Справа № 640/18234/20
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року м. Київ № 640/18234/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомНауково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер»
доГоловного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області щодо не списання безнадійного податкового боргу з орендної плати Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» у розмірі 11890,25 грн.;

- зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області списати безнадійний податковий борг Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» у розмірі 11890,25 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що відповідачем безпідставно відмовлено у списанні боргу у розмірі 11890,25 грн., оскільки щодо вказаного податкового боргу позивача минув строк давності, встановлений Податковим кодексом України. При цьому, Головним управлінням Державної податкової служби у Миколаївській області було порушено порядок повідомлення Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» щодо визначення йому грошового зобов`язання з орендної плати за землю, який здійснюється контролючим органом шляхом надсилання (вручення) платникові за місцем його реєстрації до 01 липня поточного року саме податкового повідомлення-рішення, яке є підставою для сплати такого податкового зобов`язання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.08.2020 прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №640/18234/20 та визначено, що справа буде розглядатись без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 04.09.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній з позовними вимогами не погоджується та вважає позов необгрунтованим, адже органами ДПС здійснюється списання безнадійного податкового боргу згідно зі статтею 101 Податкового кодексу України. Відповідач зауважив, що Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» має податковий борг з орендної плати з юридичних осіб в сумі 11890,25 грн., що виник 30.09.2015.

Від позивача 14.09.2020 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій останній не погоджується з доводами, викладеними відповідачем у відзиві та вважає, що стосовно податкового боргу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» минув строк давності, встановлений Податковим кодексом України, у зв`язку з чим він набув статусу безнадійного податкового боргу.

У своїх письмових запереченнях від 21.09.2020 відповідач пояснив, що податковий борг Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» не можна вважати безнадійним, оскільки контролюючим органом вчиняються всі необхідні дії щодо його стягнення, визначені Податковим кодексом України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.09.2021 замінено відповідача по справі №640/18234/20 з Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області () на Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ).

Справу розглянуто після отримання судом інформації щодо повідомлення належним чином сторін про відкриття спрощеного позовного провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзиви на позов та відповідь на відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Державної податкової служби у Миколаївській області прийнято та направлено на адресу Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» податкову вимогу від 21.02.2020 №2918-52 про сплату боргу у розмірі 11890,25 грн.

Позивач звернувся до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області з листом від 03.04.2020 №1/03-04-20, в якому повідомив про те, що борг у розмірі 11890,25 грн. підлягає списанню як безнадійний, а тому Науково-виробниче Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» просить списати списати податковий борг з орендної плати з юридичних осіб (код класифікації доходів бюджету 18010600) у сумі 11890,25 грн. як безнадійний.

На адресу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області позивачем направлено запит від 11.05.2020 вих.№1/11-05-20, в якому останній просив повідомити результати розгляду листа від 03.04.2020 №1/03-04-20 за адресою: 01133, м. Київ, вул. Леоніда Первомайського, 11.

Листом від 01.06.2020 №375/10/14-29-52-07 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав у списанні Науково-виробничому Товариству з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» податкового боргу з орендної плати в сумі 11 890,25 грн., а товариство має право звернутися до суду із позовною заявою для захисту своїх прав чи законних інтересів.

Вважаючи бездіяльність щодо несписання безнадійного податкового боргу протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку на час виникнення обов`язку щодо сплати узгодженого податкового зобов`язання визначав Закон України «Про плату за землю» від 03.07.1992 №2535-XII (далі - Закон №2535-XII).

Частиною першою статті 14 цього Закону визначено, що платники земельного податку, а також орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності (крім громадян) самостійно обчислюють суму земельного податку та орендної плати щороку за станом на 1 січня і до 1 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою центральним податковим органом, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Згідно з статтею 17 Закону №2535-XII податкове зобов`язання з орендної плати за землі державної та комунальної власності, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за базовий податковий (звітний) період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 203.2 статті 203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Пунктом 126.1 статті 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення грошовому зобов`язанню платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 114.1 статті 114 ПК України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПК України.

Згідно з пунктом 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та (або) граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

Таким чином, у відповідності до пункту 102.1 статті 102 ПК України, початок перебігу строку застосування штрафних санкцій пов`язаний фактично з днем порушення платником податків податкового законодавства, а пункт 126.1 статті 126 цього Кодексу диференціює розмір штрафу в залежності від кількості днів затримки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, тому перебіг строку давності для визначення суми зобов`язання зі штрафу, передбаченого цією нормою, починається з дня, наступного за граничним днем сплати узгодженої суми податкового зобов`язання. Строк давності для застосування штрафної санкції за несвоєчасну сплату узгодженої суми податкового зобов`язання не може перевищувати 1095 днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації (уточнюючої декларації) та (або) граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 820/3544/17.

Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 у справі № 807/2097/16 зазначив, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Позивач зазначив про те, що між ним та органами державної влади відсутній діючий договір оренди земельної ділянки на території Миколаївської області.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, контролюючий орган доводи позивача не спростував, а лише наголосив на наявності податкового боргу в розмірі 11890,25 грн., який не можна вважати безнадійним.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звернення до суду за позивачем рахується податковий борг з земельного податку у розмірі 11890,25 грн.

З наданої відповідачем відповіді на копії виписки по операціями щодо сплати податку Науково-виробничим Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» вбачається, що податковий борг з орендної плати з юридичних осіб в сумі 11890,25 грн. виник 30.09.2015.

Відповідно до пункту 101.1. статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг, а саме: податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Порядок списання безнадійного податкового боргу платників податків визначено наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577, пункт 2.1. якого передбачає, що під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу.

Визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу (пункт 3.1 Порядку №577).

Згідно приписів пункту 3.2 Порядку №577 днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається, зокрема, у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Відповідно до пунктів 4.3 - 4.5 Порядку №577 у випадках, передбачених зокрема підпунктом 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.

Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал.

Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів відповідача стосовно вчинення ним дій щодо списання безнадійного податкового боргу в межах 1095-денного строк з моменту виникнення заборгованості у розмірі 11890,25 грн.

З позовом про стягнення суми боргу в межах 1095-денного строку, починаючи від 30.09.2015, контролюючий орган не звертався. При цьому, такий строк сплинув в 2018 році.

Суд не приймає доводи представника відповідача, що останнім вчиняються дії щодо стягнення податкового боргу, оскільки останнім прийнято податкову вимогу №2918-52 лише 21.02.2020, що свідчить про пропуск 1095-денного строку, визначеного полеженнями статті 102 ПК України.

Інших доказів на підтвердження того, що податковим органом вчинялись дії щодо списання (стягнення) податкового боргу в межах 1095-денного строку з моменту виникнення податкового боргу матеріали справи не містять.

При цьому, суд звертає увагу, що в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу у контролюючого органу відсутнє право на нарахування пені за невиконання податкового зобов`язання.

Так, Податковим кодексом України пеня визначена, як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, самі норми щодо порядку нарахування та сплати пені встановлені окремою Главою 12, у той час як штрафні (фінансові) санкції, штрафи передбачені Главою 11 «Відповідальність». Пеня, як спосіб забезпечення податкового боргу, нараховується на суму податкового боргу, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання (при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків) або від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні (при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами) та закінчується, зокрема, у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

З аналізу викладених норм вбачається, що у разі спливу 1095 днів з граничного строку сплати грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, в тому числі від нарахованої пені.

Зазначене свідчить, що відповідач повинен був прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу на загальну суму 11 890,25 грн., строк давності (1095 днів) за яким сплинув.

Отже враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області щодо не списання безнадійного податкового боргу з орендної плати Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» у розмірі 11890,25 грн.

В той же час, щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області списати безнадійний податковий борг Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» у розмірі 11890,25 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.1 Порядку №577 у випадках, передбачених підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем обліку безнадійного податкового боргу та/або за місцем обліку такого платника з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків та зборів, що підлягають списанню. За результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку. В інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку (в тому числі відносно податкового боргу по якому минув строк позовної давності), орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу. Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал. Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до інформаційної системи не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

В даному випадку рішення керівника органу доходів та зборів прийняте не було, отже борг не може вважатись безнадійним.

Крім того, суд не може перебирати на себе повноваження органу фіскальної служби та підміняти його повноваження, які визначені та регулюються нормами чинного законодавства. Списання безнадійного податкового боргу здійснюється керівником фіскального органу і це виключне його право визнати борг безнадійним та приймати рішення про його списання.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Так, здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.

