Справа № 120/13610/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

18 лютого 2022 р. Справа № 120/13610/21-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обгрунтовано протиправною бездіяльністю військової частини, що полягає у не виплаті індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби та грошової компенсації вартості неотриманого речового майна. З підстав чого звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження від 05.11.2021 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для надання відзиву.

Відповідачем надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. З приводу нарахування та виплати сум індексації належних позивачу, військовою частиною зазначено, що з 01.08.2018 року по 03.08.2021 року, індексацію грошового забезпечення солдата ОСОБА_1 , нараховано та виплачено в повному обсязі.

Щодо вартості неотриманого речового майна, військова частина зазначає, що враховуючи вимоги Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних сил України в мирний час та особливий період, а саме п. 3 абз. 4 виплата компенсації за неотримане речове майно являється недоцільною у зв`язку з відсутністю безперервної календарної вислуги понад 5 років. Окремо зазначено, що солдат зарахований на навчання та вибував з військової частини з речовим атестатом, однак після повернення з навчань не зміг повернути вказаний атестат № 88 від 03.11.2019 року. У зв`язку з чим військовою частиною не вчинено протиправності дій.

Також заявлено клопотання про пропущення позивачем строку звернення до суду.

З даного приводу суд зазначає, що питання про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 , вирішено в ухвалі про відкриття провадження від 05.11.2021 року. Тому, повторно надавати оцінку вказаним обставинам потреби не має.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.08.2021 року № 161, позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

На день виключення позивача зі списків особового складу військової частини з ним не було проведено виплату індексації за період з 01.08.2018 року по 03.08.2021 року та не виплачено грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю військової частини, позивач звернувся в суд з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку питанню щодо здійснення нарахування та виплати сум індексації грошового забезпечення позивача, суд зазначає наступне.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Положеннями ст. 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Статтею 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених ст. 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Згідно п. 4 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абз. 8 п. 4 Порядку № 1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Аналіз викладених нормативних актів доводить, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг. Таким чином, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Як встановлено судом, відповідно наданої інформації військової частини у довідці № 56 від 07.02.2022 року, індексація грошового забезпечення за період проходження позивачем служби, а саме з 01.08.2018 року по 03.08.2021 року виплачена в повному обсязі.

Отже, за вказаних обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частинні задоволенню не підлягають.

Щодо визнання протиправною бездіяльність військової частини стосовно не виплати позивачу грошової компенсації вартості неотриманого речового майна, суд зазначає наступне.

Відповідно до інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період затвердженої наказом оборони від 29.04.2016 року № 232, якою визначено, що організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці).

Основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

Розділом ІІ зазначеної інструкції визначено порядок речового забезпечення Збройних Сил у мирний час та особливий період.

Придбання речового майна, а також декоративних тканин, спортивного інвентарю, килимових виробів, ремонтних та витратних матеріалів, надання послуг та розрахунки з підприємствами за придбання майна і надані послуги здійснюються у порядку, визначеному чинним законодавством.

Речове майно заготовляється централізовано Департаментом державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони на підставі заявок ЦУРЗ. Заявки визначають потреби в речовому майні на визначені строки, враховуючи наявні запаси та завдання, покладені на Збройні Сили.

Забезпечення речовим майном здійснюється ЦУРЗ через оперативні командування, Об`єднані центри забезпечення та речові служби з`єднань і військових частин за схемою: зокрема: у Збройних Силах (крім Військово-Морських Сил Збройних Сил України): ЦУРЗ - ОК - ОЦЗ - з`єднання - військова частина - підрозділ військовослужбовець.

Забезпечення речовим майном здійснюється за планами забезпечення, які відпрацьовуються: ЦУРЗ - для ОЦЗ та затверджуються начальником ЦУРЗ.

У речовій службі виду Збройних Сил, ОК (ВМС) ведеться перелік з`єднань, військових частин і установ, до яких ОЦЗ вони закріплені на забезпечення. Ведеться облік запасів.

Відпуск речового майна військовим частинам здійснюється в порядку та відповідно до Норм забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі - Норми), затверджених наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року № 232 "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України", а також до норм утримання цього майна на одного військовослужбовця у військових частинах або на одне ліжко в закладах охорони здоров`я, визначених цією Інструкцією (далі - норми утримання речового майна).

