Справа № 440/995/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

21 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 440/995/21

адміністративне провадження № К/990/4575/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Соколова В.М., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі №440/995/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора, що полягає у не допуску до проходження атестації, зокрема, не включенні позивача до графіку складання прокурорами іспитів у формі анонімного тестування;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора допустити до проходження атестації позивача відповідно до положень Закону України № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року та Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора № 221 від 03 жовтня 2019 року, як особу, яка на виконання приписів вказаного Закону України № 113-ІХ, будучи прокурором, який на день набрання ним чинності, займав посаду прокурора місцевої прокуратури та подав Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в окружній прокуратурі та про намір пройти атестацію.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Офісу Генерального прокурора, що полягають у не допуску до проходження атестації, зокрема, не включенні позивача до графіку складання прокурорами іспитів у формі анонімного тестування.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора допустити до проходження атестації позивача відповідно до положень Закону України № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 р. та Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора № 221 від 03 жовтня 2019 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд апеляційної інстанції зазначив, що судовим розглядом встановлено, що наказом прокурора Харківської області № 2160 від 21 жовтня 2019 року позивача звільнено з посади прокурора Новобоварського відділу Харківської місцевої прокуратури № 2 Харківської області та органів прокуратури з 25 жовтня 2019 року, у зв`язку з поданням заяви про звільнення за власним бажанням. Тобто, на час проведення атестації прокурорів у листопаді 2020 року, позивач не займав посаду прокурора, у зв`язку з чим відсутні підстави для включення позивача до графіку складання іспитів прокурорами місцевих прокуратур.

01 лютого 2022 року до суду касаційної інстанції вдруге надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі №440/995/21.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вперше подану касаційну скаргу Верховний Суд ухвалою від 05 січня 2022 року повернув на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України як таку, що не містила підстав для касаційного оскарження судових рішень.

Під час перевірки вдруге поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі так і не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку, а касаційна скарга є майже ідентичною попередньо поданій касаційній скарзі, яку Верховний Суд визнав неналежно оформленою. Аналогічно попередній касаційній скарзі, скаржник не зазначає підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку, відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України з належним обґрунтуванням.

Верховний Суд в ухвалі від 05 січня 2022 року надав вичерпні роз`яснення щодо вимог до оформлення касаційної скарги, яким вона має відповідати в частині визначення підстав для касаційного оскарження судових рішень, в тому числі і у випадку її подання на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Однак, вдруге подана касаційна скарга так і не приведена у відповідність із роз`ясненнями, наданими Верховним Судом.

Зазначене свідчить про ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надав Верховний Суд щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.

Поряд з цим, суд звертає увагу скаржника, що суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного провадження, а відтак вона може бути оскаржена до Верховного Суду лише за наявності обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі, скаржник обмежився лише формальним цитуванням підпунктів, «а», «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, однак належне обґрунтування виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України відсутнє.

Суд повторно звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить підстав касаційного оскарження.

Керуючись статтями 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 19 серпня 2021 року у справі №440/995/21 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддяВ.М. Соколов