Акт, прийнятий в ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно- дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Тобто, дискреційне повноваження - це таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №Щ80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р. на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

В даному випадку, суд вважає за доцільне зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України повторно розглянути заяву Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» від 03.04.2020 №1/03-04-20 про списання безнадійного податкового боргу, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн. відповідно до квитанції від 04.08.2020 №70879, яке містяться в матеріалах справи.

Беручи до уваги приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1051,00 грн. (частково) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд стягнути на користь Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи (частина третя).

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат(частина третя). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта).

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката визначено частиною п`ятою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження наявності у позивача витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копії таких документів:

- копія Договору по надання правової допомоги від 31.07.2020 №10;

- копія додатку від 31.07.2020 №1 до Договору про надання правової допомоги від 31.07.2020 №10.

Як вбачається з пункту 5 Договору по надання правової допомоги від 31.07.2020 №10, укладеного між адвокатом Васюком Миколою Миколайовичем та Науково-виробничим Товариством з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер», плата за надані адвокатом послуги за цим Договором встановлюється відповідно до виставлених останнім актів наданих послуг згідно переліку послуг, зазначених у додатках, що є невід`ємною частиною даного Договору.

Відповідно до Додатку №1 до Договору про надання правової допомоги від 31.07.2020 №10 розмір гонорару адвоката за надання послуг згідно з цим Договором є фіксованим та складає 5000,00 грн., сплачується клієнтом в порядку п. 5.2., 5.3 Договору.

Послуги, які адвокат надає клієнтові за цим Договором (перелік не є вичерпним):

- юридичний аналіз документів, які надані клієнтом та формування правової позиції;

- підготовка та подання адміністративного позову;

- підготовка процесуальних документів в ході розгляду справи (заяв, клопотань, відповідь на відзив, заперечення, письмових пояснень тощо);

- отримання інформації у суді щодо руху справи та ознайомлення з матеріалами справи;

- надання клієнту інформації щодо руху справи;

- надання клієнтові усних консультацій з приводу вчинених процесуальних дій в рамках справи;

- участь в судових засіданнях у справі;

- інше.

Відповідач, заперечуючи проти клопотання позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу зазначив про те, що позивачем не надано доказів сплати (відсутнє платіжне доручення) таких послуг.

Однак, суд звертає увагу, що у постановах Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №813/481/18 та від 21.01.2021 у справі №280/2635/20 зроблено такий висновок: "Зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже у пункті 2 вищенаведеного додатку від 11 лютого 2019 року до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року № 01/2019-02 сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті."

Судова колегія зазначила також, що КАС України у редакції, чинній з 15.12.2017, імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Частиною п`ятою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд вважає посилання відповідача на відсутність доказів сплати витрат на правничу допомогу необгрунтованими.

Наведені докази підтверджують сплату позивачем 5000,00 грн. на професійну правничу допомогу за договором від 27.11.2020 №27/11/20, який укладено з адвокатським бюро "Войнов ПРО", тому доводи відповідача щодо відсутності доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу судом відхиляються.

Однак, на думку суду, клопотання представника відповідача є частково обґрунтованим в частині неспівмірності заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу зі складністю справи, оскільки розглянута судом справа є нескладною, існує численна судова практика з цієї категорії спорів, яка є незмінною протягом тривалого часу. При цьому, позовні вимоги у цій справі задоволено частково.

Таким чином, з урахуванням наведеного, співмірною, за висновком суду, є сума 2000,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області щодо не списання безнадійного податкового боргу з орендної плати Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» у розмірі 11890,25 грн.

3. Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у Миколаївській області, як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України повторно розглянути заяву Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» від 03.04.2020 №1/03-04-20 про списання безнадійного податкового боргу, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (01023, м. Київ, вул. Л. Первомайського, 11, ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1051,00 грн. (одна тисяча п`ятдесят одна гривня) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ).

6. Стягнути на користь Науково-виробничого Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Інтер» (01023, м. Київ, вул. Л. Первомайського, 11, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (54001, м. Миколаїв, вул. Лягіна, 6, ) понесені ним витрати, пов`язані з правничою допомогою у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.