабу з управління антитерористичною операцією в районах її проведення), а також інші документи, видані державними органами, підприємствами, установами, організаціями, що містять відомості про безпосередню участь працівника в забезпеченні виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення (витяги з наказів і розпоряджень, посвідчень про відрядження, книг нарядів, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень) - для працівників, які на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування, залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення;

витяги з наказів Генерального штабу Збройних Сил про залучення до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, витяги з наказів Командувача об`єднаних сил, командирів оперативно-тактичних угрупувань про прибуття (вибуття) до (з) районів здійснення таких заходів, документи про направлення у відрядження до районів здійснення таких заходів - для працівників, які на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування, залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

Таким чином, підставою для встановлення статусу учасника війни є документи для працівників, які на строк не менше ніж 30 календарних днів, у тому числі за сукупністю днів перебування, залучалися та брали безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення.

Мотивуючи відмову, відповідач вказує на відсутність документа про безпосереднє залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що факт перебування ОСОБА_1 у відрядженні в зоні АТО в першій лінії оборони, сектору "А", Луганської області у період з 19.05.2015 по 29.08.2015 підтверджується відмітками на посвідченні ТОВ "Аеровент" про відрядження № 04-к від 19.05.2015.

Також факт прибуття позивача 20.05.2015 до складу сил та засобів сектору "А", які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей підтверджується наказом керівника сектору "А" (по стройовій частині), н.п. Старобільськ від 20.05.2015 № 142, про що зазначено в архівній довідці Галузевого державного архіву Міністерства оборони України № 179/1/4646 від 14.03.2019.

З урахуванням встановлених судом обставин та наведених вище норм права, суд дійшов висновку, що наданими позивачем документами підтверджено факт його перебування в зоні проведення АТО, а також безпосередня участь останнього в забезпеченні виконання завдань АТО в районах її проведення.

При цьому суд зазначає, що висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 607/12643/17, ґрунтувались на положеннях чинного станом на час виникнення у зазначеній справі (2017 рік) правовідносин.

Пункт же 2 постанови Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 N 739 було викладено у новій редакції та доповнено абзацом другим згідно постанови Уряду "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" від 27.03.2019 № 299.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для відмови у встановлені ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу" та видачі посвідчення учасника війни.

При цьому, визначаючись щодо обраного способу захисту порушеного права позивача, суд зазначає наступне.

Зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Зважаючи на те, що дії відповідача не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків, та враховуючи, що відповідач має законодавчо визначене право для прийняття рішень про надання/ненадання особі статусу учасника війни, то дії щодо прийняття таких рішень не можуть вважатись протиправними.

За змістом частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зважаючи, що матеріалами справи підтверджено факт безпосереднього залучення позивача до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення не менше ніж 30 календарних днів, а саме: з 20.05.2015 по 28.08.2015, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права останнього є визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у встановленні статусу учасника війни відповідно до пункту 13 статті 9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", яке оформлено протоколом від 11.02.2020 № 40.

В той же час, варто зазначити, що оскаржуване рішення відповідача у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України - є індивідуальними актами.

Так, загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти є їх виражений правозастосовний характер.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.

Натомість, оскаржуване рішення контролюючого органу не відповідає критеріям чіткості та зрозумілості індивідуального акта, та породжує його неоднозначне трактування, що в свою чергу впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку позивачем виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої вказаної статті Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З системного аналізу вказаних норм вбачається, що законодавством передбачено право суду, у випадку визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За вказаних обставин, в контексті наведених норм, суд вважає, що для прийняття рішення щодо встановлення статусу учасника війни позивачем виконано всі умови, визначені законом, і прийняття таких рішень у даному випадку не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Так, Європейський суд з прав людини у пункті 50 рішення від 13.01.2011 (остаточне) у справі "Чуйкіна проти України" (case of Chuykina v. Ukraine) (заява № 28924/04) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21.02.1975 у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10.07.2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

За змістом пункту 12 Типового положення про комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 30.05.1996 N 79 (у редакції наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 06.08.2003 N 218), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.06.1996 за N 264/1289, рішення комісій щодо встановлення статусу учасника війни зберігаються в особистих, у тому числі пенсійних, справах громадян і в окремих справах загального діловодства як обов`язкові документи.

За поданням комісій органи праці та соціального захисту населення, відповідні служби центральних органів виконавчої влади видають учасникам війни посвідчення в порядку та за формою, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.94 N 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни".

Передбачені Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" пільги надаються з моменту прийняття рішення комісією про надання статусу учасника війни.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність у відповідача правових підстав для відмови у встановлені ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу" та видачі посвідчення учасника війни, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного прав позивача є зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надати ОСОБА_1 статус учасника війни та видати посвідчення в порядку та за формою, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.94 N 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни".

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу учасника війни відповідно до пункту 13 статті 9 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", оформлене протоколом засідання комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу учасника війни відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 11.02.2020 № 40.

Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (04209, м. Київ. вул. Озерна, 18А, ідентифікаційний код 37445416) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) статус учасника війни та видати посвідчення в порядку та за формою, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.94 N 302 "Про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни".

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління праці та соціального захисту населення Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації (04209, м. Київ. вул. Озерна, 18А, ідентифікаційний код 37445416) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 420,40 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко