Справа № 640/23942/21
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року м. Київ № 640/23942/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представника позивача Зеленої Р.В., відповідача Скрибки І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Агрі»
доГоловного управління ДПС у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Агрі» (позивач/ ТОВ «Оптіма-Агрі») звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (відповідач), в якому просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.08.2021 №4, №4, №4.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Головного управління ДПС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Агрі» (код 42775406), результати якої оформлені актом від 13.07.2021 №54143/26-15-07-04-02/42775406 (акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки, перевіркою ТОВ «Оптіма-Агрі» встановлено порушення вимог п.185.1 ст.185, п. 198.1, п.198.3, п. 198.6 ст.198, п.200.1, п.200.4 ст.200 Кодексу, що призвело до:

- заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету (рядок 18 Декларації) за квітень 2021 року на 13 595 гривень;

- завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ (рядок 20.2.1 Декларації) за квітень 2021 на 953 370 гривень;

- завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) за квітень 2021 на 5 943 гривень.

На підставі вказаних висновків акту перевірки 13.07.2021 №54143/26-15-07-04-02/42775406, Головним управлінням ДПС у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення від 03.08.2021:

-№4, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, задекларовану на рахунок платника у банку в розмірі 953370 грн. та застосовані штрафні санкції в сумі 238342,50 грн.;

- №4, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за квітень 2021 року в розмірі 5943 грн.;

- №4, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 16993,75 грн., з яких 13595 грн. - за податковим зобов`язанням та 3398,75 грн. - за штрафними санкціями.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Таким чином фінансовий результат до оподаткування визначається платником податку на прибуток у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням відповідних коригувань.

Приписами абзацу 1 пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (підпункт 139.1.9 пункт 139.1 статті 139 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст. 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

За висновками контролюючого органу, що викладені в акті перевірки, охопленому перевіркою звітному періоді платник податків оформляв взаємовідносини з ризиковим контрагентом - ТОВ «Торгівельний будинок Ліга Трейд», відображення якого у бухгалтерському і податковому обліку вплинуло на визначення у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування.

Аналізуючи норми податкового законодавства України, ознайомившись із доводами контролюючого органу, на підставі яких здійснено вказані висновки акту перевірки, суд зазначає, що в межах даного спору слід встановити саме факт здійснення (реальність) господарських операцій між позивачем та його контрагентом з урахуванням умов спірних правовідносин.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Агрі» є юридичною особою приватного права, зареєстроване у відповідності до чинного законодавства України. Керівником ТОВ «Оптіма-Агрі» є ОСОБА_1 , який відповідно до Статуту Позивача та наказу про призначення на посаду директора здійснює свої повноваження, у тому числі, підписує договірні та первинні документи за господарськими операціями, що здійснює ТОВ «Оптіма-Агрі».

Основним видом діяльності Позивача є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням та кормами для тварин (код КВЕД 46.21).

01 червня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок Ліга Трейд» як Постачальником та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма-Агрі» як Покупцем укладено Договір поставки № 0106-01Ш (далі - Договір поставки).

Відповідно до п. 1.1. Договору поставки на умовах цього Договору та на підставі замовлень Покупця, Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупцеві сільськогосподарську продукцію, а саме - шрот соняшниковий, негранульований, українського походження, насипом, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити поставлений Постачальником товар у формах та строки, передбачені цим Договором.

Сторонами погоджено у п. 1.2. Договору, що найменування товару, асортимент, кількість та вартість товару зазначаються у специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього Договору, специфікації підписуються сторонами при оформленні замовлень на поставку товару. Належним чином оформлена Специфікація за підписами обох Сторін є єдиною достатньою підставою для поставки партії товару.

Пунктами 2.6., 2.7. Договору поставки передбачено, що дата поставки вказується у специфікаціях, поставка товару здійснюється на умовах EXW - склад Постачальника згідно замовлень Покупця. Покупець зобов`язаний забезпечити прибуття транспортних засобів в місце відвантаження в термін, зазначений Постачальником; датою поставки товару Постачальником є дата, яка вказана у видатковій накладній про прийняття товару.

Згідно з п. 3.1. Договору поставки приймання-передача товару здійснюється за наступною адресою: ТОВ «Агроком Нова Водолага», що знаходиться за адресою Харківська область, Нововодолазький район, с. Ватутіно, вул. Станційна, 88.

