Справа № 820/3541/17
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 р.Справа № 820/3541/17
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Бартош Н.С. , Григорова А.М. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 10.08.21 по справі № 820/3541/17

за позовом Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України

до Приватної фірми "Променерго"

про накладення арешту на кошти,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної фіскальної служби у Харківській області звернулося до суду з адміністративним позовом до Приватної фірми «Променерго», у якому просило підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна ПФ «Променерго» (30357156), застосованого на підставі рішення заступника начальника Головного управління ДФС у Харківській області від 17 серпня 2017 року; накласти арешт на кошти, які перебувають на рахунках ПФ «Променерго», відкритих в банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках.

Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановою від 27.05.2021 замінено позивача у справі Головне управління ДФС у Харківській області його правонаступником Головним управлінням ДПС у Харківській області. Касаційну скаргу Головного управлінням ДПС у Харківській області задоволено частково. Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року у справі № 820/3541/17 скасовано в частині відмови у задоволенні позову про накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках Приватної фірми «Променерго», відкритих у банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках та в цій частині справу направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду. У іншій частині позовних вимог постанову Харківського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2017 року залишено без змін.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 у задоволенні позову Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України до Приватної фірми «Променерго» про накладення арешту на кошти відмовлено.

Головне управління ДПС у Харківській області, утворене на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу , вважає рішення необгрунтованим та прийнятим з порушення норм матеріального права та процесуального права , висновки суду є хибними та такими, що прямо порушуються норми матеріального та процесуального права. Посилаючись на обставини та обґрунтування , викладені в апеляційній скарзі , просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 та прийняти нове . яким позов задовольнити.

ПФ «Променерго» подала до суду відзив на апеляційну скаргу , вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною, неправомірною, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 року вважає законним та обґрунтованим, тому заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги у повному обсязі.

Сторони про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що ГУ ДФС у Харківській області 13 липня 2017 року за № 3177 видано наказ про проведення документальної планової перевірки ПФ «Променерго» () за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 березня 2017 року. Документальну планову перевірку ПФ «Променерго» провести з 28 липня 2017 року тривалістю 10 робочих днів.

28 липня 2017 року контролюючим органом складено акт про неможливість розпочати перевірку.

03 серпня 2017 року ГУ ДФС у Харківській області видано наказ № 3754 «Про внесення змін до наказу ГУ ДФС у Харківській області від 13 липня 2017 року № 3177 «Про проведення перевірки ПФ «Променерго» (податковий номер 30357156), яким внесено зміни до пункту 2 наказу в частині дати початку проведення перевірки, а саме: викладено пункт 2 наказу у такій редакції: «Документальну планову виїзну перевірку ПФ «Променерго» провести з 14 серпня 2017 року тривалістю 10 робочих днів.

14 серпня 2017 року працівниками ГУ ДФС у Харківській області складено акт «Про неможливість розпочати перевірку ПФ «Променерго».

16 серпня 2017 року ГУ ДФС у Харківській області стосовно ПФ «Променерго» прийнято рішення «Про застування умовного адміністративного арешту майна платника податків».

Відмовляючи у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для накладення арешту на кошти, які перебувають на рахунках Приватної фірми «Променерго», відкритих у банківських установах, шляхом зупинення видаткових операцій на таких рахунках .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Згідно з пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі ограни мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

В свою чергу п. 75.1 ст.75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до п.77.4 ст.77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Пункт 77.6 цієї статті визначає, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Як визначено п.81.1 ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови (п.81.2 ст.81 ПК України).

Податковим кодексом України передбачено право застосування адміністративного арешту на майно платника податків, який відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до п.94.1. ст.94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з п.94.2. ст.94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі (п.п. 94.2.1); фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон (п.п. 94.2.2); платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (п.п. 94.2.3); відсутні документи, що підтверджують державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців відповідно до закону, дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, сертифікати відповідності реєстраторів розрахункових операцій (п.п. 94.2.4); відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам (п.п. 94.2.5); платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі (94.2.6); платник податків не допускає податкового керуючого до складення акту опису майна, яке передається в податкову заставу (94.2.7).

Керівник органу державної податкової служби (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених вище, та на підставі звернення відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків (п.94.6. ст.94 ПК України).

