Справа № 120/12935/21-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

08 лютого 2022 р. Справа № 120/12935/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Зданевич Н.Ю.

представника позивача позивача: Кривосара І.О.

представників відповідача: Парпальос В.В., Форостяної О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, за участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6

про: визнання протиправним та нечинним рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області в якому просив визнати протиправним та нечинним рішення 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №11 від 29.05.2019 про затвердження містобудівної документації "план зонування території смт. Стрижавка Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області" в частині віднесення орендованої ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га для іншого сільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 до зони комерційного використання В-7.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначене рішення обмежує право позивача на користування земельною ділянкою за цільовим призначенням "для іншого сільськогосподарського призначення", оскільки така віднесена до зони комерційного використання.

Ухвалою суду від 12.11.2021 відкрито загальне позовне провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

08.12.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву згідно якого заперечує проти позову та просив у його задоволенні відмовити. Зазначив, що жодних перешкод в користування орендованою ділянкою ОСОБА_1 селищною радою не вчинено. Відповідачем перед прийняттям оскаржуваного рішення здійснено комплекс заходів передбачених нормами чинного законодавства, зокрема, було проведено громадські слухання, під час яких ні від позивача, ні від третіх осіб зауважень не надходило.

Крім того, відповідачем 08.12.2021 було подано клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.01.2022 відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання.

Позивач скористався своїм правом та 13.12.2021 подав відповідь на відзив. На його переконання, обставини наведені відповідачем не спростовують мотивів позовної заяви, а відтак просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 22.12.2021 задоволено клопотання позивача та залучено до участі у справі третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Третіми особами подано до суду пояснення на позовну заяву згідно яких просили суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 12.01.2022 закінчено підготовчі дії та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача заперечували щодо задоволення позову.

Від третіх осіб на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 на праві власності належать нежитлові приміщення свинарника № 4 -«А» з прибудовами «а, а1, а2, а3, а4, а5» загальною площею 922,2 кв.м., а також силосна яма -№ 1 та колодязі для стоків «№ 2, №3, №4», які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 148088664 від 05.12.2018 року.

Вказане нерухоме майно знаходиться на орендованій позивачу земельній ділянці з кадастровим номером 520655900:02:009:1256 загальною площею 4,6164 га. для іншого сільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 . Право оренди виникло на підставі додаткової угоди № 3 від 24 листопада 2017 року, укладеної між ОСОБА_1 та Стрижавською селищною радою до договору оренди земельної ділянки від 23 жовтня 2010 року.

Відповідно до п. п. 2,3, 15 договору оренди землі від 23 жовтня 2010 року зі змінами, земельна ділянка передана в оренду як несільськогосподарські угіддя (землі під господарськими будівлями), на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна (господарські споруди та будівлі сільськогосподарського призначення). Земельна ділянка передана в оренду для сільськогосподарського використання: обслуговування будівель та споруд господарських дворів п.14 договору оренди). Термін дії вказаного договору становить 25 років з дати його державної реєстрації (п.7 договору).

Пунктом 27 договору оренди землі, передбачено право ОСОБА_1 як орендаря використовувати земельну ділянку на власний розсуд відповідно до мети, обумовленої в договорі, одержувати продукцію та доходи, натомість пунктом 28 договору передбачено обов`язок орендаря використовувати земельну ділянку відповідно до мети, встановленої п. 14 договору.

Рішенням 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 11 від 29 травня 2021 року затверджено містобудівну документацію «План зонування території смт. Стрижавка Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області».

Згідно вищезазначеного рішення земельну ділянку з кадастровим номером 520655900:02:009:1256 загальною площею 4,6164 га. для іншого сільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходиться в моєму користуванні на підставі відповідного договору оренди землі, віднесено до зони комерційного використання В -7.

На переконання позивача, зазначеним рішенням порушено його права на користування орендованою земельною ділянкою та розпоряджатися належними йому будівлями, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст. 16 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 р. №3038-VІ (надалі - Закон №3038-VІ) планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них.

Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях.

Статтею 17 Закону України №3038-VI передбачено, зокрема, що генеральний план населеного пункту є одночасно видом містобудівної документації на місцевому рівні та документацією із землеустрою і призначений для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

У разі якщо територія територіальної громади не обмежується територією одного населеного пункту, генеральні плани населених пунктів у межах такої громади розробляються у складі комплексного плану або включаються до нього як складові відповідно до статті 161 цього Закону. Положення генеральних планів таких населених пунктів мають узгоджуватися з іншими положеннями комплексного плану.

Генеральні плани населених пунктів, включення до складу комплексного плану або необхідність розроблення яких не встановлена рішенням про затвердження комплексного плану, не розробляються. Планувальні рішення генеральних планів таких населених пунктів включаються до складу комплексного плану. Обсяг таких планувальних рішень затверджується Кабінетом Міністрів України.

Послідовність виконання робіт з розроблення генерального плану населеного пункту визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації та завданням на розроблення (внесення змін, оновлення), яке складається і затверджується замовником за погодженням з розробником.

Обов`язковою складовою генерального плану населеного пункту є план зонування території цього населеного пункту.

Генеральний план населеного пункту розробляється та затверджується в інтересах відповідної територіальної громади з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Відповідно до положень ст. 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Отже, планування та забудова земельних ділянок здійснюється, у тому числі, їх власниками, виключно в межах їх цільового призначення.

Згідно з вимогами ч.1 та ч. 3 ст. 18 Закону №3038-VІ план зонування території розробляється на основі генерального плану населеного пункту (у його складі або як окремий документ) з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Зонування території здійснюється з дотриманням таких вимог: 1) урахування попередніх рішень щодо планування і забудови території; 2) виділення зон обмеженої містобудівної діяльності; 3) відображення існуючої забудови територій, інженерно-транспортної інфраструктури, а також основних елементів планувальної структури територій; 4) урахування місцевих умов під час визначення функціональних зон; 5) установлення для кожної зони дозволених і допустимих видів використання територій для містобудівних потреб, умов та обмежень щодо їх забудови; 6) узгодження меж зон з межами територій природних комплексів, смугами санітарно-захисних, санітарних, охоронних та інших зон обмеженого використання земель, червоними лініями; 7) відображення меж прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об`єктів, 8) відображення обмежень (у тому числі меж) використання приаеродромної території, встановлених відповідно до Повітряного кодексу України.

В ході судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення свинарника №4 - "А" з прибудовами "а, а1, а2, а3, а4, а5" загальною площею 922,2 кв.м., а також силосна яма №1 та колодязів для стоків №2, №3 та №4, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га, яка перебуває у користування позивача на підставі Додаткової угоди №3 від 24.11.2017 до договору оренди земельної ділянки від 23.10.2010. Цільове призначення земельної ділянки - для іншого сільськогосподарського призначення.

Рішенням 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №11 від 29.05.2019 про затвердження містобудівної документації "план зонування території смт. Стрижавка Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області" орендовану ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га віднесено до зони комерційного використання В-7.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону №3038-VІ планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, взаємоузгодження державних, громадських та приватних інтересів під час планування і забудови територій.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, відповідальні за розробку та затвердження містобудівної документації, діючи з дотриманням принципів належного урядування, повинні забезпечувати збалансований підхід до різних інтересів.

Законним способом узгодження різних інтересів у сфері містобудування є громадське обговорення. Процедура громадського обговорення є запобіжником порушення важливих інтересів різних груп та осіб та забезпечує їх виявлення та врахування під час прийняття рішень у сфері містобудування.

Відповідно до ст. 21 Закону №3038-VІ громадському обговоренню підлягають розроблені в установленому порядку проекти містобудівної документації на місцевому рівні: генеральні плани населених пунктів, плани зонування територій, детальні плани територій. Затвердження на місцевому рівні містобудівної документації без проведення громадського обговорення проектів такої документації забороняється.

Відтак, слід виходити з презумпції, що містобудівна документація, яку розроблено та затверджено у встановленому порядку, враховує державні, громадські та приватні інтереси.

