Справа № 160/7151/21
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2021 року Справа № 160/7151/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про:
- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач), щодо незарахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи: 21.01.1991 по 12.10.1992 в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 14.12.1992 по 02.01.1994 прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 08.12.1994 по 04.06.1996 електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, майстром-підривником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 20.06.1996 по 31.12.1998 прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті , майстром-підривником 4 розряду з повним робочим днем в «Шахта ім.О.О.Скочинського» ДП ДХК «Донвугілля»;
- визнання протиправними дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо незарахування до загального стажу періоду роботи з 02.02.1994 по 31.08.1994 муляром Моршанського управління магістральних газопроводів;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 періоди роботи: з 21.01.1991 по 12.10.1992 в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 14.12.1992 по 02.01.1994 прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 08.12.1994 по 04.06.1996 електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 20.06.1996 по 31.12.1998 прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті, майстром-підривником 4 розряду з повним робочим днем в «Шахта ім.О.О.Скочинського» ДП ДХК «Донвугілля»;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.02.1994 по 31.08.1994 муляром Моршанського управління магістральних газопроводів;
- зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2020 з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28.10.2020р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Проте, листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 06.11.2020 р. №0400/-0305-8/ 105475 позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з тим, що документи видані підприємствами, що знаходяться на непідконтрольних Україні територіях, неможливо взяти до уваги до їх перереєстрації на території України згідно наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 за №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», трудова книжка НОМЕР_2 містить порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58, а саме: на титульній сторінці трудової книжки виправлено прізвище. Окрім того, період навчання з 01.09.1985 по 15.07.1988 не враховано відповідачем оскільки в дипломі НОМЕР_3 записано прізвище, що не відповідає паспорту, в свідоцтві № НОМЕР_4 не зазначено ім`я та по-батькові повністю.
На думку Позивача ГУ ПФУ в Дніпропетровській області при призначенні пенсії не надало належну оцінку поданим документам, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.
Ухвалою суду від 11.05.2021р. позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 19.05.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що з метою підтвердження пільгового та страхового стажу роботи позивачем надавалися документи, які видані підприємствами, що знаходяться на непідконтрольних Україні територіях. Дані довідки не були взяті до уваги.
До страхового стажу також не були зараховані періоди роботи з 21.01.1991р. по 12.10.1992р., оскільки в записі про звільнення не можливо прочитати на печатці назву підприємства, яке завірило назву про звільнення.
До страхового стажу не зараховано період навчання з 26.01.1991р. по 12.03.1991р., оскільки у свідоцтві № НОМЕР_4 від 13.03.1991р. ім`я та по-батькові позивача зазначено скорочено.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 28.10.2020р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 06.11.2020р. №0400/-0305-8/ НОМЕР_1 позивачу відмовлено у призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з тим, що документи видані підприємствами, що знаходяться на непідконтрольних Україні територіях, неможливо взяти до уваги до їх перереєстрації на території України згідно наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 за №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», трудова книжка НОМЕР_2 містить порушення вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58, а саме: на титульній сторінці трудової книжки виправлено прізвище. Окрім того, період навчання з 01.09.1985 по 15.07.1988 не враховано відповідачем оскільки в дипломі НОМЕР_3 записано прізвище, що не відповідає паспорту, в свідоцтві № НОМЕР_4 не зазначено ім`я та по-батькові повністю.
Однак, в листі не було вказано, які саме періоди трудової діяльності не враховано до стажу та до пільгового стажу, у зв`язку з чим позивач 10.12.2020р. звернувся до відповідача із заявою про роз`яснення, однак відповіді не отримав.
16.01.2021р. ОСОБА_1 звернувся через електронний кабінет на офіційному сайті відповідача з повторною заявою про роз`яснення Повідомлення про відмову в призначенні пенсії та здійснення перерахунку страхового стажу.
У лютому 2021р. ОСОБА_1 засобами телефонного зв`язку співробітники відповідача повідомили про необхідність повторно подати заяву про призначення пенсії, тому що з технічних причин не можуть зробити перерахунок і призначення пенсії у відповідь на заяву від 16.01.2021р.
24.02.2021р. позивач через електронний кабінет на офіційному сайті відповідача повторно подав заяву про призначення пенсії з додатками всіх наявних документів, які вже подавалися з першою заявою про призначення пенсії 28.10.2020р.
У відповідь на звернення від 16.01.2021р., відповідач листом №7134-1247/Г-01/8-0400/21 від 11.03.2021р. повідомив про призначення пенсії з моменту виникнення права на пенсію з 01.08.2020р, а також надав інформацію про те, які роки не зараховані до страхового стажу.
