Справа № 640/25266/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Кузьменка В.В., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В :

20.10.2020 Головне управління ДПС у Київській області м. Києві (далі по тексту - позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 податковий борг у розмірі 117 018,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю у відповідача податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб перед місцевим бюджетом, який виник на підставі поданих платником податків податкових декларацій від 06.02.2020, від 19.02.2019, від 09.02.2018, застосованих податковим органом штрафних санкцій та пені, а також внаслідок несплати узгоджених сум грошових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням від 24.09.2018 №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що розмір заявленого до стягнення податкового боргу не підтверджено належними та допустимими доказами у справі.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що згідно наявної у матеріалах справи інтегрованої картки платника податків станом на 31.12.2017 за відповідачем обліковувався податковий борг у розмірі 100 067,01 грн. А станом на 20.10.2020 (зарахування коштів згідно платіжного доручення від 20.10.2020 №ПН3434146 на суму 131 000,00 грн) обліковувався податковий борг у розмірі - 243 954,67 грн. При цьому, сплачені ОСОБА_1 грошові кошти зараховувались в рахунок погашення податкового боргу згідно черговістю його виникнення незалежно від напрямку сплати, визначеного платником.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до довідки контролюючого органу від 13.05.2020 №14731/9/10-36-54-07 за відповідачем обліковується податковий борг на загальну суму 117 018,16 грн., який виник за платежем орендна плата з фізичних осіб на підставі самостійно узгоджених податкових зобов`язань (податкові декларації від 06.02.2020, від 19.02.2019, від 09.02.2018), на підставі застосованих податковим органом штрафних санкцій та пені, а також внаслідок несплати узгоджених сум грошових зобов`язань за податковим повідомленням-рішенням від 24.09.2018 №

26.03.2018 ГУ ДПС у Київській області сформовано податкову вимогу форми «Ф» №2447-54, яка отримана відповідачем 14.05.2018.

Вважаючи, що відповідачем в установлені законодавством строки не сплачені суми узгоджені грошові зобов`язання та зобов`язання, визначені контролюючим органом, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визначається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 Кодексу платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

В силу вимог підпункту 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Таким чином, відповідно до норм Податкового кодексу України самостійне визначення платником податку у податкових деклараціях податкових зобов`язань зумовлює відсутність необхідності перевірки правильності визначення цих сум після того, як відповідні зобов`язання стали узгодженими.

Штрафні санкції і пеня є податковим зобов`язанням, а у випадку їх несплати у встановлений законодавством строк набувають статусу податкового боргу, наслідком чого є застосування механізмів стягнення податкового боргу, передбачених Податковим кодексом.

Окрім того грошові зобов`язання, визначені контролюючим органом, вважаються узгодженими, зокрема в тому випадку, якщо рішення контролюючого органу, за яким стягується податковий борг не було скасовано і є чинним.

В той же час, у справах про стягнення боргу предметом доказування мають бути обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення боргу у судовому порядку, встановлення факту його сплати у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо.

Колегія суддів, перевіряючи як висновки суду першої інстанції, так і твердження податкового органу в частині обгрунтованості заявленої до стягнення суми податкового боргу, вбачає підстави погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що означена сума не була підтверджена належними та допустимими доказами у справі.

Колегія суддів відзначає, що інтегрована картка платника податків та її зворотний бік є достатнім та належним доказом стану розрахунків платника з бюджетом, порядку зарахування платежів відповідача податковим органом в рахунок погашення податкового боргу, у тому числі і наявності у такого платника податкової заборгованості.

Однак податковий орган окрім інтегрованої картки за період з 02.03.2018 до 30.03.2020 (а.с. 14-16) не представив суду жодних інших доказів, підтверджуючих розмір суми боргу.

Колегією суддів встановлено, що дані поданої позивачем інтегрованої картки не містять інформації про те, що у відповідача станом на 31.12.2017 обліковувався податковий борг у розмірі 100 067,01 грн, оскільки не охоплюють такий період. А також інтегрована картка не містить даних щодо правової природи виникнення боргу, стану розрахунків платника з бюджетом та порядку зарахування платежів відповідача податковим органом в рахунок погашення податкового боргу.

З огляду на викладене, колегія суддів відзначає, що для правильного вирішення даної справи суд першої інстанції, вживаючи необхідні заходи для належної перевірки обставин, що є предметом доказування у даній справі, цілком правомірно витребовував у позивача ухвалою від 24.05.2021 детальний розрахунок податкового боргу та письмові пояснення.

Однак у даній справі суб`єктом владних повноважень не було надано доказів для підтвердження обставин, про які він стверджував. Відповідно невиконання контролюючим органом вимог суду позбавило суд першої інстанції можливості пересвідчитись у дійсності заявлених до стягнення сум.

В силу вимог ст. 242 КАС України рішення повинно бути законним та обґрунтованим, тому в жодному разі не може засновуватися на припущеннях та недоведених обставинах.

Стосовно доданої до апеляційної скарги належної інтегрованої картки платника податків та її зворотного боку колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що, в силу вимог частин 3-5 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

З аналізу цієї правової норми слідує висновок, що своє право на подання доказів позивач реалізував під час розгляду справи у суді першої інстанції; до апеляційного суду нові докази можуть подаватися у виключних випадках, якщо буде доведено неможливість їх подання до суду першої інстанції.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 21 червня 2018 року у справі N 826/4504/17.

Однак зі змісту апеляційної скарги та наявних у матеріалах справи доказів не вбачається, що позивач був позбавлений можливості з незалежних від нього об`єктивних обставин подати до суду першої інстанції вказані докази.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарги підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Повне судове рішення складено 21.02.2022 року.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів:О.В. Карпушова
Л.В. Губська
В.В. Кузьменко