Справа № 320/8124/20
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8124/20 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Кузьменка В.В., секретар судового засідання Романович І.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 11.01.2020, винесене Головним управлінням ДПС у Київській області.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю винесення відповідачем спірного податкового повідомлення-рішення, яким позивачу нараховано штраф за несвоєчасну сплату податку на нерухоме майно, оскільки такий штраф нараховано контролюючим органом у 2019 році за період з 2015 по 2018 роки, тобто понад три роки. А також з огляду на отримання позивачем податкових повідомлень-рішень, якими було визначено грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2018 роки лише у 2019 році, що унеможливлює застосування штрафних санкцій.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2020, яке було складене Головним управлінням ДПС у Київській області.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що контролюючим органом не подано доказів надіслання позивачу податкових повідомлень-рішень, якими були нараховані позивачу суми податку на нерухоме майно за 2016-2017 роки, що з огляду на відсутність доказів направлення та/або вручення платнику податків податкових повідомлень-рішень позбавляє контролюючий орган права застосовувати штрафні санкції за порушення граничного строку сплати податкового зобов`язання. Одночасно податковий орган провів перевірку стосовно несвоєчасності сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2014 рік (граничний термін сплати 23.09.2015) та застосував штрафні санкції поза межами 1095 денного строку, встановленого Податковим кодексом України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення було прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до наявності законодавчого права та підстав у податкового органу на проведення камеральної перевірки, зокрема з урахуванням строків, визначених п. 76.3 ст. 76, ст. 102 Податкового кодексу України.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням ДПС у Київській області проведено камеральну перевірку своєчасності подання податкової звітності, повноти нарахування, своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за результатами якої складено акт перевірки від 13.11.2019 №001660/10-36-55-05/ НОМЕР_1 .

Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що позивачем порушено пункт 266.9 статті 266 Податкового кодексу України, а саме граничні терміни сплати визначених грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з фізичних осіб за 2014 рік згідно податкових повідомлень-рішень (форма «Ф») №б/н від 10.06.2015, №б/н від 10.06.2015; за 2016 рік згідно податкових повідомлень-рішень (форма «Ф») №б/н від 30.06.2017, №б/н від 30.06.2017; за 2017 рік згідно податкових повідомлень-рішень (форма «Ф») №0-2653 від 07.05.2018, №0-2653 від 07.05.2018.

На підставі зазначеного акта перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області винесено податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2020, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% (63591,42 грн.) за затримку сплати грошового зобов`язання в сумі 317957,10 грн. з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Внаслідок оскарження названого податкового повідомлення-рішення в адміністративному порядку, його залишено без змін рішенням Державної податкової служби України від 31.03.2020 №П/99-00-080504-09.

Судом першої інстанції також встановлено, що зі змісту рішення Державної податкової служби України від 31.03.2020 №П/99-00-080504-09 убачається, що податкові повідомлення-рішення від 30.06.2017 про нарахування податку на нерухоме майно за 2016 рік та від 07.05.2018 про нарахування податку на нерухоме майно за 2017 рік не були вручені позивачу у зв`язку із поверненням поштових відправлень, якими контролюючим органом надсилались вказані податкові повідомлення-рішення позивачу, з причиною невручення «за закінченням терміну зберігання».

Втім, матеріали справи не містять доказів надіслання означених податкових повідомлень-рішень.

Вважаючи протиправним оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 11.01.2020, позивач звернувся за захистом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями, в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

За змістом норм ст. 36 цього Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

За приписами абзацу першого підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу України.

Фізичні особи можуть сплачувати податок у сільській та селищній місцевості через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про прийняття податків.

Підпунктом «а» 266.10. пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України (в редакції до внесення змін Законом України № 2245-VIII від 07.12.2017) було передбачено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Вказаний припис не зазнавав змін у подальшому та не містить підстав для його двоякого трактування.

Отже, положеннями 266.10 статті 266 Податкового кодексу України в редакціях до та після 01.01.2018 передбачено, що податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Більш того, пункт 266.10 статті 266 Податкового кодексу України був доповнений підпунктами 266.10.2 та 266.10.3 згідно із Законом України № 2245-VIII від 07.12.2017, які набрали чинності з 01.01.2018, та за змістом яких передбачено таке:

« 266.10.2 - У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.»;

« 266.10.3 - Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу.».

Крім того, за приписами пункту 126.3 статті 126 Податкового кодексу України, який також набрав чинності з 01.01.2018, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) фізичній особі податкове/податкові повідомлення-рішення з податку на майно у строки, встановлені відповідними нормами цього Кодексу, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

Колегія суддів акцентує увагу, що обставини надіслання платнику податку контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, особливо у випадку як у даній справі, напряму стосуються предмету доказування, оскільки їх правова оцінка надає суду підстави для висновку про узгодженість чи неузгодженість податкового зобов`язання. Більш того, має прямий вплив на висновки про наявність підстав для звільнення платника податку від відповідальності чи навпаки.

У силу приписів п. 20.1.19 ст. 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ст. 111 ПК України).

Зокрема, згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведених вище норм Кодексу дає беззаперечні підстави для висновку, що саме факт узгодження грошового (податкового) зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке грошове (податкове) зобов`язання в установлений строк. Відповідно, якщо податкове зобов`язання не є узгодженим відповідно до положень ПК України, воно не має наслідків для платника податків щодо відповідальності за його несплату.

Разом із цим, згідно з пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України притягнення платника податків до відповідальності у вигляді штрафу з підстав, визначених цією нормою, передбачене саме за несплату узгодженої суми грошового зобов`язання. При цьому за змістом вказаної норми розмір штрафу залежить від кількості днів затримки строку сплати суми грошового зобов`язання, початок яких починає відлік від дати узгодження суми.

Колегія суддів, перевіривши досліджувані судом першої інстанції докази, що були покладені основу судового рішення, погоджується з наданою їм правовою оцінкою, а також з висновком суду, що за відсутності у матеріалах справи доказів на підтвердження надіслання податкових повідомлень-рішень форми «Ф» №б/н від 30.06.2017 та від 07.05.2018 №0-2653, №0-2653, висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 13.11.2019 №001660/10-36-55-05/, є непідтвердженими належними та допустимими доказами.

Отже, відсутність у суду будь-яких доказів навіть на підтвердження надіслання податкових повідомлень-рішень форми «Ф» №б/н від 30.06.2017 та від 07.05.2018 №0-2653, №0-2653 унеможливлює встановити факт можливості їх отримання, як наслідок й узгодженість зобов`язання, що в свою чергу зумовлює неможливість створення наслідків для визначення інших зобов`язань.

У даній справі суб`єктом владних повноважень не надано доказів на підтвердження обставин, про які він стверджує. На спростування встановлених судом першої інстанції обставин, відповідач не надав, ані суду першої інстанції, ані апеляційної інстанції жодних доказів та/або пояснень, як і не наведено мотивів неможливості їх подання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відсутність у матеріалах справи доказів, що спростовують висновки суду першої інстанції, позбавляє суд апеляційної інстанції дійти протилежного висновку.

Стосовно обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним нарахування штрафу за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання визначене податковими повідомленнями-рішеннями (форма «Ф») №б/н від 10.06.2015, №б/н від 10.06.2015, колегія суддів відзначає таке.

В силу вимог ст. 76.3 Податкового кодексу України камеральна перевірка своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, може бути проведена з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

За приписами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 днів у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає сум грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

При цьому, колегія суддів не віднайшла жодних підстав для застосування винятку, передбаченого пунктом 102.1 ПК України, щодо відсутності строку давності для проведення перевірки контролюючим органом тощо.

Таким чином, беручи до уваги, що в акті перевірки, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, зазначено про порушення позивачем термінів сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірах 25049,24 грн та 24189,90 грн (граничний термін сплати 23.09.2015), визначених податковими повідомленнями-рішеннями (форма «Ф») №б/н від 10.06.2015, №б/н від 10.06.2015, відповідно можливість проведення контролюючим органом перевірки з цього зобов`язання обмежена строком у 1095 днів, який спливає - 23.09.2018.

Однак, зважаючи на те, що перевірка податковим органом була проведена 13.11.2019, відтак граничним днем періоду, який може охоплюватись її проведенням, в межах наданого Податковим кодексом 1095 денного строку, є 13.11.2016.

У той же час, приймаючи до уваги, що податковим повідомленням-рішенням № податкове зобов`язання зі штрафних санкцій було визначено - 11.01.2020, тому граничним днем їх застосування за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання визначеного податковими повідомленнями-рішеннями (форма «Ф») №б/н від 10.06.2015, №б/н від 10.06.2015, в межах наданого Податковим кодексом 1095 денного строку, є 11.01.2017.

Колегія суддів вбачає, що поза увагою суду першої інстанції залишено те, що, як стверджує відповідач, позивачем означене грошове зобов`язання було сплачене 26.07.2017, у зв`язку з чим 1095 денний строк, в межах якого можливе застосування штрафних санкцій відповідачем, охоплює період з 11.01.2017 до 25.07.2017.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що в ході розгляду спору може бути, як підтверджено дійсність сум, визначених платнику податку рішенням контролюючого органу, так і встановлено незаконність рішення суб`єкта владних повноважень.

Наслідком встановлення судом відповідності чи невідповідності рішення суб`єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта законним або протиправним, при умові, якщо є можливість ідентифікувати, виокремити та назвати таку невідповідність чи відповідність. Зокрема, частково протиправним можна визнати якусь частину, пункт, речення рішення або рішення в частині нарахування певної суми окремого виду податку чи збору, накладення штрафних (фінансових) санкцій в якійсь сумі.

У даній справі суб`єктом владних повноважень не надано доказів підтвердження сплати позивачем 26.07.2017 суми грошового зобов`язання, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості надати правову оцінку доказам, про наявність яких стверджує відповідач, зокрема задля встановлення і перевірки періодів прострочення, початку перебігу строку прострочення та правильності здійсненого відповідачем розрахунку штрафних санкцій, як перевірити та встановити наявність чи відсутність порушень позивачем податкового законодавства.

За приписами частини 2 статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу вимог ст. 242 КАС України рішення повинно бути законним та обґрунтованим, тому в жодному разі не може засновуватися на припущеннях та недоведених обставинах.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймаючи замість цього інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції і податковий орган, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам частини 2 статті 77 КАС України, не довів у встановлений процесуальним законом спосіб тих обставин, на які він посилався.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Повне судове рішення складено 21.02.2022 року.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів:О.В. Карпушова
Л.В. Губська
В.В. Кузьменко