Справа № 160/12937/21
Суддя: Юхно Ірина Валеріївна
Дата ухвалення: 2022-01-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Юхно І. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
30.07.2021 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у якому позивач просить суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, стосовно не включення до страхового стажу періодів роботи позивача у шкідливих умовах з 26.06.1986 по 28.06.1986, з 15.07.1988 по 31.01.1991, та з 01.02.1991 по 28.02.1993, що дає право на зарахування пільгового стажу за Списком №1, у зв`язку з роботою в особливо шкідливих умовах праці - протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській зарахувати до страхового стажу роботи позивача, що дає право на отримання пільгової пенсії за Списком №1 періоди роботи у шкідливих умовах за Списком №1 з 26.06.1986 по 28.06.1986, з 15.07.1988 по 31.01.1991, та з 01.02.1991 по 28.02.1993 включно, призначити та виплачувати пенсію на пільгових умовах праці, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19.05.2020, з урахуванням усього періоду роботи в шкідливих умовах за Списком №1, зазначеного в уточнюючій довідці від 29.08.2019 №144-4/1.
Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не було зараховано до роботи у шкідливих умовах за Списком № 1 періоди роботи ОСОБА_1 на посадах слюсаря-ремонтника з ремонту обладнання дільниці доведення ремонтно-механічного цеху з 26.06.1986 по 28.06.1986, слюсаря-ремонтника по обладнанню доводочного відділення збагачувальної фабрики з 15.07.1988 по 31.01.1991, слюсаря-ремонтника по обладнанню металургійного цеху № 1 з 01.02.1991 по 28.02.1993, що змушує позивача звертатись до суду з цим позовом з метою захисту своїх соціальних прав та гарантій.
Про відкриття спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) сторони повідомленні відповідно до приписів КАС України, що підтверджується матеріалами справи.
02.09.2021 від відповідача до суду надійшов відзив на позов з матеріалами електронної пенсійної справи позивача. У прохальній частині відзиву Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області просило суд:
- прийняти відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 та долучити до матеріалів справи;
- залучити в якості відповідача Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області;
- у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відмовити в повному обсязі.
Відповідачем вказано, що відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, в трудовій книжці Позивача відсутні, при цьому відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 22.01.1985 у спірні періоди ОСОБА_1 : - з 26.06.1986 по 28.06.1986 - (запис №7,8) працював слесарем-ремонтником по оборудованию доводного отделения обоготительной фабрики 4-го розряда, уволен по п. 3 ст. 36 КзоТ УССР (призыв на воєнную службу) (мовою оригіналу); - з 15.07.1988 по 31.01.1991 - (запис 10) працював в ремонтно-механическом цеху, слесарем-ремонтником по оборудованию доводного отделения обоготительной фабрики 4-го розряда (мовою оригіналу); - з 01.02.1991 по 28.02.1993 - (запис 11) працював в цеху ремонтно-технического оборудования металургического комплекса слесарем-ремонтникомпо оборудованию доводного отделения обоготительной фабрики 4-го розряда (мовою оригіналу).
Розгляд даної адміністративної справи мав відбутись до 03.09.2021 року за правилами ст. 263 КАС України.
У зв`язку з перебуванням головуючого судді Юхно І.В. у відпустці в період з 25.08.2021 по 08.09.2021, на підставі ч.6 ст.120 КАС України вищевказане клопотання про залучення відповідача у справі судом вирішувалось в перший робочий день 09.09.2021.
Повістки про виклик, разом із копією ухвали від 09.09.2021, відповідачу 2 разом з матеріалами справи, направлені відповідачам на офіційні електронні адреси 21.12.2021, тобто строк на подання відзиву на позов відповідачем 2 до 05.01.2022. Позивач про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлений засобами телефонного зв`язку, про що свідчить наявна у матеріалах справи телефонограма.
28.12.2021 сторони у підготовче судове засідання не з`явились. Судом з метою забезпечення права відповідача 2 подати відзив на позов відкладено підготовче судове засідання до 11.01.2022 о 14:00 год.
05.01.2022 від відповідача 2 на адресу електронної пошти надійшло клопотання про направлення на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому заявник посилався на те, що ухвала про відкриття провадження та залучення останнього як співвідповідача не отримана.
06.01.2022 від позивача засобами телекомунікаційного зв`язку до суду надійшла заява (клопотання) про розгляд справи без його участі (документ не скріплений електронним цифровим підписом).