Аналогічна правова позиція зроблена Верховним Судом у постанові від 04.09.2019 р. при розгляді справи №826/13852/17.

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань. Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє. Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта.

Відповідно до ч.3 ст. 21 Закону №3038-VІ замовники містобудівної документації зобов`язані забезпечити:1) оприлюднення прийнятих рішень щодо розроблення містобудівної документації на місцевому рівні з прогнозованими правовими, економічними наслідками та наслідками для довкілля, у тому числі для здоров`я населення;2) оприлюднення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, пояснювальної записки, розділу "Охорона навколишнього природного середовища" або звіту про стратегічну екологічну оцінку на своїх офіційних веб-сайтах, а також вільний доступ до такої інформації громадськості;3) реєстрацію, розгляд та врахування пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні;4) проведення громадських слухань щодо проектів містобудівної документації на місцевому рівні;5) узгодження спірних питань між громадськістю і замовниками містобудівної документації на місцевому рівні через погоджувальну комісію;6) оприлюднення результатів розгляду пропозицій громадськості до проектів містобудівної документації на місцевому рівні.

З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову, що позивач не скористався наданими йому правами щодо внесення пропозицій та зауважень під час проведення громадських слухань проекту "План зонування території смт. Стрижавка".

Так, зона В-7, до якої віднесено орендовану позивачем земельну ділянку, є зоною комерційного використання. Згідно ДБН Б.1.1-22:2017 "Настанова про склад та зміст плану зонування території" зона утворюється з метою поступової переорієнтації промислових, комунально - складських та інших амортизованих підприємств на комерційні види використання. До неї входять цінні території міста, що зараз не використовуються за призначенням. Використання території зони можливо лише на основі розробленого та затвердженого детального плану території або детального плану зонування в М 1:2000 в комплексі з містобудівними розрахунками. Для територій детальний план територій та детальний план зонування (в комплексі з містобудівними розрахунками) можуть виконуватися з урахуванням інвестиційних намірів власників та користувачів земельних ділянок та об`єктів нерухомого майна в разі, якщо ці наміри не суперечать будівельним нормам, державним стандартам і правилам.

Відповідно до п. 4.11 ДБН Б.1.1-22:2017 наслідком затвердження "Плану зонування" для окремої земельної ділянки дозволеним є таке використання, яке відповідає містобудівному регламенту зони, на території якої ділянка знаходиться.

Із аналізу зазначеного слідує, що оскільки орендована позивачем земельна ділянка сільськогосподарського призначення разом із належною йому будівлею свинарника з прибудовами та допоміжними спорудами потрапили в зону комерційного призначення В-7, відтак ОСОБА_1 позбавлений можливості використовувати їх за призначення з часу набрання чинності оскаржуваним рішенням.

Відповідачем при розробці Плану зонування не було враховано ні функціонального призначень будівель та споруд, що знаходяться на земельній ділянці площею 4,6161 га з кадастровим номером :02:009:1256, ні цільового призначення земельної ділянки на якій ці споруди розташовані.

Законодавцем чітко визначено умови віднесення земельних ділянок до зони комерційного використання В-7: це мають бути цінні території міста, які зараз не використовуються за призначенням, а саме деградовані території промислових підприємств, які зупинили виробничу діяльність, території спецпризначення територій комплексної реконструкції, тощо.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка загальною площею 4,6161 га з кадастровим номером :02:009:1256 ніколи не використовувалася промисловими, складськими, комунальними чи іншими такого типу підприємствами та, відповідно, не відносилась до промислових територій.

Належну позивачу споруду свинарника з прибудовами та допоміжними спорудам було побудовано колективним господарством "Батьківщина" для забезпечення сільськогосподарської діяльності, зокрема, для обслуговування господарського двору. У своїй діяльності позивач використовував належні йому приміщення за цільовим призначенням відповідно до укладеного договору оренди земельної ділянки. Договором визначено обов`язок орендаря використовувати земельну ділянки за її цільовим призначенням.

Тобто, оспорювана земельна ділянка використовувалася виключно за сільськогосподарським призначенням.

