Справа № 640/2225/22
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

24 січня 2022 року м. Київ № 640/2225/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Добрівська Н.А., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами

за позовомОСОБА_1 , ОСОБА_2
доДержавної казначейської служби України
про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, з вимогами:

- визнати протиправною відмову Державної казначейської служби України Мельничук Валентині Миколаївні у виконанні постанови № 757/61954/16-ц від 25.03.2020 згідно листа 28.09.2021 та зобов`язати Державну казначейську службу України виконати постанову № 757/61954/16-ц;

- визнати протиправною відмову Державної казначейської служби України Мельничук Едуарду Олександровичу у виконанні постанови № 757/61954/16-ц від 25.03.2020 згідно листа 28.09.2021 та зобов`язати Державну казначейську службу України виконати постанову № 757/61954/16-ц.

Згідно п.4 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з огляду на таке.

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, Антитерористичного центру при Службі безпеки України, Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, треті особи: Служба безпеки України, адміністрація Державної прикордонної служби України, Донецька обласна державна адміністрація, Донецька обласна військово-цивільна адміністрація, Міністерство юстиції України, Управління державної охорони України, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, про відшкодування майнової шкоди у розмірі 576 180,82 грн та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. Із аналогічним позовом до суду звернулася і третя особа - ОСОБА_3 , який є чоловіком ОСОБА_1 , та просив за таких же підстав стягнути на відшкодування заподіяної йому майнової шкоди у розмірі 576 180, 82 грн та моральної шкоди - 100 000 грн (справа № 757/61954/16-ц).

За результатами розгляду справи №757/61954/16-ц постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2020 позовні вимоги ОСОБА_1 та третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 20 000,00 грн кожному.

Позивачі зазначають, що на виконання постанови Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 757/61954/16-ц Печерським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи від .22.05.2020, де боржником визначено Державну казначейську службу України. Вказані виконавчі листи пред`явлено для виконання до Державної казначейської служби України.

Однак, 28.09.2021 своїми листами Державна казначейська служба України повідомила позивачів про те, що станом на момент надання вказаних відповідей законодавством не визначено джерело та порядок відшкодування шкоди, завданої терористичним актом, з огляду на що, після встановлення у Державному бюджеті України відповідних бюджетних асигнувань Казначейство здійснить заходи щодо безспірного списання коштів.

Як зазначають позивачі, обов`язок по виконанню постанови Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 757/61954/16-ц щодо списання коштів на користь позивача Державною казначейською службою України не виконано, що і спричинило звернення позивачів до суду із цим позовом.

Проаналізувавши обставини, викладені у позовній заяві, зміст позовних вимог та склад сторін, суд приходить до висновку, що спірні правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із невиконанням відповідачем постанови Верховного Суду від 25.03.2020 у справі № 757/61954/16-ц.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

З аналізу предмета спору у цій справ суд дійшов висновку, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме постанови Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №757/61954/16-ц.

Примусове виконання судових рішень здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом віднесено пунктом 1 частини другої статті Закону України «Про виконавче провадження» віднесено до обов`язків виконавця.

Аналіз вищезазначених законодавчих норм вказує на те, що не можна зобов`язати боржника у виконавчому провадженні виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах (зокрема: від 23.09.2020 у справі №760/3142/17, від 21.05.2020 у справі №420/6649/19, від 04.02.2020 у справі №520/8584/18, тощо) судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Підсумовуючи наведене суд зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності такої особи, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, у зв`язку з чим у відкритті провадження у справі за такими вимогами слід відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вищевикладене, а також зважаючи на те, що з поданням цього позову позивачі бажають вирішити питання пов`язані із виконанням рішення суду в іншій справі, тобто в межах завершальної стадії судового процесу, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст.170, ст.241-243, ст.248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у відкритті провадження в адміністративній справі за їх позовом до Державної казначейської служби України про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті провадженні в адміністративній справі та позовні матеріали невідкладно надіслати особі, яка її подала.

3. Роз`яснити позивачам, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня складення повного судового рішення в апеляційному порядку до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Н.А. Добрівська