Пунктом 10.1. Договору встановлено, що він діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань.

04 січня 2021 року Сторонами укладено Додаткову угоду № 1 до Договору поставки, якою внесено зміни до п. 10.1. Договору та вказано, що цей Договір діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за ним, але не пізніше ніж 31 грудня 2021 року.

09 лютого 2021 року Сторонами підписано Специфікацію № 9 до Договору поставки, відповідно до якої Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити наступний товар: шрот соняшниковий, негранульований, у кількості 150 ± 5 % загальною вартістю з урахуванням ПДВ 1 605 006 грн. 00 коп. ± 5 %, з яких ПДВ 267 501 грн. 00 коп., строк поставки до 15 лютого 2021 року включно.

11 лютого 2021 року Сторонами підписано Специфікацію № 10 до Договору поставки, відповідно до якої Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити наступний товар: шрот соняшниковий, негранульований, у кількості 150 ± 5 % загальною вартістю з урахуванням ПДВ 1 605 006 грн. 00 коп. ± 5 %, з яких ПДВ 267 501 грн. 00 коп., строк поставки до 19 лютого 2021 року включно.

23 лютого 2021 року Сторонами підписано Специфікацію № 11 до Договору поставки, відповідно до якої Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити наступний товар: шрот соняшниковий, негранульований, у кількості 250 ± 5 % загальною вартістю з урахуванням ПДВ 2 650 020 грн. 00 коп. ± 5 %, з яких ПДВ 441 670 грн. 00 коп., строк поставки до 10 березня 2021 року включно.

26 лютого 2021 року Сторонами підписано Специфікацію № 12 до Договору поставки, відповідно до якої Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити наступний товар: шрот соняшниковий, негранульований, у кількості 80 ± 5 % загальною вартістю з урахуванням ПДВ 848 006 грн. 40 коп. ± 5 %, з яких ПДВ 141 334 грн. 40 коп., строк поставки до 10 березня 2021 року включно.

Виконання укладених Сторонами Договору поставки та Специфікацій до нього, підтверджується підписаними видатковими накладними, а також зареєстрованими у Єдинму реєстрі податкових накладних податковими накладними:

1) видаткова накладна № 1002-0001 від 10 лютого 2021 року, кількість товару 22, 8 тн, загальна сума 243 960 грн. 91 коп., податкова накладна № 28 від 10 лютого 2021 року,

2) видаткова накладна № 1302-0002 від 13 лютого 2021 року, кількість товару 26, 98 тн, загальна сума 288 687 грн. 08 коп., податкова накладна № 51 від 13 лютого 2021 року,

3) видаткова накладна № 1302-0003 від 13 лютого 2021 року, кількість товару 30, 82 тн, загальна сума 329 775 грн. 23 коп., податкова накладна № 52 від 13 лютого 2021 року,

4) видаткова накладна № 1502-0003 від 15 лютого 2021 року, кількість товару 24, 76 тн, загальна сума 264 932 грн. 99 коп., податкова накладна № 57 від 15 лютого 2021 року,

5) видаткова накладна № 1602-0001 від 16 лютого 2021 року, кількість товару 22, 32 тн, загальна сума 238 824 грн. 89 коп., податкова накладна № 58 від 16 лютого 2021 року,

6) видаткова накладна № 1702-0001 від 17 лютого 2021 року, кількість товару 24, 38 тн, загальна сума 260 866 грн. 98 коп., податкова накладна № 64 від 17 лютого 2021 року,

7) видаткова накладна № 1702-0002 від 17 лютого 2021 року, кількість товару 35, 18 тн, загальна сума 376 427 грн. 41 коп., податкова накладна № 65 від 17 лютого 2021 року,

8) видаткова накладна № 1702-0003 від 17 лютого 2021 року, кількість товару 35, 94 тн, загальна сума 384 559 грн. 44 коп., податкова накладна № 66 від 17 лютого 2021 року,

9) видаткова накладна № 1702-0004 від 17 лютого 2021 року, кількість товару 35, 46 тн, загальна сума 379 423 грн. 42 коп., податкова накладна № 67 від 17 лютого 2021 року,

10) видаткова накладна № 2502-0002 від 25 лютого 2021 року, кількість товару 22, 78 тн, загальна сума 241 469 грн. 82 коп., податкова накладна № 87 від 25 лютого 2021 року,

11) видаткова накладна № 2502-0003 від 25 лютого 2021 року, кількість товару 25, 42 тн, загальна сума 271 995 грн. 01 коп., податкова накладна № 88 від 25 лютого 2021 року,

12) видаткова накладна № 2602-0005 від 26 лютого 2021 року, кількість товару 24, 66 тн, загальна сума 261 397 грн. 97 коп., податкова накладна № 89 від 26 лютого 2021 року,

13) видаткова накладна № 2702-0001 від 27 лютого 2021 року, кількість товару 23, 44 тн, загальна сума 248 465 грн. 88 коп., податкова накладна № 97 від 27 лютого 2021 року,

14) видаткова накладна № 103-0004 від 01 березня 2021 року, кількість товару 22, 04 тн, загальна сума 233 625 грн. 77 коп., податкова накладна № 6 від 01 березня 2021 року,

15) видаткова накладна № 103-0005 від 01 березня 2021 року, кількість товару 22, 22 тн, загальна сума 235 533 грн. 78 коп., податкова накладна № 7 від 01 березня 2021 року,

16) видаткова накладна № 103-0006 від 01 березня 2021 року, кількість товару 19, 96 тн, загальна сума 211 577 грн. 59 коп., податкова накладна № 8 від 01 березня 2021 року,

17) видаткова накладна № 203-0001 від 02 березня 2021 року, кількість товару 23, 36 тн, загальна сума 247 617 грн. 86 коп., податкова накладна № 16 від 02 березня 2021 року,

18) видаткова накладна № 203-0002 від 02 березня 2021 року, кількість товару 24, 92 тн, загальна сума 264 154 грн. 00 коп., податкова накладна № 17 від 02 березня 2021 року,

19) видаткова накладна № 203-0003 від 02 березня 2021 року, кількість товару 23, 6 тн, загальна сума 250 161 грн. 89 коп., податкова накладна № 18 від 02 березня 2021 року,

20) видаткова накладна № 303-0003 від 03 березня 2021 року, кількість товару 21, 92 тн, загальна сума 232 353 грн. 76 коп., податкова накладна № 21 від 03 березня 2021 року,

21) видаткова накладна № 503-0003 від 05 березня 2021 року, кількість товару 35, 06 тн, загальна сума 371 638 грн. 80 коп., податкова накладна № 28 від 05 березня 2021 року.

ТОВ «Оптіма-Агрі» реалізовано придбаний у ТОВ «Торгівельний будинок Ліга Трейд» товар на адресу наступних покупців: ТОВ «Катеринопільский елеватор», ТОВ «Астарта-Прихоролля», ТОВ «ДФУ Агро», ТОВ «Дан-Фарм Україна».

Так, 04 липня 2021 року між Позивачем як постачальником (у договорі - контрагент) та ТОВ «Катеринопільський елеватор» (у договорі -МХП) як Покупцем укладено Договір поставки № 010720, відповідно до умов якого Контрагент зобов`язується у встановлені строки передати у власність МХП для подальшого використання в господарській діяльності товар, зазначений у додатку № 2 до Договору, а МХП прийняти та оплатити грошову суму за товар. У Додатку № 2 сторони погодили предмет договору: шрот соняшниковий. У специфікаціях до Договору (додаток № 3) сторони погоджують кількість товару, строки поставки та інші умови. Договір та додатки до нього підписано у сервісі «Вчасно», про що свідчать квитанції з інформацією про електронні підписи та електронні печатки Сторін.

15 лютого 2021 року між Позивачем як Постачальником та ТОВ «Астарта Прихоролля» як Покупцем укладено Договір поставки № 84/0221/18, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах цього Договору передати у власність Покупця соняшниковий шрот, а Покупець - прийняти товар та оплатити його вартість.

14 квітня 2020 року між Позивачем як Постачальником та ТОВ «ДФУ-Агро» як Покупцем укладено Договір постачання № 14/04/2020-ДФУ. відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах цього Договору передати у власність Покупця шрот соняшниковий, шрот соєвий а Покупець - прийняти товар та оплатити його вартість. Найменування, асортимент та кількість товару погоджується сторонами у специфікаціях до Договору.

04 березня 2020 року між Позивачем як Постачальником та ТОВ «Дан-Фарм Україна» як Покупцем укладено Договір постачання № 04/03/2020-ДФ, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язується в порядку та на умовах цього Договору передати у власність Покупця шрот соняшниковий, шрот соєвий а Покупець - прийняти товар та оплатити його вартість. Найменування, асортимент та кількість товару погоджується сторонами у специфікаціях до Договору.

Перевезення товару на адресу покупців Позивача відбувається шляхом наймання Позивачем автотранспорту та здійснення поставки на адреси складів покупців.

На підтвердження здійснення вказаних господарських операцій позивачем надано до матеріалів справи копії вказаних договорів, специфікацій, видаткових накладних, податкових накладних. Копії договорів перевезення автомобільним транспортом та товарно-транспортних накладних.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено, що вказані документи не мають дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій та засвідчують фактичний рух активів між задекларованими учасниками.

Водночас, згідно змісту акту перевірки, контролюючий орган зазначає про нереальність операції між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгівельний будинок Ліга Трейд».

Вказані висновки ґрунтуються на аналізі інформації з баз даних ДПС, згідно якої наявне рішення щодо ТОВ «Торгівельний будинок Ліга Трейд» про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості.

Також, відповідач наголошує на аналізі господарської діяльності контрагента позивача з третіми особами та зазначає про неможливість контрагентами контрагента позивача здійснення господарських операцій, зокрема, за посиланнями контролюючого органу, з аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладний не підтверджено поставка ТМЦ та послуг по ланцюгу постачання та сплата податкових зобов`язань.

З приводу вищевикладеного, суд зазначає, що здійснення господарської діяльності контрагентом не може мати наслідків для позивача, оскільки законодавством не передбачений обов`язок суб`єкта підприємницької діяльності бути обізнаним із особливостями господарювання контрагента. Відомості, що є обов`язковими для перевірки підприємством стосовно свого контрагента, це включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також наявність свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість на час здійснення господарських операцій.

Чинне законодавство не ставить умовою виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації та наявності чи відсутності основних фондів або спеціальних дозволів у останніх. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови невстановлення компетентним органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання позивачем незаконної податкової вигоди, останній не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

У відповідності статті 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 43 Господарського кодексу України підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

При цьому, сам по собі факт недекларування контрагентом позивача у поданій податковій звітності результатів таких окремих господарських операцій та/або наявних трудових ресурсів, основних засобів, виробничих запасів, на думку суду, не впливає на право позивача (покупця) сформувати податковий кредиту, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, зокрема, від фактичної сплати контрагентом у ланцюгу постачання податку до бюджету, а відтак якщо останній не виконав свого зобов`язання щодо сплати податку або мінімізував свої податкові зобов`язання, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, проте вказана обставина не є підставою для позбавлення платника податку-покупця права на отримання податкової вигоди у разі, якщо такий платник має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту

Наведене правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 30.01.2018 №К/9901/612/18 і №К/9901/630/18.

При цьому, вказані висновки контролюючим органом здійснено на підставі податкової інформації, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів контрагента позивача по ланцюгах постачання, проте така інформація також носить виключно інформативний характер та сформована фактично без дослідження первинних документів податкового обліку, а отже не є достатнім доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, який в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні.

Суд зазначає, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів про наявність встановлених судами фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо неправомірної поведінки контрагента та злагодженості дій між ними.

Разом з тим, суд зауважує, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними та допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Таку позицію підтверджує Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в рамках справи № 805/2030/16-а,адміністративне провадження № К/9901/28918/18 (ЄДРСРУ № 78771679), від 21 грудня 2018 року по справі № 826/5774/17, адміністративне провадження № К/9901/63719/18 (ЄДРСРУ № 78771564), від 20 грудня 2018 року по справі № 826/9632/16, адміністративне провадження № К/9901/32828/18 (ЄДРСРУ № 78716371), від 20 грудня 2018 року по справі № 826/20081/16, адміністративне провадження № К/9901/42306/18 (ЄДРСРУ № 78716040), від 20 грудня 2018 року по справі № 815/4992/16, адміністративне провадження № К/9901/41342/18, від 20 грудня 2018 року по справі № 820/2946/18, адміністративне провадження № К/9901/64596/18 (ЄДРСРУ № 78771722) та від 20 грудня 2018 року по справі № 818/770/17, адміністративне провадження № К/9901/38096/18 (ЄДРСРУ № 78771434)).

При цьому, податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання не спростовує реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом, оскільки відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів" (правовий висновок викладено у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 813/1497/17).

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 640/16152/19 також зазначив, що формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).

При цьому, можливе порушення контрагентом податкової дисципліни не може свідчити про відсутність у позивача права, за результатами господарської діяльності з таким контрагентом, на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, з огляду на відсутність дослідження та аналізу господарських операцій за результатами здійснення яких, сформовано позивачем податковий кредит. Інформаційні бази даних ОДПІ не мають статусу офіційних, не сертифіковані і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Бази даних ДПІ не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачено належність таких баз до засобів доказування.

Також, на момент розгляду даної справи відсутня інформація щодо закінчення досудового розслідування та наявності вироку суду у кримінальній справі за кримінальними провадженнями відносно позивача, його контрагентів чи їх посадових осіб.

Натомість, 23 березня 2021 року контролюючим органом прийнято Рішення № 3121, яким визнано ТОВ «Торгівельний будинок Ліга Трейд» таким, що не відповідає критеріям ризиковості платника податку (а.с. 97, т.1).

Також, ГУ ДПС у Харківській області складено Довідку № 290/20-40-07-08-08/43616554 від 12 серпня 2021 року «Про результати проведення зустрічної звірки ТОВ «Торгівельний будинок Ліга Трейд», податковий номер 43616554, щодо документального підтвердження господарських відносин із платником податків ТОВ «Оптіма-Агрі», податковий номер 42775406, їх реальності та повноти відображення в обліку за лютий, березень 2021 року». У розділі «Висновок» цієї довідки зазначено, що зустрічною звіркою підтверджено документально здійснення господарських відносин з ТОВ «Оптіма-Агрі» за лютий, березень 2021 року, їх вид, обсяг, якість та розрахунки та підтверджено відображення в податковому обліку господарських операцій та розрахунків із ТОВ «Оптіма-Агрі» за люти, березень 2021 року (а.с. 152-160, т.1).

Такі обставини додатково підтверджують правомірність заявлення з боку позивача бюджетного відшкодування ПДВ та неправомірність винесених податкових повідомлень-рішень.

Суд акцентує, ознаки фіктивності мають бути доведені належними, допустимими і достовірними доказами, поняття, джерела і характеристики яких наведені у Главі 5 Кодексу адміністративного судочинства України . Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України докази оцінюються та мають ґрунтуватися на безпосередньому, повному, всебічному та об`єктивному їх дослідженні.

При цьому, згідно п. 36.1, 36.5 ст. 36, п. 38.1 ст. 38, п. 44.1 ст. 44, п. 47.1 ст. 47, п. 49.2 ст. 49 ПК України, обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Також, слід враховувати вимоги частини першої статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Суд враховує, що презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», Суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, операції здійснені між позивачем та його контрагентом мали реальний товарний характер, а висновок відповідача не відповідає вимогам законодавства, оскільки ґрунтується на припущеннях. Відповідач лише обмежився посиланнями у своєму Акті перевірки на наявні у контролюючих органів сумніви щодо реальності та можливості виконання контрагентом позивача прийнятих за договорами обов`язків, при цьому відповідачем не наведено жодних фактичних даних щодо такого твердження.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем з його контрагентом не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності; доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкових повідомлень-рішень протиправними та такими, що підлягають скасуванню є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Агрі" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 3 серпня 2021 року №№4, 4, 4.

3. Витрати по сплаті судового збору в сумі 18 219,75 (вісімнадцять тисяч двісті дев`ятнадцять грн. 75 коп.) відшкодувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оптіма-Агрі" (Сверстюка 11 оф 29,Київ2,Лівобережна Частина Києва, Київ,02002, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка, 33/19,Київ,Центральна Частина Києва, Київ,04655, ) .

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 27.01.2022.

Суддя С.К. Каракашьян