Так, в листі відповідача від 11.03.2021р. №7134-1247/Г-01/8-0400/21 зазначено, що період роботи з 21.01.1991р. по 12.10.1992р. не зараховано як до страхового так і до пільгового, оскільки в записі про звільнення не можливо прочитати на печатці назву підприємства, яке завірило запис про звільнення. Крім того, до страхового стажу не зараховано період навчання з 26.01.1991р. по 12.03.1991р., оскільки в свідоцтві № НОМЕР_4 від 13.03.1991 ім`я та по батькові зазначено скорочено.
09.04.2021р. відповідач додатково надав роздруківки за Формою PC-право з інформацією про розрахунок страхового стажу та те, які роки увійшли до страхового стажу.
З зазначених роздруківок про розрахунок стажу (від 09.04.2021 року), вбачається, які періоди роботи не зараховані до пільгового стажу позивачу за Списком №1, але зараховано до загального страхового стажу, а саме:
з 14.12.1992р. по 02.01.1994р. прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова виробничого об`єднання Донецьквугілля»;
з 08.12.1994р. по 04.06.1996р. електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, майстром-підривником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова виробничого об`єднання Донецьквугілля»;
з 20.06.1996р.по 31.12.1998р. прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті, майстром-підривником 4 розряду з повним робочим днем в шахті «Шахта ім. О.О.Скочинського» ДП ДХК «Донвугілля».
Крім того, до загального стажу не зараховано період роботи з 02.02.1994р. по 31.08.1994р. муляром Моршанського управління магістральних газопроводів, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
У відповідності до ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003р.(далі - Закон України №1058-IV).
Згідно з ч.3 ст.4 Закону України №1058-IV, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.
Відповідно до змісту ст.5 Закону України №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Приписами ст. 8 Закону України №1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991р. (далі - Закон України №1788-XII), зокрема, гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Частиною 1 ст.7 Закону України №1788-ХІІ встановлено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Згідно з приписами ч.3 ст.114 Закону України №1058-IV, працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
У разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах (ч.5 ст. 114 Закону України №1058-IV).
Статтею 62 Закон України №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналогічне положення міститься також у ст.48 Кодексу Законів про працю України, згідно зі змістом якої трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок №637) передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).
У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Зі змісту зазначених правових приписів встановлено, що пільговий стаж, необхідний для призначення пільгової пенсії має підтверджуватися записами в трудовій книжці. У випадку відсутності відповідних записів у трудовій книжці, пільговий стаж може бути підтверджений уточнюючими довідками.
Згідно копії трудової книжки Серії НОМЕР_2 позивач працював, зокрема:
з 14.12.1992р. по 02.01.1994р. прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в «Шахта ім.Є.Т.Абакумова виробничого об`єднання Донецьквугілля»;
з 08.12.1994р. по 04.06.1996р. електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, майстром-підривником підземним 4 розряду з повним робочим днем в «Шахта ім.Є.Т.Абакумова виробничого об`єднання Донецьквугілля»;
з 20.06.1996р.по 31.12.1998р. прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті, майстром-підривником 4 розряду з повним робочим днем в шахті «Шахта ім. О.О.Скочинського» ДП ДХК «Донвугілля».
Записи в трудовій книжці не оспорюються відповідачем.
На підтвердження пільгового стажу за Списком №1 у спірні періоди роботи позивачем надано відповідачу документи видані відокремленим підрозділом державного підприємства Донецької вугільної енергетичної компанії «Шахта імені О.О. Скочинського» від Міністерства вугілля та енергетики ДНР, зокрема:
- довідку №418 від 27.07.2020р. про структурні перейменування шахти імені Є.Т. Абакумова , в якій зазначені перейменування шахти в період з 1931р. та до теперішнього часу;
- уточнюючі довідки про підтвердження пільгового стажу, періоди та умови роботи на шахті імені Є.Т. Абакумова: №414 від 27.07.2020р. №415 віл 27.07.2020р., №416 від 27.07.2020р., №417 від 27.07.2020р.;
- довідки про суми заробітної плати ОСОБА_1 на шахті імені Є.Т. Абакумова за період з 1991р. по 2011р.: №1038 від 31.07.2020р., №1039 від 31.07 2020р. №1040 від 31.07.2020р., №1041 від 31.07.2020р.;
- накази з додатками по шахті імені Є.Т. Абакумова про проведення атестацій робочих місць з додатками: №530 від 03.09.1997р., №465 від 02.09.2002р., №789 від 02.09.2008р., №450 від 02.09.2011р.;
- уточнюючі довідки про підтвердження пільгового стажу, періоди та умови роботи ОСОБА_1 на шахті імені О.О.Скочинського: №1043 від 31.07.2020р., №1042 від 31.07.2020р.;
- накази з додатками по шахті імені О.О.Скочинського про проведення атестацій робочих місць з додатками: №514 від 09.07.1997р., №657к від 27.06.2007р., №745к від 25.06.2012р.
Так, судом встановлено, що при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах вищевказані уточнюючі довідки не враховано пенсійним органом, оскільки останні видані організаціями, які знаходиться на непідконтрольній території України.
Суд враховує, що з практики Європейського суду з прав людини слідує, що в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
До вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН, згідно з якими документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречинни» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016).
«Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.10.2018 у справі №235/2357/17.
Щодо посилання ГУ ПФУ у Дніпропетровській області на те, що період роботи з 21.01.1991 р. по 12.10.1992 р. не було зараховано, оскільки в записі про звільнення не можливо прочитати на печатці назву підприємства, яке завірило назву про звільнення, суд виходить з наступного.
Порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
З аналізу наведених норм, судом встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці та на записах про звільнення не може бути підставою для виключення певного періоду роботи зі страхового стажу позивача.
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність зображення печатки на записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення періоду роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
З урахуванням вказаних вище обставин суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи: 21.01.1991 по 12.10.1992 в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 14.12.1992 по 02.01.1994 прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 08.12.1994 по 04.06.1996 електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, майстром-підривником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 20.06.1996 по 31.12.1998 прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті , майстром-підривником 4 розряду з повним робочим днем в «Шахта ім.О.О.Скочинського» ДП ДХК «Донвугілля».
Щодо визнання протиправними дій та зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу період роботи з 02.02.1994 по 31.08.1994 муляром Моршанського управління магістральних газопроводів, суд виходить з наступного.
Відповідно до записів в трудовій книжці позивача в період з 02.02.1994 по 31.08.1994 позивач працював каменярем Моршанського управління магістральних газопроводів.
Повідомлення про відмову в призначенні пенсії від 06.11.2020 не містить посилання на неврахування цього періоду до загального стажу роботи, поряд з тим з форми РС- право (а.с.59) вбачається, що даний період роботи позивача не врахований в загальний трудовий стаж при розрахунку. Відзив на позовну заяву відповідача також не вказує на причини такого неврахування.
З урахуванням вказаного та положень ст.77 КАС України, суд доходить висновку про протиправність неврахування ГУ ПФУ в Дніпропетровській області періоду роботи позивача з 02.02.1994 по 31.08.1994 каменярем Моршанського управління магістральних газопроводів до загального трудового стажу.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.08.2020 з урахуванням раніше виплачених сум, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 58 Закону України №1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розгляд розраховувати пенсію позивача, оскільки прийняття рішень про призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
З урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення та перерахунку пенсії, суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч.4 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не довів суду правомірність та законність своїх дій всупереч вимогам ч.2 ст.77 КАС України.
Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У зв`язку з тим, що на підставі п.3 ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.
Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 2'000,00 грн., суд враховує наступне.
У відповідності до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Враховуючи, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Лук`янець Р.І.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу адвоката, позивачем надано до суду копію договору про надання правової допомоги №09/09 від 09.09.2020р., акт приймання-здачі наданих послуг №01 від 05.05.2021, квитанція від 05.05.2021р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, одред від 09.09.2020р.
Згідно зі ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За нормами ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно зі статтею 13 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до ст.30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів» та Положення «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.
Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.
Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Оцінюючи складність виконаної адвокатом роботи, враховуючи умови договору та приписи ст.30 Закону України «про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд вважає витрати на правову допомогу співмірними обсягу виконаної роботи.
Водночас в силу вимог ч.7 ст.134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на викладене та беручи до уваги відсутність клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на правничу допомогу та обґрунтованих заперечень відповідача щодо розміру таких витрат, суд вважає, що витрати позивача на правничу допомогу не можуть бути зменшені за ініціативою суду та підлягають відшкодуванню в повному обсязі.
Таким чином, позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2'000грн. 00коп. підтверджується належними доказами, а відтак підлягають стягненню за рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до пільгового стажу за Списком №1 періодів роботи: 21.01.1991 по 12.10.1992 в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 14.12.1992 по 02.01.1994 прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 08.12.1994 по 04.06.1996 електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті, майстром-підривником підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 20.06.1996 по 31.12.1998 прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті , майстром-підривником 4 розряду з повним робочим днем в «Шахта ім.О.О.Скочинського» ДП ДХК «Донвугілля».
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо незарахування до загального стажу період роботи з 02.02.1994 по 31.08.1994 каменярем Моршанського управління магістральних газопроводів.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 періоди роботи: з 21.01.1991 по 12.10.1992 в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 14.12.1992 по 02.01.1994 прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 08.12.1994 по 04.06.1996 електрослюсарем підземним 4 розряду з повним робочим днем в шахті «Шахта ім.Є.Т.Абакумова»; з 20.06.1996 по 31.12.1998 прохідником 4 розряду з повним робочим днем в шахті, майстром-підривником 4 розряду з повним робочим днем в «Шахта ім.О.О.Скочинського» ДП ДХК «Донвугілля».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період роботи з 02.02.1994 по 31.08.1994 каменярем Моршанського управління магістральних газопроводів.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в строки, передбачені ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г. В.Кадникова