11.01.2022 від відповідача 2 на адресу електронної пошти повторно надійшло клопотання про направлення на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому заявник посилався на те, що ухвала про відкриття провадження та залучення останнього як співвідповідача не отримана (документ не скріплений електронним цифровим підписом).
11.01.2022 сторони у підготовче судове засідання не з`явились, про дату, час та місце підготовчого судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до частини 1 статті 181 КАС України підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 розділу II цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цією главою.
В силу частини 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі наведених норм, суд вважає за можливе провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи.
Щодо клопотання відповідача 2 про направлення копії ухвали про відкриття провадження, у зв`язку з неотриманням останнім вказаної ухвали та ухвали про залучення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області як співвідповідача не отримана, суд вважає за необхідне вказати наступне.
Відповідно до частини 3 статті 44 КАС України Учасники справи, зокрема, мають право одержувати копії судових рішень, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
При цьому, в силу частини 1 статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною 5 статті 251 КАС України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що твердження відповідача 2 про неотримання ним копії ухвали про залучення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області як співвідповідача у справі, разом із повістками про виклик на 28.12.2021 та на 11.01.2022 та копію позовної заяви спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, у зв`язку з чим вказане клопотання не підлягає задоволенню судом.
Суд зазначає, що станом на 05.01.2022 відповідач 2 правом на подання відзив не скористався, витребуваних судом доказів від відповідача до суду також не надходило.
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За приписами частини 9 статті 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.
При цьому, суд враховує, що пунктом 3 Розділу VI КАС встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами, внесеними постанова КМУ від 17.02.2021 №104, від 21 квітня 2021 р. № 405, від 16.06.2021 р. № 611, від 11.08.2021 р. № 855, від 22.09.2021 р. № 981, від 15.12.2021 р. № 1336) з 19 грудня 2020 р. до 31 березня 2022 р. на території України встановлений карантин.
Проте, суд звертає увагу, що від відповідача 2 станом на 11.01.2022 жодних повідомлень про неможливість подання витребуваних ухвалою від 09.09.2021 доказів до суду, в тому числі з огляду на обмеження, впровадженими у зв`язку з карантином, надано не було. Будь-яких заяв клопотань до матеріалів справи від відповідача 2 також не надходило, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для продовження відповідачем процесуального строку, встановленого судом для подання відзиву на позов та витребуваних документів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим 21.01.1998 Вільногірським МВ УМВС України в Дніпропетровській області.
09.06.2021 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №10 (сервісного центру) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову у призначенні пенсії від 15.06.2021 №91 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, яке мотивовано тим, що згідно з наданими документами страховий стаж становить 31 рік 11 місяців 8 днів. Відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи на дату досягнення віку з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівники, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку чоловікам на 1 рік за кожний повний рік такої роботи. До пільгового стажу не враховано періоди роботи з 26.06.1986 по 28.06.1986, з 15.07.1988 по 31.01.1991, з 01.02.1991 по 28.02.1993 в ПАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» згідно довідки № 144-4/1 від 29.08.2019, оскільки зазначена довідка не відповідає додатку № 5 п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 із змінами, а саме: відсутні підписи головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. До страхового стажу не враховано період роботи з 01.01.1997 по 15.03.1998 в Виробничо-комерційному підприємстві «Контур» згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки вона заповнена з порушенням п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 N 58, а саме: запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи.

Не погоджуючись з відмовою в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суд вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Пунктом 2 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №41/26486 (далі Положення №№28-2), Головне управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду.

За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» також визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, для визначення наявного трудового стажу для призначення пенсій необхідно використовувати записи в трудовій книжці і лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж може встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд зазначає, що вищенаведені норми встановлюють виключний пріоритет трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Із записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом встановлено, що позивач працював, зокрема:

- Верхньодніпровський гірничо-металургійний комбінат:

- 26.06.1986 прибув по направленню Управління кадрів и навчальних закладів МЦМ СРСР та зарахований в ремонтно-механічний цех слюсарем-ремонтником по ремонту обладнання дільниці доведення 5 розряду (наказ №297 від 26.06.1986);

- 28.06.1986 звільнений за п.3 ст.36 КЗпП УРСР (наказ №334 від 27.06.1988);

- 28.06.1986-23.05.1988 служба в лавах Радянської Армії (в/б НУ №9341803 від 23.06.1986);

- Верхньодніпровський гірничо-металургійний комбінат:

- 15.07.1988 прийнятий в ремонтно-механічний цех слюсарем-ремонтником по обладнанню дільниці доведення збагачувальної фабрики 4 розряду (наказ №449 від 15.07.1988);

- 01.02.1991 переміщений в цех ремонту технологічного обладнання металургійного комплекса слюсарем-ремонтником по обладнанню в металургійному цеху №1 4 розряду (наказ №23к від 11.02.1991);

- 01.02.1992 присвоєно 5й розряд слюсаря-ремонтника по обладнанню в металургійному цеху №1 4 розряду (наказ №13к від 01.02.1991);

- 01.12.1992 цех ремонту технологічного обладнання металургійного комплекса перейменований на Управління «Мехремонт» (наказ №771 від 02.12.1992);

- 01.03.1993 переведений в СУ-3 фірми «Циркострой» слюсарем-ремонтником 5 розряду (наказ №26к від 05.02.1993);

- Виробничо-комерційне підприємство «Контур»:

- 31.12.1996 прийнятий за переводом на виробництво «Контур» слюсарем 5 розряду (наказ №1к від 04.01.1997);

- 15.03.1998 звільнений за власним бажанням (наказ №27к від 15.03.1998).

Згідно з розрахунку стажу ОСОБА_1 за пенсійному справою 91 (форма РС-право) до страхового стажу вищевказані періоди роботи зараховані наступним чином:

- 01.09.1982-28.06.1986 (03р. 09міс. 28дн. навчання у вищих/середн.ВЗ);

- 29.06.1986-23.05.1988 (01р. 10міс. 25дн. військова строкова служба);

- 15.07.1988-31.01.1991 (02р. 06міс. 17дн.);

- 01.02.1991-31.12.1991 (00 р. 11міс. 00дн.);

- 01.01.1992-28.02.1993 (01р. 02міс. 00дн.);

- 01.03.1993-09.10.1995 (02р. 07міс. 09дн.);

- 10.10.1995-31.07.1996 (00р. 09міс. 22дн.);

- 01.09.1996-31.12.1996 (00р. 05міс. 00дн.);

- 01.09.1998-21.09.1999 (01р. 00міс. 21дн.);

- 25.10.1999-01.10.2003 (03р. 11міс. 07дн.);

- 01.10.2003-31.12.2003 (00р. 03міс. 00дн.);

- 01.01.2004-31.12.2008 (05р. 00міс. 00дн.);

- 01.01.2009-24.03.2012 (03р. 03міс. 00дн.);

- 05.05.2015-30.04.2018 (02р. 09міс. 01дн.);

- 01.06.2018-04.06.2018 (00р. 00міс. 02дн.);

- 11.10.2019-31.03.2021 (01р. 05міс. 26дн.);

Всього «Страховий стаж з урахуванням перетину періодів» позивача складає 31 рік 11 місяців 08 днів.

В ході судового розгляду справи судом з`ясовано, що підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах стала відсутність необхідного пільгового стажу (Список №1) не менше 10 років.

З оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач 2 не зарахував до страхового стажу та до пільгового стажу за Списком №1 ОСОБА_1 , зокрема, періоди роботи останнього з 26.06.1986 по 28.06.1986, з 15.07.1988 по 31.01.1991, та з 01.02.1991 по 28.02.1993, посилаючись на те, що оскільки пільгова довідка № 144-4/1 від 29.08.2019 року не відповідає Додатку №5 п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (відсутні підписи начальника відділу кадрів та головного бухгалтера) та до страхового стажу період роботи з 01.01.1997 по 15.03.1998 у виробничо-комерційному підприємстві «Контур» з огляду на те, що трудова книжка заповнена з порушенням п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.93 №58 (запис про звільнення не завірено підписом відповідальної особи).

За нормами ч.2 ст.114 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01.12.2005 за №1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п.2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком №1 та/або Списком № 2.

Відповідачем не оспорюється віднесення професій, за якими працював позивач у спірний період до Списку №1. З оскаржуваного рішення вбачається, що єдиною підставою для неврахування періодів роботи стала невідповідність підтверджуючої довідки вимогам Порядку №637, а саме: відсутність підписів начальника відділу кадрів та головного бухгалтера.

Суд наголошує, як вже зазначено вище, норми чинного законодавства надають перевагу записам трудової книжки перед іншими документами для визначення пільгового стажу.

Так, на час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Відповідно до п.1.2 Інструкції №162 (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення та повинні точно відповідати тексту наказу.

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №162 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Згідно пунктом 4.1. Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З аналізу наведених положень вбачається, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

В подальшому наведені норми були перенесені в Інструкцію про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58).

Крім того, відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції №58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірний період роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_4 , засвідчені підписами уповноваженої особи та містять відповідні печатки, відтак відомості, які зазначені в трудовій книжці свідчать про те, що позивач працювала у вказаний період.

Судом в ході судового розгляду не встановлено, що в основу оскаржуваного рішення відповідача не були покладені зауваження до заповнення в трудовій книжці спірних періодів роботи позивача з 26.06.1986 по 28.06.1986, з 15.07.1988 по 31.01.1991, та з 01.02.1991 по 28.02.1993.

Таким чином, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17 (провадження №К/9901/768/17).

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Тобто, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей з посиланням на дати та номери відповідних наказів, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим відсутність підписів начальника відділу кадрів та головного бухгалтера в уточнюючій довідці не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу.

В додатку 5 до Порядку №637 визначена форма Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, відповідно до якої довідка має містити три підписи посадових осіб: керівника, начальника відділу кадрів та головного бухгалтера.

Суд звертає увагу, що довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки від 29.08.2019 №144-4/1, відповідно до якої ОСОБА_1 працював в філіалі «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН» повний робочий 26.06.1986-28.08.1986 на посаді слюсаря-ремонтника з ремонту обладнання дільниці доведення ремонтно-механічного цеху (Список №1, постанова Ради Міністрів СРСР від 12.02.1964 №134-49р); 15.07.1988-31.01.1991 на посаді слюсаря-ремонтника обладнання доводочного відділення збагачувальної фабрики (Список №1, розділ ХХІІ підрозділ В, код 54б постанова Кабінета Міністрів СРСР від 26.01.1991); 01.02.1991-28.02.1993 на посаді слюсаря-ремонтника обладнання дільниці металургійного цеху №1 (Список №1, розділ ХХІІ підрозділ В, код 54б постанова Кабінета Міністрів СРСР від 26.01.1991), видана ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», щодо спірних періодів підписана однією особою Головою правління ОСОБА_2 .

При цьому, частиною 3 статті 64 Господарського кодексу України (далі ГК України) встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною 2 статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 297/868/18, від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу.

Таким чином, в силу ч.3 ст.7 КАС України, суд вважає, що підлягають застосуванню норми правового акту, який має вищу юридичну силу Господарського кодексу України.

Разом із тим, суд звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 №638/18467/15-а сформував правову позицію, що орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як вбачається з матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1 , ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС» листом від 03.12.2019 №183 повідомило Вільногірському відділу обслуговування громадян (сервісному центру) Управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, що право підпису на документах вказаного підприємства надано керівнику підприємства Шелемесі В.В. відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС».

Тобто, у суду відсутні підстави вважати, що довідка від 29.08.2019 №144-4/1, видана ПрАТ «ЮКРЕЙНІАН КЕМІКАЛ ПРОДАКТС», підписана неуповноваженою на те особою.

Суд наголошує, що доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Отже, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, спірний період роботи позивача підтверджено відповідними записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 , засвідчені підписами уповноваженої особи та містять відповідну печатки, відтак відсутні підстави для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Оскільки у позивача наявна трудова книжка з відповідними записами про стаж роботи у спірний період, позивачу не потрібно додатково підтверджувати пільговий стаж роботи довідками з місця роботи або архівних установ.

Суд також зазначає, що не зарахування спірного стажу ОСОБА_1 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 26.06.1986 по 28.06.1986, з 15.07.1988 по 31.01.1991, та з 01.02.1991 по 28.02.1993 у Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінату (після перейменування у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН»).

Суд звертає увагу на положення частини 2 статті 9 КАС України, відповідно до яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом із цим, суд наголошує, що оскаржуване рішення про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах мотивоване відповідачем також неможливістю зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 01.01.1997 по 15.03.1998 з посиланням на те, що трудова книжка заповнена з порушенням п.4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України від 29.07.93 №58 (запис про звільнення з виробничо-комерційного підприємства «Контур» не завірено підписом відповідальної особи).

Матеріалами справи підтверджено, що у період з 31.12.1996 по 15.03.1998 позивач працював на посаді слюсаря 5 розряду у виробничо-комерційному підприємстві «Контур» - записи трудової книжки №20-21, які містять посилання на відповідні накази. Після запису №21 наявний відтиск печатки виробничо-комерційного підприємства «Контур» (код 24230466) та підпис (без зазначення посади та ПІБ особи).

Суд також звертає увагу, що Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відсутність підпису відповідальної особи не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.

При цьому, неналежний порядок заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17 (провадження №К/9901/768/17).

Отже, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В даному випадку, суд звертає увагу, що записи №20-21 в трудовій книжці зроблено чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим незазанчення посади та прізвища, ім`я та по-батькові відповідальної особи роботодавця, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні зазначеного періоду роботи до стажу.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Таким чином, оскільки позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Отже, суд приходить до висновку, що пенсійним органом протиправно не було зараховано до страхового стажу позивача період його роботи з 31.12.1996 по 15.03.1998 позивач на посаді слюсаря 5 розряду у виробничо-комерційному підприємстві «Контур».

Крім того, з матеріалів пенсійної справи позивача судом також встановлено, що період військової строкової служби зараховано до страхового стажу позивача, проте вказаний період не зарахований відповідачем 2 до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 .

Так, трудова книжка позивача містить запис №9 про службу в лавах Радянської Армії з 28.06.1986 по 23.05.1988, що додатково підтверджується наявною у матеріалах справи копією військового квитка ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 .

Пунктом 6 Порядку №637, зокрема, визначено, що для підтвердження військової служби, приймаються військові квитки; довідки військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Таким чином, час проходження строкової військової служби зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі №513/1195/16-а, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звільнений з Верхньодніпровського гірничо-металургійного комбінату з посади слюсаря-ремонтника з ремонту обладнання дільниці доведення 5 розряду (віднесення вказаної професії до тих, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідачем не оспорюється) п.3 ст.36 КЗпП УРСР, тобто у зв`язку з призовом ОСОБА_1 на військову службу.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект, тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду наведену правову позицію на законодавчо визначений пріоритет записів трудової книжки, суд приходить до висновку про відсутність підстав для незарахування до стажу роботи позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоду військової служби з 28.06.1986 по 23.05.1988.

Отже, враховуючи вищенаведене та приписи ч.2 ст.2 КАС України, суд вважає, що відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії позивачу, діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з дотриманням процедури винесення рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.06.2021 №91 про відмову у призначенні позивачу пенсії на пільгових умовах та необхідність його скасування, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно не включення до страхового стажу періодів роботи позивача у шкідливих умовах підлягають коригуванню судом на підставі ч.2 ст.9 КАС України.

Водночас, на підставі наведеної норми, суд з метою повного та ефективного захисту порушених прав позивача вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, а саме:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до ОСОБА_1 пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, періоду роботи з 26.06.1986 по 28.06.1986, з 15.07.1988 по 31.01.1991, та з 01.02.1991 по 28.02.1993 у Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінату (після перейменування у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН»).

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 31.12.1996 по 15.03.1998 на посаді слюсаря 5 розряду у виробничо-комерційному підприємстві «Контур»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоду військової служби в Радянській Армії з 28.06.1986 по 23.05.1988 з урахуванням перетину періодів стажу.

Щодо позовної вимоги «зобов`язати відповідача 1 призначити та виплачувати пенсію на пільгових умовах праці, відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 19.05.2020, з урахуванням усього періоду роботи в шкідливих умовах за Списком №1, зазначеного в уточнюючій довідці від 29.08.2019 №144-4/1», суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок пільгового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем не проводився розрахунок пільгового стажу позивача з урахуванням періодів, врахованих судом у цьому рішенні, то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що належним способом порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 09.06.2021 про призначення пенсії та провести розрахунок загального страхового та пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина 3 статті 139 КАС України).

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн., сплачений позивачем при поданні адміністративного позову до суду відповідно до квитанції від 27.07.2021 року №56, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у загальній сумі 681,00 грн. (по 340,5 грн. з кожного відповідно).

Керуючись статтями 9, 73-77, 139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 26; ), відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області (місцезнаходження: 76018, м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців,15; ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.06.2021 №91 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, періоди роботи з 26.06.1986 по 28.06.1986, з 15.07.1988 по 31.01.1991, та з 01.02.1991 по 28.02.1993 у Верхньодніпровському гірничо-металургійному комбінату (після перейменування у філії «Вільногірський гірничо-металургійний комбінат» ПрАТ «Кримський ТИТАН»).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 31.12.1996 по 15.03.1998 на посаді слюсаря 5 розряду у виробничо-комерційному підприємстві «Контур».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, періоду військової служби в Радянській Армії з 28.06.1986 по 23.05.1988 з урахуванням перетину періодів стажу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.06.2021 про призначення пенсії та провести розрахунок пільгового стажу позивача для призначення пенсії, з урахуванням правової позиції, викладеної в цьому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 340,50 грн. (триста сорок гривень п`ятдесят копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області сплачені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 340,50 грн. (триста сорок гривень п`ятдесят копійок).

Відповідно до статті 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На підставі положень статті 297 КАС України апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя І.В. Юхно