Підпунктом 94.6.2 п.94.6 ст. 94 ПК України визначено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

При цьому, суд зазначає, що підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).

Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у статті 94 Податкового кодексу України. Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків (далі арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу).

Таким чином, незважаючи на те, що норми статті 94 Податкового кодексу України регулюють застосування будь-якого адміністративного арешту незалежно від предмета такого арешту, водночас ця стаття послідовно розмежовує порядок накладення адміністративного арешту на майно платника податків, відмінне від коштів, та арешту коштів платника податків.

Відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Натомість арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Наведені норми кореспондуються з приписом пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України, згідно з якою арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Зі змісту цієї норми випливає, що компетенція щодо накладення арешту майна належить контролюючому органу, але така компетенція не поширюється на арешт коштів платника податку, який накладається за рішенням лише суду на підставі звернення податкового органу.

Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, вказав, що арешт коштів на рахунках та зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків є тотожними поняттями для цілей регулювання податкових правовідносин. Співвідношення понять «арешт коштів на рахунках» (підпункт 20.1.33 пункту 20.1 статті 20, абзац другий пункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України) та «зупинення видаткових операцій на рахунках» (підпункт 20.1.31 пункту 20.1 статті 20, пункт 89.4 статті 89, пункт 91.4 статті 91 Податкового кодексу України), то відповідно до норм ПК України вони мають однакове значення з точки зору їх застосування як примусового заходу.

Відповідно до ч.5 ст.353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, вказав, що судами не було встановлено обставин у справі, на які позивач посилається як на підставу застосування адміністративного арешту активів відповідача у вигляді зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків не допуск працівників контролюючого органу до проведення перевірки, тоді як ці обставини відповідно до приписів КАС України є предметом доказування.

При цьому судам необхідно врахувати, що недопуск працівників податкового органу до проведення перевірки можуть мати як правомірний характер, так і не правомірний характер, у випадку відсутності у платника податків правових підстав для такого не допуску.

Так, абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки:

- непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення);

- оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, вважаючи наказ ГУ ДФС у Харківській області 13 липня 2017 року за № 3177 про проведення документальної планової перевірки ПФ «Променерго» на проведення перевірки (з внесеними змінами) таким, що не відповідає вимогам закону, реалізував своє право на оскарження такого наказу у судовому порядку.

Так, постановою Верховного суду від 03 травня 2018 року по справі №820/3481/17 постанову Харківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року у справі № 820/3481/17 залишити без змін.

Тобто , наказ ГУ ДФС у Харківській області 13 липня 2017 року за № 3177 був підставою для проведення документальної планової перевірки ПФ «Променерго» з 28 липня 2017 року тривалістю 10 робочих днів за період діяльності з 01 січня 2014 року по 31 березня 2017 року.

Колегія суддів , дослідивши матеріали справи з урахуванням висновків Верховного суду , вважає , що у відповідача не було підстав для недопуску працівників контролюючого органу до проведення перевірки, оскільки податковим органом дотримано вимоги щодо вручення наказу на перевірку, повідомлення про таку перевірку , вручено посвідчення тощо.

Листом від 26 липня 2017 року № 26/07-17 Приватна фірма "Променерго" просила податкову інспекцію перенести строки проведення документальної планової перевірки на період після 11 серпня 2017 року, у зв`язку з перебуванням посадових осіб підприємства у відпустці.

28 липня 2017 року податковим органом складено акт № 1736/20-40-14-01/30357156 "Про неможливість розпочати перевірку Приватної фірми "Променерго" у зв`язку із неможливістю вручення направлень".

03 серпня 2017 року відповідачем, у зв`язку з перебуванням посадових осіб Приватної фірми "Променерго" у відпустці, винесено наказ № 3754 "Про внесення змін до наказу Головного управління ДФС у Харківській області від 13 липня 2017 № 3177 "Про проведення перевірки ПФ "Променерго", яким наказано внести зміни до пункту 2 наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області від 13 липня 2017 року № 3177 "Про проведення перевірки ПФ "Променерго" в частині дати початку проведення перевірки, а саме: викласти пункт 2 у такій редакції: "2. Документальну планову виїзну перевірку ПФ "Променерго" провести з 14.08.2017 тривалістю 10 робочих днів".