Позивач являється членом ФГ "Бондарук", зареєстрований у встановлений законом порядку фізичною особою - підприємцем, основним видом діяльності якого є товарне сільськогосподарське виробництво. Має намір використовувати земельну ділянку за її цільовим призначенням, право на таке використання набув на підставі Додаткової угоди №3 від 24.11.2017 до Договору оренди від 23.10.2014, який є чинним.

Слід також відмітити, що ДБН Б.1.1-22:2017 передбачає можливість використання території, віднесеної до Зони В-7 лише на основі розробленого та затвердженого детального плану території в Масштабі 1:2000 в комплексі з містобудівними розрахунками, які при цьому мали би виконатися з урахуванням інвестиційних намірів власників нерухомого майна та користувачів земельних ділянок.

Натомість відомості щодо розробки детального плану цієї території та його затвердження відсутні, жодних містобудівних розрахунків не проводилося, а у позивача про інвестиційні намір як власника будівель та користувача земельною ділянку не запитувалося.

Критично судом також оцінені посилання представника відповідача щодо відсутності перешкод позвачу у використанні орендованої ділянки, з огляду на таке.

Із матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 як власник нерухомого майна в 2019 році звертався до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність частини орендованої земельної ділянки орієнтовною площею 1,4 га для ведення особистого селянського господарства. Відповідачем було відмовлено у клопотанні з посиланням на рішення про надання позивачу згоди на поділ цієї земельної ділянки. Разом з тим, рішенням сесії Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 16.11.2021 змінно мотивацію рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Так, відповідач послався на невідповідність місця розташування відповідно до Генерального плану населеного пункту та неможливість використання цієї земельної ділянки за сільськогосподарським призначенням.

Згідно з ст. 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до положень ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає формулювання в законі чітких, однозначних і зрозумілих правових приписів, за яких забезпечуються легкість та доступність з`ясування змісту права, і юридично закріплену можливість скористатися цим правом, передбачуваність застосування правових норм, а встановлювані законом обмеження будь-якого права повинні базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці неодноразово вказував, що принцип правової визначеності охоплює такі прояви, як непорушність і нескасовуваність набутих законних прав ( ОСОБА_7 ) та законність очікування (legitimate expectations), як право особи у своїх діях розраховувати на сталість існуючого законодавства.

На думку суду, зміна оскаржуваним рішенням відповідача цільового призначення земельної ділянки з сількогосподарського на землі комерційного використання В7 порушує права ОСОБА_1 на використання належних йому на праві приватної власності будівель та споруд у своїй господарській діяльності за їх призначенням, а відтак, порушує принцип юридичної (правової) визначеності.

Частиною 9 статті 264 КАС України передбачено, що суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини 2 статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

За наведеного у його сукупності, суд доходить висновку про протиправність рішення 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №11 від 29.05.2019 про затвердження містобудівної документації "план зонування території смт. Стрижавка Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області" в частині віднесення орендованої ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га для іншого сільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 до зони комерційного використання В-7, та, як наслідок, визнання його нечинним.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Під час судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено як дотримання законодавчо визначених процедур прийняття оскаржуваного рішення так і зміну цільового призначення земельних ділянок державної власності із "землі сільськогосподарського призначення" на "землі житлової забудови".

За результатами розгляду справи, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Суд звертає увагу відповідача, що відповідно до ч. 1 ст. 265 КАС України резолютивна частина рішення суду про визнання нормативно-правового акта протиправним та нечинним невідкладно публікується відповідачем у виданні, в якому його було офіційно оприлюднено, після набрання рішенням законної сили.

Розподіл судових витрат здійснено відповідно до вимог статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та нечинним рішення 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області №11 від 29.05.2019 про затвердження містобудівної документації "план зонування території смт. Стрижавка Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області" в частині віднесення орендованої ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га для іншого сільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 до зони комерційного використання В-7.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ід. номер НОМЕР_1 )

Відповідач: Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області (вул. 40-річчя Перемоги, 7, смт. Стрижавка. Вінницький р-н, Вінницька обл., 23210, )

Повний текст рішення виготовлено 21.02.2022.

Суддя Комар Павло Анатолійович