Справа № 200/9012/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року справа №200/9012/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі № 200/9012/21 (головуючий І інстанції Арестова Л.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Донецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про стягнення адміністративно-господарських санкцій,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, у розмірі 89864,64 грн та пеню у розмірі 1599,33 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу у відповідача у 2020 році відповідно до наданого відповідачем звіту «Про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік» складала 29 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність складала 1 особу, кількість робочих місць, призначених для забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідно до нормативу повинно було складати 1 особа.

Відповідно до інформації Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо середньооблікової кількості штатних працівників на підставі звітності ФОП ОСОБА_1 (Форма Д4) про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу за рік склала 28, 33 особи за рік та 0 осіб - штатних працівників, яким встановлена інвалідність. Така інформація суперечить даним, відображеним відповідачем у наданому до Фонду соціального захисту інвалідів звіті.

Таким чином, відповідач не виконав нормативу працевлаштування інвалідів в кількості однієї особи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у 2020 році, у розмірі 89 864, 64 гривень та пеню у розмірі 1 599,33 гривень на р/р UA0005652 Донецьке ГУК/Добропільс. МТГ/50070000; ЄДРПОУ ГУ ДКСУ 37967785; МФО 899998; код платежу 50070000. ЄДПРОУ відділення Фонду (стягувача) 13492430.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідач вживав заходів, спрямованих на створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

04 лютого 2020 року був укладений безстроковий трудовий договір з гр. ОСОБА_2 , який був розірваний 31 липня 2021 року, який є особою з інвалідністю 3 групи.

06.10.2021 року ОСОБА_2 було пройдено переогляд в МСЕК, яким підтверджено 3 групу інвалідності до 01.11.2022 року.

Таким чином, в межах квоти ФОП було виконано всі норми законодавства, що регулюють дані правовідносини.

Позивачем пропущений строк звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ФОП ОСОБА_1 08.02.2021 року подав до фонду соціального захисту інвалідів за його місцезнаходженням звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю Форма №10-ПОI, відповідно до якого середньооблікова кількість штатних працівників фактично за рік складає 29 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність 1 особа; кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» - 1; фонд оплати праці штатних працівників 2 378,90 грн.

25.05.2021 року Донецьке обласне відділення фонду захисту інвалідів Міністерства соціальної політики України направило керівнику Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області лист № 03-13/584, яким просило надати щомісячну інформацію за 2020 рік щодо фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 із зазначенням наступних даних:

- середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу, осіб:

- з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність;

- фонд оплати праці штатних працівників.

У відповідь на вказаний запит Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надало лист від 10.06.2021 року № 0500-2003-8/15039, відповідно до якого за даними інформаційних баз Пенсійного фонду України по страхувальнику ФОП ОСОБА_1 наявна наступна інформація за 2020 рік:

середньооблікова кількість штатних працівників за січень 28, лютий 28, березень -30, квітень 29, травень 29, червень 29, липень 27, серпень 27, вересень 27 осіб, жовтень 28, листопад 29, грудень 29 осіб. У графі працівникам, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність в кожному місяці вказано 0 осіб.

27 травня 2021 року позивачем було направлено запит до Добропільського міського центру зайнятості щодо отримання інформації відносно подання відповідачем звітності за формою № 3-ПН, інформації щодо направлення до відповідача осіб з інвалідністю для працевлаштування, інформації про відмови з боку відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, інформації щодо запропонованих відповідачем в односторонньому порядку умов неповного робочого дня або неповного робочого тижня для осіб з інвалідністю, а також отримання інформації щодо наявності заявок на перекваліфікацію осіб з інвалідністю за 2020 рік.

Добропільський міський центр зайнятості листом від 03.06.2021 року № 02/975/01-45-21 повідомив Донецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, що ФОП ОСОБА_1 за 2020 рік звітність за формою № 3-ПН «Інформації про попит на робочу силу (вакансії)» для осіб з інвалідністю не надавалася.

На підставі наведених відповідачем у звітності за формою № 4-Д даних, відділенням Фонду було розраховано суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання у 2020 році нормативу робочих місць для працевлаштування (однієї) особи з інвалідністю, яка склала 89 864,64 грн. (а.с. 11).

За порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нарахована пеня в розмірі 1 599,33 грн. (а.с. 12).

Відповідно до трудового договору № 54 від 05 лютого 2020 року між працівником ОСОБА_2 і фізичною особою, яка використовує найману працю ОСОБА_1 предметом якого є зобов`язання працівника особисто виконувати функції слюсаря з ремонту колісних транспортних засобів на 0,5 ставки, дотримуватися техніки безпеки, трудової дисципліни та правил внутрішнього трудового розпорядку. Фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі 2 361, 50 грн. на місяць. Договір є безстроковим. Час виконання робіт встановлюється з 08.00-12.00 (а.с. 32).

Наказом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 від 04 лютого 2020 року № 5-к, «Про прийняття працівників» - з 05 лютого 2020 року прийнято ОСОБА_2 на посаду слюсаря з ремонту колісних засобів з окладом 4 723,00 грн. на 0, 5 ставки (а.с. 33).

ФОП ОСОБА_1 направлено до Головного управління ДПС у Донецькій області повідомлення про прийняття з 05.02.2020 працівника ОСОБА_2 на роботу (а.с. 34).

