Справа № 640/10945/21
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2022 року м. Київ № 640/10945/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качур І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Командувача Національної гвардії України генерал-полковника Балана Миколи Івановича Головного управління Національної гвардії України

про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1 до Командувача Національної гвардії України генерал-полковника Балана Миколи Івановича Головного управління Національної гвардії України, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта Балана Миколи Івановича Головного управління Національної гвардії України щодо ненадання відповіді у місячний термін на звернення (скаргу) ОСОБА_1 від 30.10.2020 p., яке надійшло до Головного управління Національної гвардії України 31.10.2020 р.;

- визнати протиправною бездіяльність Командувача Національної гвардії України генерал-лейтенанта Балана Миколи Івановича Головного управління Національної гвардії України щодо неприйняття рішення у 45 (сорока п`яти) денний термін на питання викладене у зверненні (скарзі) ОСОБА_1 від 30.10.2020 p., яке надійшло до Головного управління Національної гвардії України 31.10.2020 p.;

- зобов`язати Командувача Національної гвардії України генерал- лейтенанта Балана Миколи Івановича Головного управління Національної гвардії України прийняти рішення та надати відповідь на питання, викладене у зверненні (скарзі) ОСОБА_1 від 30.10.2020 p., яке надійшло до Головного управління Національної гвардії України 30.10.2020 р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 20.04.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що дії Командувача Національної гвардії України щодо ненадання відповіді у місячний термін на моє звернення (скаргу), яке надійшло до Головного управління Національної гвардії України 31.10.2020 р. та щодо неприйняття рішення у сорока п`ятиденний термін на питання викладене у зверненні (скарзі), яке надійшло до Головного управління Національної гвардії України 31.10.2020 p., - протиправними та такими, що суперечать Конституції та діючому законодавству України, порушують моїх охоронювані законами України права.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що у Головному управлінні НГУ в установленому законом порядку та у межах компетенції було розглянуто скаргу громадянина ОСОБА_2 щодо незаконного на його думку часткового позбавлення премії за липень 2020 року та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Позивач в свою чергу надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповіді на його письмове звернення (скаргу) від 30.10.2020р. відповідач не надав. Також відповіді не отримав на його повторне письмове звернення від 05.01.2021р.

За таких обставин вважає дії Командувача Національної гвардії України щодо не- надання відповіді у місячний термін на звернення (скаргу), яке надійшло до Головного управління Національної гвардії України 31.10.2020 р. та щодо неприйняття рішення у сорока п`ятиденний термін на питання викладене у зверненні (скарзі), яке надійшло до Головного управління Національної гвардії України 31.10.2020 p., - протиправними та та кими, що суперечать Конституції та діючому законодавству України, порушують його охоронювані законами України права.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

ОСОБА_1 , з 10 лютого 2016 року по 02 листопада 2020 року проходив військову службу за контрактом в Національній гвардії України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 06.09.2018 року № 221 1 (копія витягу додається), був зарахований в списки особового складу військової частини та всі види забезпечення.

В подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 29.10.2020 року № 259 (копія витягу додається) зі позивачем припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, позивач був звільнений відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з військової служби наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 02.10.2020 № 197 о/с у запас за станом здоров`я без права носіння військової форми одягу 02 листопада 2020 року.

30.10.2020р. позивач керуючись Законом України „Про звернення громадян", звернувся до командувача Національної гвардії України зі скаргою на дії т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо позбавлення позивача щомісячної премії у розмірі 50 відсотків за липень 2020 року.

05.01.2021р. позивач керуючись Законом України „Про звернення громадян", звернувся до Головного управління Національної гвардії України зі зверненням, у якому просив повідомити про результати розгляду його скарги від 30.10.2020 р. по оскарженню наказу т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо позбавлення позивача щомісячної премії у розмірі 50 відсотків за липень 2020 року.

Позивач вказує, що станом на 15.04.2021 р. він не отримав від Головного управління Національної гвардії України жодної відповіді на його звернення, а тому звернувся з даним позовом до суду.

Проаналізувавши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Згідно статті 8 Конституції України Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Між тим, питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 року № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96-ВР встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із частиною 1 статті 14 Закону № 393/96-ВР органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до статті 15 Закону № 393/96-ВР посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто (ч. 2 ст. 15 Закону № 393/96-ВР).

Статтею 18 Закону № 393/96-ВР визначено права громадянина при розгляді заяви чи скарги.

Так, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

В свою чергу, положення статті 19 Закону № 393/96-ВР визначають обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг.

Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Згідно із статтею 20 Закону № 393/96-ВР звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Так, у позовній заяві позивач стверджує, що бездіяльність відповідача полягає у не розгляді його звернень.

Водночас, судом встановлено, що Листом від 16 листопада 2020 року за № 27/12/3-В-1137 позивачу було надано відповідь на його скаргу від 30.10.2020 (копія додається). Згідно реєстру від 20.11.2020 № 734 лист Головного управління НГУ, адресований Позивачу було передано в ДП «УКРПОШТА».

За результатами розгляду Позивача було повідомлено, що відповідно до наданої інформації військової частиною НОМЕР_1 НГУ наказом командира військової частини НОМЕР_1 НГУ від 05.08.2020 № 585 «Про підсумки за результатами організації та несення внутрішньої служби оперативними черговими за липень 2020 року» Позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Відповідно до пункту 4 розділу XVII Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом МВС від 15.03.2018 № 200, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 квітня 2018 року за № 405/31857, командир військової частини має право позбавляти військовослужбовців премії повністю або зменшувати її розмір у межах показників, визначених у положенні про преміювання військовослужбовців військової частини. При цьому, військовослужбовці можуть бути позбавлені премії в повному обсязі або її розмір може бути зменшено виключно за той календарний місяць, у якому вони допустили порушення (проступок) або стало відомо про порушення (проступок).

Щодо, доводів позивача, що відповідачем також не надано доказів направлення позивачу відповіді на повторне зве рнення від 05.01.2021р., суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог, а відтак суд не надає оцінці даним доводам позивача.

Водночас, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами пункту 8 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Таким чином, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Разом з тим, відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак, обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

З огляду на викладене вище, дії або рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі дії або рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що відповідачем надано відповідь за № 27/12/3-В-1137 відносно оскаржуваної скарги позивача.

Крім того, з відповіді вбачається, що позивача проінформовано про можливість оскарження рішення командувача військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про позбавлення премії у судовому порядку.

Отже, вказана відповідь саме по собі не є юридично значимими для позивача, оскільки не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки останнього шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право, або шляхом покладення на нього будь-якого обов`язку, а, відтак, відповідь про надання інформації на запит (скаргу) безпосередньо не порушують права та інтереси позивача, з огляду на що суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Командувача Національної гвардії України генерал-полковника Балана Миколи Івановича Головного управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, 9а, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Суддя І.А. Качур