Справа № 160/4944/19
Суддя: Озерянська Світлана Іванівна
Дата ухвалення: 2021-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2021 року Справа № 160/4944/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Озерянської С.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу № 160/4944/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,-
30.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/200052/2 від 22.02.2019 року.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що приймаючи спірне рішення, митний орган не довів наявність в нього обґрунтованих сумнівів відносно недостовірності визначеної позивачем за ціною контракту митної вартості товару, а також необґрунтовано застосував резервний метод визначення у той час, як декларант надав всі необхідні документи для визначення митної вартості за ціною договору.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів відмовлено.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.11.2019 року було оскаржено позивачем до Третього апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.03.2020 року замінено Дніпропетровську митницю ДФС на правонаступника Дніпровську митницю Держмитслужби.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 05.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року в адміністративній справі № 160/4944/19 залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року в адміністративній справі № 160/4944/19 залишено без змін.

18.08.2021 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалено постанову, якою касаційну скаргу задоволено, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року скасовано, справу №160/4944/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів направлено на новий розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

27.08.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з Верховного Суду надійшла адміністративна справа № 160/4999/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.08.2021 року прийнято до провадження адміністративну справу № 160/4999/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

27.09.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справ. У відзиві відповідачем, серед іншого зазначено, що декларантом не було надано всіх обов`язкових документів у підтвердження заявленої митної вартості товару, а у відповідача при здійсненні митного контролю були достатні правові підстави для запиту відповідних документів, що підтверджують оплату всіх складових заявленої митної вартості. Отже, на підставі вищезазначеного, відповідач вважає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 22.02.2019 року №UА110000/2019/200052/2 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, прийнятим у спосіб та в межах повноважень, наданих митним органам законодавством та цілком обґрунтованим, про що свідчать дані гр. 33 цього рішення.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 13.10.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні по адміністративній справі № 160/4944/19 за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.

Частиною 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно з частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

19.02.2019 до Дніпропетровської митниці ДФС позивачем - ОСОБА_1 подано митну декларацію № UA110150/2019/210398 для здійснення митного оформлення в режимі імпорту транспортного засобу - Автомобіль легковий для перевезення людей, що використовувався: марка: SKODA, модель: ОСТАVIA, номер кузова/ VIN - НОМЕР_1 ; тип двигуна - дизель, робочий об`ємом циліндрів - 1598 см3, потужність - 77 кВт; екологічна норма не нижче EURO - 2; показник одометра (згідно акту митного огляду )- 175646 км; дата виготовлення - 10.02.2015; дата першої реєстрації - 24.02.2015; колір - чорний; реєстраційний номер - FB364B. Торговельна марка: SKODA. Країна походження - Чехія (далі - Товар). Ввезено на митну територію України через пункт пропуску Лужанка-Берегшурань митного поста Лужанка Закарпатської митниці ДФС на підставі попередньої митної декларації від 15.02.2019 року №UA110150/2019/209373.

Митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МКУ, а саме: 8600,00 євро, що за курсом на день подання МД відповідає 264 847, 35 грн. Отримувачем даного транспортного засобу заявлено позивача.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з МД надано наступні документи: рахунок фактура (інвойс) від 14.02.2019 №3.024.250; акт про проведення огляду транспортного засобу від 16.02.2019 №UA305260/2019/000960, складений Закарпатською митницею ДФС; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.02.2019 № НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.02.2019 № НОМЕР_3 ; договір про надання послуг митного брокера від 15.02.2019 № 342/1; паспорт громадянина України від 13.04.1999 НОМЕР_4 ; інформація від 19.02.2019 з мережі інтернет, щодо VIN-коду; митна декларація країни відправлення від 15.02.2019 №19DE53E9; касовий ордер, що підтверджує сплату митних платежів від 05.02.2019 №0.0..1; закордонний паспорт від 07.08.2017 № НОМЕР_5 .

22 лютого 2019 року Дніпропетровською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA110000/2019/200052/2, за яким митна вартість товару скоригована в сторону збільшення з 8 600 євро до 12 000 євро та у якому вказано про застосування другорядного методу визначення митної вартості - резервного.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи позовні вимоги по суті спору, суд зазначає наступне.

Правовідносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Згідно із частиною 1 статті 7 Митного кодексу України, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України).

Так, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).

Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеного в даній нормі.

Відповідно до частин першої - третьої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частинами шостою та сьомою вказаної статті МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Положеннями частин другої та третьої статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За приписами частини восьмої статті 57 МК України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним частиною другою статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі витребувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Водночас, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви можуть бути зумовлені, зокрема неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, невідповідністю характеристик товару, зазначених у поданих документах, результату митного огляду цього товару, порівнянням заявленої митної вартості з митною вартістю ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 7 травня 2020 у справі № 826/10527/17, у постанові від 9 червня 2020 року у справі №1.380.2019.002044.