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 05 березня 2019 року ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства 3 групи (а.с. 52).

Згідно із довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0916759 ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності по зору з 23.03.2018 року, причина інвалідності з дитинства, дата чергового переогляду 14.05.2020 року (а.с. 35).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було виконано вимоги Закону №875-ХІІ, не вжито належних заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, що є підставою для накладення на відповідача адміністративно-господарських санкцій.

Оцінка суду.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На реалізацію Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 31 січня 2007 року №70, якою затверджено низку нормативно-правових актів, зокрема Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування

Пунктом 2 Порядку визначено, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31 травня 2013 року № 316 затверджено Форму звітності № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії), Порядок подання форми звітності № 3-ПН „Інформація про попит на робочу силу (вакансії).

Згідно з п. 5 Порядку Форма № 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Таким чином, на підприємства, установи та організації покладається обов`язок зі створення спеціальних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Вказаний обов`язок реалізується сукупністю заходів роботодавця: виділення робочих місць для осіб з інвалідністю; звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць; працевлаштування осіб з інвалідністю, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості.

При цьому, працевлаштування осіб з інвалідністю здійснюється або шляхом їх безпосереднього звернення до підприємства, або шляхом звернення до державної служби зайнятості, яка в свою чергу здійснює пошук роботи для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Доказом, що свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі, спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця; звіт форми №3-ПН, що подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії.

У зв`язку із чим, обов`язок по працевлаштуванню осіб з інвалідністю відповідно до встановленого Законом нормативу субсидіарно покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості.

Таким чином, відповідальність передбачена ч. 1 ст. 20 Закону України від 21.03.1991 року №875-XII настає: 1) в разі порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 18 Закону №875-ХІІ, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 17, ч. 1 ст. 18, ч.ч. 2, 3, 5 ст. 19 Закону №875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулась до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Суми адміністративно-господарських санкцій і пені, що надійшли до державного бюджету, використовуються Фондом соціального захисту інвалідів.

Відповідно ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" передбачено обов`язок роботодавця, серед іншого, створювати для осіб з інвалідністю умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством.

Обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Обов`язок працевлаштування інвалідів, головним чином, лежить на центрі зайнятості, який повинен бути виконаним шляхом визначення кількості вакантних посад для інвалідів на підставі поданих звітів роботодавців, проводити пошук та направлення інвалідів до роботодавців, у яких наявні вакантні посади.

До обов`язків роботодавця належить створення робочих місць для інвалідів, звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів та центром зайнятості щодо наявності вакантних робочих місць, працевлаштування інвалідів, які звертаються безпосередньо до роботодавця або направляються для працевлаштування центром зайнятості (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 по справі № 920/385/19).

Відповідно до звіту форми №10-ПОI за 2020 рік про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу ФОП ОСОБА_1 у 2020 році становила 29 осіб, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність 1 особа.

Разом з тим, згідно даних інформаційних баз Пенсійного фонду України по страхувальнику ФОП ОСОБА_1 наявна наступна інформація за 2020 рік: середньооблікова кількість штатних працівників за січень 28, лютий 28, березень -30, квітень 29, травень 29, червень 29, липень 27, серпень 27, вересень 27 осіб, жовтень 28, листопад 29, грудень 29 осіб. У графі працівникам, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність в кожному місяці вказано 0 осіб.

Апелянт зазначає, що ним було виконано норматив робочих місць призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки у ФОП ОСОБА_1 працював з 04 лютого 2020 по 31 липня 2020 року на 0,5 ставки ОСОБА_3 , якій є особою з інвалідністю третьої групи.

При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 19 Закону України від 21.03.1991 року №875-XII виконанням роботодавцем нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Згідно відомостей Звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а також Інформації від органу пенсійного фонду про страхувальників, які звітували про нарахування заробітної плати та єдиного внеску, що містяться в матеріалах адміністративної справи, середньооблікова кількість штатних працівників з січня 2020 року у ФОП ОСОБА_1 складала 28 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність, 0 осіб.

Крім того, відповідач протягом 2020 року не направляв до центра зайнятості жодної звітності. Вказана обставина апелянтом не заперечується.

Відтак, суд не приймає до уваги посилання відповідача на укладений 05.02.2020 року трудовий договір між останнім та ОСОБА_2 (інвалідом ІІІ групи), оскільки вони не відповідають поданому позивачем звіту про суми нарахованої заробітної плати, що свідчить про працевлаштування ОСОБА_2 не на робочому місці, утвореному для праці особи з інвалідністю.

При цьому, надана до суду апеляційної інстанції довідка МСЕК про підтвердження ОСОБА_2 3 групу інвалідності до 01.11.2022 року, не спростовує висновок суду про порушення відповідачем вимог чинного законодавства. Крім того, вказана довідка датована 06.10.2022 року, тобто вже після прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем не виконано вимоги Закону №875-XII, не вжито належних заходів для працевлаштування осіб з інвалідністю, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи про порушення поповичем строку звернення до суду не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки до суду позивач звернувся 14.07.2021 року (а.с. 20), тобто в межах тримісячного строку.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено п. 6, ч. 6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі № 200/9012/21 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2021 року у справі № 200/9012/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 21 лютого 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

А.В. Гайдар