Військові частини, які самостійно не ведуть військове господарство, за розпорядженням начальника ЦУРЗ прикріплюються на речове забезпечення до інших військових частин. Окремі військовослужбовці на кафедрах (факультетах, відділеннях) військової підготовки цивільних вищих навчальних закладів, військові представники тощо зараховуються на речове забезпечення розпорядженням начальника гарнізону в одну з військових частин.

Як встановлено з матеріалів справи, військова частина не зазначала, що така не веде військове господарство та відповідно прикріплена на речове забезпечення до інших військових частин.

Таким чином, саме військова частина НОМЕР_1 мала здійснювати облік речового майна позивача.

При цьому, як зазначає відповідач, що солдат ОСОБА_1 , вибував із речовим атестатом на курс к`ю згідно наказу № 259 від 03.11.2019 року на навчання, де був зарахований та повернувшись до військової частини після закінчення курсів не зміг надати (повернути) вказану документацію в повному обсязі, в тому числі речовий атестат № 88 від 03.11.2019 року. Тому, відповідачем не здійснювалось нарахування та виплату компенсації неотриманого майна.

З даного приводу слід зазначити, що Інструкціює № 232, визначено, що у разі прибуття військовослужбовця (команди) у військову частину без атестата або в разі розбіжностей у забезпеченні порівняно з даними атестата у військовій частині проводиться службове розслідуванням за цим фактом. До військової частини, з якої прибув військовослужбовець (команда), надсилається запит з метою встановлення реального стану справ. Речове майно обліковується в речовій службі за фактичною наявністю відповідно до акта, складеного комісією військової частини, в яку прибув військовослужбовець (команда). Вартість майна, якого не вистачає, заноситься до книги обліку втрат військової частини та служби. Списання нестач (втрат) проводиться в порядку, встановленому чинним законодавством.

Крім того, визначено норми утримання речового майна в мирний час та особливий період на одного військовослужбовця у військових частинах.

Норма утримання речового майна в мирний час та особливий період на одного військовослужбовця строкової служби (відмобілізованого) у військових частинах установлюється: білизни теплої - 2 комплекти, білизни натільної - 4 комплекти, фуфайок з короткими рукавами (майок) - 4 штуки, трусів - 4 штуки, рушників - 4 штуки, простирадл - 6 штук, наволочок верхніх на подушку - 4 штуки.

У разі вибуття зі складу військової частини, з`єднання, виду Збройних Сил, ОК, ВМС окремим військовослужбовцям, командам, підрозділам, військовим частинам, з`єднанням видається атестат на речове майно, який є основним документом для зарахування на речове забезпечення за новим місцем служби (дислокації). В атестаті відображається забезпеченість речовим майном, а також вказуються номер і дата видачі атестата на льотно-технічне обмундирування, якщо воно було видане військовослужбовцю (команді, підрозділу, військовій частині, з`єднанню).

Атестати видаються окремим військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються в запас (відставку), командам і підрозділам - начальником речової служби військової частини;

військовим частинам, які входять до складу з`єднань, а також військовим частинам, прикріпленим до них на забезпечення, - заступником командира з`єднання з тилу;

окремим військовим частинам, які не входять до складу з`єднань, але прикріплені на речове забезпечення до ОЦЗ, - начальником ОЦЗ;

у разі передислокації з`єднань, військових частин, які мали особисті рахунки речового майна непорушних запасів, атестати на речове майно виписує ЦУРЗ.

При переміщенні військовослужбовців у межах одного виду Збройних Сил України (окремого роду військ (сил)) видане інвентарне майно відповідно до Норм № 1, 2 (крім засобів індивідуального захисту) не здається, а при вибутті - заноситься в атестат.

У ході передислокації (перебазування) військові частини (підрозділи) перед вибуттям до забезпечуються речовим майном, яке належить їм за планом, до кінця того півріччя, в якому вони вибувають.

Підставою для зарахування на речове забезпечення з`єднань, військових частин, передислокованих (перебазованих) з одного пункту до іншого, є: наказ (директива) вищого командування про передислокацію (перебазування); атестат на речове майно, виданий постачальним органом за попереднім місцем дислокації (базування); копія останнього звіту-заявки, завірена постачальним органом.

Підставою для зарахування на речове забезпечення підрозділів, окремих команд та окремих військовослужбовців є атестат на речове майно і наказ командира військової частини.

Військовослужбовцям строкової служби в разі втрати речового майна з їх вини видається речове майно, яке було в користуванні. Вартість втраченого майна утримується з військовослужбовців у встановленому порядку.

Військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Отже, із зазначеного слідує, що саме на військову частину відповідно до Інструкції покладено функцію обліку речового майна, що полягає в правильному та своєчасному оформленні документів, своєчасному вчиненні у книгах та картках обліку записів всіх операцій щодо руху та якісного стану майна.

Однак, постановка на облік військовослужбовця відповідно до Інструкції та облік отриманого військовослужбовцем за весь час проходження військової служби речового майна ведеться відповідною частиною на підставі даних атестату на предмети речового майна, який є підставою для зарахування на речове забезпечення військовослужбовця за новим місцем служби та наказу командира, з урахуванням отриманого раніше майна.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що військова частина НОМЕР_1 при постановці на облік не забезпечила безперервний, документальний, достовірний і точний облік речового майна позивача, та не дотрималась вимог щодо ведення обліку речового майна з урахуванням отриманого раніше майна та постановки на облік на підставі відповідного речового атестату та наказу командира.

З огляду на вказане, відповідач припустився протиправної бездіяльності, яка зумовила неможливість визначення ним розміру вартості неотриманого речового майна, що належить до видачі позивачу.

В той же час, суд зазначає, що незабезпечення ведення обліку речового майна за весь період служби з урахуванням отриманого раніше майна призвело до порушення прав позивача, в тому числі неможливості виконання військовою частиною обов`язку щодо виплати компенсації речового майна за період служби позивача.

Стосовно виплати грошової компенсації за неотримане речове майно суд зазначає наступне.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно" (далі Порядок № 178).

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

У разі дострокового звільнення осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, у зв`язку із скороченням штатів, хворобою та іншими випадками військовослужбовці забезпечуються речовим майном, яке не було отримане впродовж служби, право на отримання якого настало, або їм виплачується грошова компенсація за цінами, що діють на час звільнення.

Відповідно до п. 2 Порядку № 178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Згідно з п. 3 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Отже, право на отримання речового майна та право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно регламентовані різними приписами чинного законодавства, при цьому право на отримання компенсації в будь-якому випадку є наслідком наявного права на отримання речового майна.

Відповідно до п.п. 4 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

З аналізу зазначеної норми визначено, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби. Місцем військової служби позивача є військова частина НОМЕР_1 .

При цьому, посилання відповідача, на відсутність у нього речового атестату позивача не спростовує наявності обов`язку здійснити виплату грошової компенсації за неотримане речове майно, передбаченого п. 4 Порядку № 178.

Відповідно до п. 5 Порядку № 178 довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

В той же час, судом встановлено, що військовою частиною не видавалася довідка про вартість речового майна за період з 2019 року по 03.2021 року роки. Відповідні відомості у відповідача відсутні.

Проте, судом враховано, що військовою частиною не було проведено виплату позивачу компенсації, чим порушено його право.

Оскільки облік речового майна у випадку позивача мав би проводитися саме військовою частиною НОМЕР_1 , тому саме відповідач має провести обрахунок та визначити суму належну для нарахування та виплати компенсації вартості речового майна ОСОБА_1 .

Поряд з цим, суд зазначає, що з зазначених вище приписів Інструкції та Порядку № 178 судом встановлено, що позивач набув право на отримання речового майна за встановленими нормами одночасно з початком проходження служби у військовій частині та у зв`язку зі звільненням зі служби позивач набув право на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, або грошової компенсації за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

В той же час, з огляду на обставини, встановлені судом вище, через ненадання відповідних документів про вартість неотриманого речового майна відповідачем, суд станом на дату винесення рішення не має можливості встановити наявність та вартість неотриманого позивачем речового майна за період його служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Разом з тим, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З наведених законодавчих приписів випливає, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в пункті 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 29 серпня 2019 року у справі №2040/7697/18 та від 30 липня 2020 року у справі №820/5767/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою повного та ефективного захисту прав позивача, з урахуванням встановлення нормами чинного законодавства обов`язку (після постановлення на облік) ведення обліку належного до видачі речового майна у випадку позивача саме військовою частиною НОМЕР_1 за весь період служби позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та ухвалити рішення, яким зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок вартості неотриманого ОСОБА_1 , речового майна за період проходження військової служби та надати відповідну довідку про його вартість для проведення виплати компенсації за неотримане речове майно за період служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Вимоги зобов`язального характеру також підлягають задоволенню у вказаній частині.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, наявні у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості неотриманого речового майна.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести розрахунок вартості неотриманого ОСОБА_1 речового майна за період проходження військової служби та надати відповідну довідку про його вартість для проведення виплати компенсації за неотримане речове майно за період служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович