Справа № 380/18991/21
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/18991/21 пров. № А/857/22626/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Хобор Р.Б. та Бруновської Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Ільченко А.З.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Бачинський А.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління ДПС у Львівській обл., про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та сплатити єдиний внесок із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплаченої за рішенням суду (суддя суду І інстанції: Москаль Р.М., час та місце ухвалення судового рішення: 09.11.2021р., м.Львів),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. відмовлено в порядку п.1 ч.1 ст.170 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне управління /ГУ/ ДПС у Львівській обл., про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання нарахувати та сплатити єдиний внесок із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, сплаченої за рішення суду (а.с.8-10).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить скасувати судову ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвели до неправильної відмови у відкритті провадження у справі (а.с.12-15).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд помилково виходив з того, що між сторонами не виник новий публічно-правовий спір, а спірні правовідносини розцінив як відносини невиконання раніше ухвалених судових рішень.

Наголошує на тому, що питання нарахування, обчислення та сплатити єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із виплаченого позивачеві середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 169959 грн. 21 коп. за період з 26.11.2015р. по 25.01.2018р. відповідно до постанови від 20.05.2016р. та ухвали від 16.04.2019р. у справі № 813/6509/15, не було вирішене даними судовими рішеннями, за якими стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. В межах розгляду справи № 813/6509/15 така позовна вимога була б передчасною з огляду на те, що нарахування внеску проводиться на середню заробітну плату за вимушений прогул згідно з рішенням суду, тобто, таке нарахування проводиться після визначення судом розміру середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене вважає, що між сторонами виник новий публічно-правовий спір, який до цього часу не був предметом розгляду в суді та залишається не вирішеним.

Третьою особою ГУ ДПС у Львівській обл. скеровано до апеляційного суду додаткові пояснення по справі, в яких податковий орган роз`яснив порядок сплати єдиного соціального внеску (а.с.103-104).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження в справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту долучених до позову судових рішень у справі №813/6509/15 вбачається, що суд постановив стягнути з Головного територіального управління юстиції у Львівській обл. середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7597 грн. 78 коп., а також середній заробіток за час затримки виконання постанови суду у цій справі про поновлення на посаді в розмірі 162361 грн. 43 коп., - з проведенням роботодавцем (ГТУЮ у Львівській обл.) необхідних відрахувань по сплаті податків та зборів із сум, що виплачуються незаконно звільненому працівнику.

ОСОБА_1 стверджує, що при виплаті грошових коштів на виконання судових рішень у справі № 813/6509/15 ГТУЮ у Львівській обл. не здійснило нарахування, утримання та перерахування у відповідні бюджети/фонди передбачені законодавством податки, збори та інші обов`язкові платежі. Ці обставини (якщо вони підтвердяться) свідчать про те, що ГТУЮ у Львівській обл. не в повній мірі виконало зазначені судові рішення, оскільки при виплаті стягнених судом коштів не виконало рішення суду в частині проведення необхідних відрахувань по сплаті податків та зборів із виплачених сум.

Отже, між ОСОБА_1 та його колишнім роботодавцем (правонаступником якого є Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції) не виник новий публічно-правовий спір, - фактично ОСОБА_1 скаржиться на бездіяльність відповідача щодо належного виконання судових рішень у справі № 813/6509/15 щодо проведення відповідних відрахувань та сплати єдиного соціального внеску із виплаченої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тобто, ОСОБА_1 вимагає належного виконання правонаступником ГТУЮ у Львівській обл. (відповідачем) судових рішень у справі № 813/6509/15.

Разом з тим, скарга позивача на бездіяльність відповідача щодо належного виконання рішення суду в справі № 813/6509/15 не може оформлятися шляхом подання до суду нового позову. З огляду на це суд роз`яснив ОСОБА_1 , що він вправі звернутися для вирішення поставленого ним питання до суду із заявою в межах адміністративної справи № 813/6509/15 в порядку ст.383 КАС Україні про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень/відповідачем при виконанні рішення суду.

За таких умов на підставі п.1 ч.1 ст.170 КАС України належить відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі в частині наведеної позовної вимоги.

Між тим, вказані висновки суду першої інстанції слід вважати помилковими, виходячи з наступного.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 20.05.2016р. в справі № 813/6509/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ ГТУЮ у Львівській обл. № 1101/К від 25.11.2015р. «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції з 26.11.2015р.; стягнуто з ГТУЮ у Львівській обл. середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7597 грн. 78 коп., без урахування сум обов`язкових до сплати податків та зборів; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанова суду в частині поновлення на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Бродівського районного управління юстиції з 26.11.2015р. та стягнення з ГТУЮ у Львівській обл. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 3181 грн. 38 коп., без урахування сум обов`язкових до сплати податків та зборів, допущено до негайного виконання.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.04.2019р. заяву ОСОБА_1 про стягнення оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі у справі № 813/6509/15, задоволено; стягнуто з ГТУЮ у Львівській обл. на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання постанови суду про поновлення на посаді за період з 21.05.2016р. по 25.01.2018р. включно в розмірі 162361 грн. 43 коп., з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства.

На підставі вказаних судових рішень на користь ОСОБА_1 стягнуто 169959 грн. 21 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

30.04.2021р. позивач звернувся до відповідача із листом-зверненням, в якому просив провести нарахування та сплату єдиного соціального внеску на виплачені суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку ч.2 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (а.с.45-46).

Згідно відповіді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) № 12751/0/1-21/12.2-04 від 04.06.2021р. середній заробіток за час вимушеного прогулу не відноситься до заробітної плати і не є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Також суми заробітної плати, стягнуті Державною виконавчою службою чи Державною казначейською службою за рішенням суду на користь працівника, на підставі виконавчого листа, не є базою для нарахування єдиного соціального внеску (а.с.47-48).

Наявну ситуацію між сторонами суд першої інстанції розцінив як намагання позивача ОСОБА_1 оскаржити бездіяльність відповідача щодо належного виконання судових рішень у справі № 813/6509/15 в частині проведення відповідних відрахувань та сплати єдиного соціального внеску із виплаченої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тобто, ОСОБА_1 вимагає належного виконання правонаступником ГТУЮ у Львівській обл. (відповідач) судових рішень у справі № 813/6509/15.

Водночас, скарга позивача на бездіяльність відповідача щодо належного виконання рішення суду в справі № 813/6509/15 не може оформлятися шляхом подання до суду нового позову, а тому є наявними підстави для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі згідно п.1 ч.1 ст.170 КАС України (позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

Разом з тим, на думку колегії суддів, метою заявлення розглядуваного позову є інша мета забезпечення соціальних (пенсійних) прав позивача шляхом зобов`язання роботодавця сплатити суму єдиного соціального внеску до бюджету, що забезпечить наявність у ОСОБА_1 відповідного страхового стажу.

Такий висновок слідує з фактичних обставин справи наявності звернення позивача із вимогою сплати єдиного соціального внеску, відмови відповідача сплачувати такий із наведених причин.

Також принциповим питанням у розглядуваному випадку є обов`язковість сплати єдиного соціального внеску із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, для чого суд повинен з`ясувати природу такої суми та правильно застосувати норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Водночас, вказані питання не були предметом дослідження у вищенаведених судових рішеннях по справі № 813/6509/15, через що позивач не міг звертатися до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України.

Додатково колегія суддів звертає увагу на можливість вирішення спірного питання в порядку ст.383 КАС України.

Відповідно до ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч.1 цієї статті).

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (ч.6 вказаної статті).

Приписами ст.249 КАС України регулюються питання винесення окремих ухвал.

Оскільки в судових рішеннях у справі № 813/6509/15 не наведено конкретних висновків щодо оподаткування суми виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу єдиним соціальним внеском, тому за таких умов задоволення заяви в порядку ст.383 КАС України і винесення окремої ухвали не забезпечить вирішення спірного питання.

Окрім цього, відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Системний аналіз діючого законодавства дає підстави для висновку про те, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Крім того, утриманням податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Враховуючи те, що обов`язок щодо нарахування, утримання та сплати податку із суми доходу та відповідальність за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору лежить на юридичній особі (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), колегія суддів вважає, що визначення суми податку на доходи фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування покладається виключно на відповідача.

Отже, саме роботодавець під час виконання судового рішення є окремим платником податків, зборів, внесків; відносини дотримання останнім вимог податкового чи іншого законодавства в частині правильності нарахування та сплати податків, зборів, внесків виходять за рамки судового провадження. Такі відносини не можуть ревізуватися як державним виконавцем, так і судом в порядку розгляду заяви згідно ст.383 КАС України.

Ключовим моментом у розглядуваній ситуації колегія суддів вважає мету звернення позивача до суду захист соціальних (пенсійних) прав ОСОБА_1 , що виходить за межі справи № 813/6509/15.

У підтвердженням наведеного слід наголосити на тому, що залучення до розгляду такої справи в якості третьої особи компетентного органу, що відповідає за облік та справляння єдиного соціального внеску, сприятиме всебічному розгляду справи і унеможливить виникнення спірних питань.

При цьому, у матеріалах справи є наявною відповідь Головного управління ДПС у Львівській обл. № 24063/6/13-01-07-16 від 18.08.2021р., в якому податковий орган висловив свою позицію щодо оподаткування суми середнього заробітку, стягнутого на підставі виконавчого листа, єдиним соціальним внеском (а.с.52-53), а також додаткові пояснення, надані в суді апеляційної інстанції (а.с.103-104).

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про відсутність правових підстав для відмови у відкритті провадження в частині наведених вимог згідно п.1 ч.1 ст.170 КАС України.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom») від 21.02.1975р., заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» («Stanev v. Bulgaria») від 17.01.2012р., заява № 36760/06, § 230).

Згідно зі ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підстави для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, визначені ст.320 КАС України.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильної відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, а відтак вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Питання судових витрат буде вирішуватися судом першої інстанції під час винесення судового рішення по суті заявлених позовних вимог згідно вимог ст.143 КАС України, відтак підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 09.11.2021р. про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі № 380/18991/21 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Р. Б. Хобор
Н. В. Бруновська
Дата складання повного тексту судового рішення: 18.02.2022р.