ГУ ДФС у Харківській області було видано наказ № 696 від 02.02.2018 року про внесення змін до наказу № 3177 від 13.07.2017 року у частині дати початку проведення перевірки шляхом викладення п. 2 первісного наказу у новій редакції: "Документальну планову виїзну перевірку ГІФ "Променерго" (податковий номер 30357159) провести з 19.02.2018 року тривалістю 10 робочих днів".

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.03.2018 року по справі № 820/389/18, яка залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27.06.2018 року , визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №696 від 02.02.2018 року. Визнано протиправними дії Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області з приводу проведення планової документальної виїзної перевірки ГІФ "Променерго" на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області №696 від 02.02.2018 року.

За правилами п. 1.2.6 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 31.07.2014 року № 22 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) органу ДФС, який здійснює (очолює) перевірку, терміни проведення документальної планової або позапланової перевірки платника податків можуть бути перенесені у випадках та на строк, які визначені пунктом 44.5 статті 44 та пунктом 85.9 статті 85 Кодексу. Про перенесення термінів проведення перевірки видається відповідний наказ із зазначенням строку та обставин, що спричинили таке перенесення, копія якого вручається платнику податків (посадовим особам платника податків або його законним (уповноваженим) представникам) під підпис або надсилається у порядку, передбаченому статтею 42 Кодексу.

Також, пунктом 1.4.6 Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної податкової служби України від 04.09.2020 року № 470, передбачено, що у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб органу ДФС до проведення перевірки або відмови від її проведення такими посадовими особами за місцем проведення перевірки невідкладно складається акт у двох примірниках, що засвідчує факт відмови.

Пунктом 1.2.7 вказаних Методичних рекомендацій встановлено: «Після усунення причин, передбачених підпунктами 1.4.5 - 1.4.6 пункту 1.4 розділу І Методичних рекомендацій, через які своєчасно не розпочато перевірку, видається наказ про внесення відповідних змін до попереднього наказу на проведення перевірки, або видається новий наказ про її проведення (з дотриманням порядку, встановленого пунктом 1.2 розділу 1 Методичних рекомендацій), копія якого вручається платнику податків у встановленому Кодексом порядку.

У разі якщо після видання наказу про проведення перевірки платника податків виникли або виявлені обставини, які унеможливлюють її проведення (наприклад, у зв`язку зі спливом визначених законодавством термінів давності для проведення перевірки тощо) на підставі цього наказу, керівником структурного підрозділу, що повинен здійснювати (очолювати) таку перевірку, готується доповідна (службова) записка на ім`я керівника (заступника керівника, уповноваженої особи) органу ДПС, який видавав цей наказ, з наведенням обставин, що унеможливлюють його реалізацію та проведення перевірки. У цьому випадку на підставі зазначеної доповідної записки видається відповідний наказ про скасування наказу на проведення перевірки як такого, що нереалізований.

Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується податковим органом , що контролюючий орган після встановлення судом законності наказу ГУ ДФС у Харківській області 13 липня 2017 року за № 3177 про проведення документальної планової перевірки ПФ «Променерго» жодних дій з метою проведення такої перевірки не вчиняв з 2018 по дату розгляду даної справи .

Матеріали справи свідчать , що податковим органом ні нового наказу, ні внесення змін щодо строку проведення перевірки до попереднього наказу відповідно до вимог Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів Державної податкової служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом Державної податкової служби України від 04.09.2020 року № 470 не приймалось .

На перевірку перевіряючи на підставі наказу ГУ ДФС у Харківській області 13 липня 2017 року за № 3177 не направлялися, документи у товариства не витребовувались, факт недопуску на таку перевірку не зафіксований.

Тобто , фактично наказ ГУ ДФС у Харківській області 13 липня 2017 року за № 3177 не реалізований податковим органом, а тому станом на теперішній час відсутні будь-які підстави для накладення арешту на кошти платника податків.

Доводи учасників справи стосовно реалізації наказу №3177 від 13.07.2017 у контексті цього спору є неприйнятними, адже предметом розгляду цього спору не є законність такого наказу, а також право контролюючого органу проводити перевірку за період, визначений у цьому наказі.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі Ґарсія Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в суді першої інстанції та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.08.2021 по справі № 820/3541/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) Н.С. Бартош А.М. Григоров
Повний текст постанови складено 21.02.2022 року