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (стаття 53) заборонено, проте надання документів, які підтверджують митну вартість товарів, що визначені частиною другою статті 53 Митного кодексу України, є обов`язком декларанта. До таких документів які підтверджують митну вартість товарів відносять зокрема такі документи як рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу), банківські платіжні документи, або інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що стосуються оцінюваного товару та які підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Судом встановлено, що митна вартість товару заявлена позивачем за ціною договору (основний метод) відповідно до ст. 58 МКУ, а саме: 8600,00 євро, що за курсом на день подання МД відповідає 264 847, 35 грн.

Для підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з МД надано наступні документи: рахунок фактура (інвойс) від 14.02.2019 №3.024.250; акт про проведення огляду транспортного засобу від 16.02.2019 №UA305260/2019/000960, складений Закарпатською митницею ДФС; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.02.2019№ НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 14.02.2019 №ZBI 222756150; договір про надання послуг митного брокера від 15.02.2019 № 342/1 (зазначено у графі 44, проте сканкопія даного документу не надана); паспорт громадянина України від 13.04.1999; інформація від 19.02.2019 з мережі інтернет, щодо VIN-коду; митна декларація країни відправлення від 15.02.2019 №19DE53E9; касовий ордер, що підтверджує сплату митних платежів від 05.02.2019 №0.0..1; закордонний паспорт від 07.08.2017.

Отже, зовнішньоекономічний договір та платіжні документи (банківських або будь-яких інших установ), що підтверджують оплату транспортного засобу та витрат до митного кордону України, передбачені ч. 10 ст. 58 МКУ, до митного оформлення не надано, а рахунок-фактуру від 14.02.2019 №3.024.250, було подано без перекладу, тому він не може вважатися документом, що заміщує зовнішньоекономічний договір, оскільки не містить ні умов оплати, ні умов поставки, ні порядку переходу права власності на товар. Інші документи, перераховані позивачем у позові які подані за МД від 19.02.2019 №UA110150/2019/210398, фактично не подано. Зокрема, не надавались і не зазначались у графі 44 копія листа MTS AUTOMOBILE GmbH від 26.02.2019, зазначене підтверджується тим, що лист датований пізніше, ніж подана митна декларація та прийнято оскаржуване рішення.

Посадовою особою відділу контролю митної вартості товару Дніпропетровської митниці ДФС за результатом перевірки ЕМД та документів, митного оформлення також установлено, що відповідно до відомостей графи 45 МД від 19.02.2019 №UA110150/2019/210398 декларантом позивача заявлено митну вартість товару у перерахунку за курсом НБУ 264 847,35 грн, тобто 8600,00 євро. Поряд із зазначеним, рахунок-фактура від 14.02.2019 №3.024.250 містить інформацію про іншу вартість на рівні 8500,00 євро. Тобто, декларантом додано одну зі складових митної вартості на рівні 100 євро, проте, яка саме складова митної вартості складає 100 євро документально не підтверджено.

Також, надана декларантом під час митного оформлення копія митної декларації країни відправлення від 15.02.2019 №MRN 19DE53E9 не містила вартість оцінюваного транспортного засобу. Указано, що акт митного огляду з кордону від 16.02.2019 №UA305260/2019/000960 містить показник одометру, який відповідає задекларованому показнику одометру у гр. 31 ЕМД UA110150/2019/46 км, при цьому у вищезазначеному акті вказано, що автомобіль, як товар переміщується своїм ходом.

Враховуючи те, що декларантом не було надано всіх обов`язкових документів у підтвердження заявленої митної вартості товару, Дніпропетровська митниця ДФС при здійсненні митного контролю запитала у позивача відповідні документи, що підтверджують оплату всіх складових заявленої митної вартості. Декларантом (листами від 22.02.2019 №22/02, №22/05) надано повідомлення про неможливість надання додаткових документів у 10-ти денний термін та прохання завершити митне оформлення.

Таким чином, позивачем не надано під час подання МД від 19.02.2019 №UA110150/2019/210398 для митного оформлення документи на підтвердження числових значень всіх складових митної вартості, з метою зменшення бази оподаткування товару.

Щодо наданого додатково листа MTS AUTOMOBILE GmbH від 26.02.2019, то позивачу роз`яснено, що задекларована за МД від 19.02.2019 №UA110150/2019/210398 фактурна вартість (8500,00 євро) статистична - на рівні 8600,00 євро не відповідає вартості як зазначеній у митній декларації країни відправлення від 15.02.2019 № MRN 19DE53E9, так і вартості зазначеній у листі продавця МТ8 AUTOMOBILE GmbH від 26.02.2019 на рівні 7 142, 86 євро. Згідно з наданим неофіційним перекладом указаного листа сума 1 357,14 євро була виплачена продавцю як гарантія і відшкодована на банківський рахунок покупця після отримання від митних органів підтвердження про те, що товар покинув митну територію ЄС. Однак, сума повернення депозиту (1 289,64 євро), відображена у доданому до листа руху коштів по картці заявника, не відповідає зазначеній у рахунку та листі продавця сумі застави/депозит/ - 1357, 14 євро.

При цьому, копія експертного висновку від 11.04.2019 №т594/19 не надавалась відповідачу ні під час здійснення митного контролю та митного оформлення товару, ні під час дії гарантійних зобов`язань, тому не може вважатися належним доказом заявленої декларантом позивача митної вартості товару.

Отже, суд вважає необґрунтованими твердження позивача про надання відповідачу всіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість, оскільки судом встановлено відсутність підтвердження числових значень складових митної вартості товару та ціни, що фактично сплачена, а також не подання декларантом документів, які пропонувалось подати митним органом.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що на момент винесення рішення про коригування митної вартості у митного органу були обґрунтовані сумніви щодо правильності визначення митної вартості товару та перевірки наявності або відсутності застережень щодо застосування методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) згідно статті 54 Митного кодексу України.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

За положеннями частини першої стаття 64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях (частина друга стаття 64 МК України).

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі: 1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України; 2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей; 3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера; 4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу; 5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн; 6) мінімальної митної вартості; 7) довільної чи фіктивної вартості (частина третя статті 64 МК України).

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, зокрема, надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 МК України).

Частиною другою статті 55 МК України встановлено, що прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.

Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), суд повинен вимагати від відповідача доведення того, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.

Верховний Суд зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Серед критеріїв /принципів/, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ним рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій, є, зокрема, критерій законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. У спорах про оскарження акта індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, який стосується прав та обов`язків особи, суд при вирішенні справи має надати повну та об`єктивну правову оцінку такому акту.

При цьому, у відповіді на відзив на позовну заяву, позивач вказує на відмінність параметрів його автомобіля від автомобіля, митна вартість якого використана митницею при коригуванні, а саме акцентує увагу на різній вазі автомобілів, країні відправлення автомобіля, потужності двигуна, показниках одометру, що очевидно вказує на різницю у комплектаціях автомобілів і відповідно у їх ціні, зазначає про відсутність відомостей щодо модифікації та потужності взятого за основу автомобіля.

В свою чергу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 18.08.2021 року за результатами розгляду даної справи, скасовуючи рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2020 року зазначив про те, що судами не з`ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення. Зокрема, суди не перевірили джерела інформації, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості товару за резервним методом, обґрунтованість числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування, а також можливість застосування останнього другорядного методу визначення митної вартості товару.

Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд, зазначив про необхідність для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Аналізуючи докази наявні в матеріалах справи, суд встановив та зазначає наступне.

Так, оскаржуване позивачем рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/200052/2 від 22.02.2019 року містить виключно номер та дату митної декларації на підставі якої відкориговано митну вартість ввезеного позивачем автомобіля, а саме ЕМД від 29.12.2018 року №UA206010/2018/417279.

При цьому, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що є порушенням ч.2 ст.55 МК України.

Зазначена позиція відповідає висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.01.2020 року у справі №813/5405/15, від 31.01.2020 року у справі № 804/7761/16.

За приписами ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В судовому засіданні було досліджено ЕМД від 29.12.2018 року №UA206010/2018/417279 та порівняно її з митної декларацією від 19.02.2019 року №UA110150/2019/210398, за якою розмитнював автомобіль позивач.

Дані, наявні в зазначених митних деклараціях дають підстави стверджувати про наявність істотних розбіжностей як в характеристиках порівнювальних автомобілів так і в інших суттєвих умовах.

Так, судом встановлено наступні розбіжності, а саме: країною відправлення за МД позивача є Німеччина, а за МД від 29.12.2018 року Іспанія; вагою автомобіля за МД позивача є 1 342 кг., а за МД від 29.12.2018 року 1 327 кг.; потужність двигуна за МД позивача становить 77, а за МД від 29.12.2018 року становить 81, показники одометру за МД позивача становлять 175 646, а за МД від 29.12.2018 року 84 963.

Окремо, суд звертає увагу, що за ЕМД від 29.12.2018 року №UA206010/2018/417279 відсутні транспортні витрати, що може свідчити про включення їх вартості до ціни товару.

З наявного в матеріалах справи Витягу з модулю Рівень цін по ЦБД АСМО Інспектор, який міститься в матеріалах справи наявна інформація щодо розмитнення 33 автомобілів з подібними технічними властивостями, цінова категорія яких при їх розмитненні встановлена на рівні з 6 113 Є до 19 340 грн.

Відповідачем, в свою чергу, не зазначено, чому при коригуванні митної вартості товару за резервним методом ним не було застосовано інші другорядні методи визначення митної вартості товару, які повинні передувати застосуванню резервного.

Окрім цього, відповідно до п.2.1. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.

Оцінюючи рішення про коригування митної вартості товару в частині, що стосується визначення митної вартості товару за резервним методом, суд враховує, що письмове рішення митниці про коригування заявленої митної вартості товарів відповідно до закону має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. Таким чином, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, орган доходів і зборів повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

В оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів відповідачем не вказано обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; обґрунтованого математичного розрахунку ціни товару із зазначенням конкретних складових цього розрахунку, визначеної митницею у спірному рішенні, а лише містяться посилання на те, що надані декларантом документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про необґрунтованість та протиправність рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 22.02.2019 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. 242-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_6 ) до Дніпровської митниці Держмитслужби (49038, м. Дніпро, вул. Княгині Ольги, буд. 22, ) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дніпропетровської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA110000/2019/200052/2 від 22.02.2019 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської митниці Держмитслужби суму сплаченого судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.І. Озерянська