Справа № 400/13375/21
Суддя: Ярощук В.Г.
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2022 р. № 400/13375/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Южноукраїнської міської ради, вул. Дружби Народів, 48, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002,

про:визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2021 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Южноукраїнської міської ради (далі відповідач) про:

визнання бездіяльності Южноукраїнської міської ради, яка допущена у неприйнятті рішення щодо надання дозволу позивачці, як члену Фермерського господарства «ШЕЛЕМБА», на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства орієнтованою площею 6,25 га за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами :06:000:0064 та :06:000:0065, що знаходяться в межах території Южноукраїнської міської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області, через не набрання достатньої кількості голосів депутатів міської ради протиправною;

зобов`язання Южноукраїнської міської ради надати дозвіл позивачці, як члену Фермерського господарства «ШЕЛЕМБА», на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 6,25 га за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами :06:000:0064 та :06:000:0065, що знаходяться в межах території Южноукраїнської міської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області (за межами населення пункту, комунальної форми власності).

Підставою позову позивачка вказує те, що відповідачем станом на день подання цього позову не прийнято рішення за результатами розгляду її заяви від 09.08.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 6,25 га для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах Іванівської сільської ради Южноукраїнської міської територіальної громади.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

07.02.2022 через канцелярію суду надійшов від відповідача відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечив проти задоволення позову. Відзив аргументовано тим, що члени фермерського господарств, у тому числі засновник (який отримав земельну ділянку у користування для створення такого фермерського господарства), можуть отримати безоплатно у приватну власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) із земель державної та комунальної власності у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, лише після припинення права власності чи користування такими земельними ділянками у визначеному законом порядку. Право на безоплатну передачу у власність земельних ділянок із земель, що надавалися у користування засновнику для створення фермерського господарства, не виникає у жодного члена фермерського господарства, в тому числі засновника.

07.02.2022 через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив від позивачки, у якій вона підтримала свої позовні вимоги. Позивачка зазначила, що члени фермерського господарства мають право отримати безоплатно у власність частину земельної ділянки, що перебувають в користуванні фермерського господарства. Натомість відповідач не прийняв жодного передбаченого законом рішення за наслідком її заяви, а лише надіслав простий лист, чим порушив її права.

Крім цього, 07.02.2022 до суду надійшло клопотання позивачки про долучення до матеріалів справи доказів надіслання відповідачу копії позовної заяви з додатками, а саме: поштової накладної від 14.12.2021 № 363, опису вкладення у цінний лист № 363 і витягу з вебсайту Укрпошти, датованого 18.01.2022 про вручення листа № 363. Зазначені документи суд долучив до матеріалів справи.

07.02.2022 відповідач подав клопотання про залишення без руху позовної заяви та про зупинення провадження, за результатами розгляду яких судом 17.02.2022 постановлено ухвали про відмову в їх задоволенні.

Розглянувши позовну заяву, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

30.11.1993 рішенням 17 сесії 21 скликання Арбузинської районної Ради народних депутатів Арбузинського району Миколаївської області ОСОБА_2 надано у постійне користування дві земельні ділянки загальною площею 50 га, що розташовані на території Іванівської сільської Ради народних депутатів. Землю надано для селянського (фермерського) господарства. Зазначені юридичні факти підтверджуються Державним актом на право постійного користування землею від 05.07.1994 серія МК (а.с. 24).

Згідно з витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24.02.2021 № НВ-021 (а.с. 25-26) та від 24.02.2021 № НВ-021 (а.с. 27-28) ці дві земельні ділянки з кадастровими номерами :06:000:0064 та :06:000:0065 зареєстровані 04.11.2019 Відділом в Арбузинському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в Державному земельному кадастрі.

Підпунктом 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.11.2020 № 1113 «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» (у редакції чинній станом на 08.12.2020) постановлено Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру забезпечити передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, у разі, коли до 15 грудня 2020 р. документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру відповідно до статті 117 Земельного кодексу України.

Відповідно до пунктів 5, 6 Додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 08.12.2020 №21-ОТГ (https://drive.google.com/file/d/1F2D4cNZa7EywRa44w18-LNBbSEbvIs1-/view) земельні ділянки з кадастровими номерами :06:000:0064 та :06:000:0065 було передано з державної в комунальну власність Южноукраїнської територіальної громади Арбузинського району Миколаївської області.

Поряд з цим, згідно з абзацом третім підпункту 14 пункту 1 постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» утворено у Миколаївський області Вознесенський район, у склад якого увійшла Южноукраїнська міська територіальна громада.

Відповідно до пункту 6.5 Статуту Фермерського господарства «ШЕЛЕМБА» (нова редакція), затвердженого рішенням Загальних зборів членів (засновників) Фермерського господарства «ШЕЛЕМБА» (протокол № 02 від 07.07.2021) (а.с. 20) до земель Фермерського господарства належать земельні ділянки площею 50 га, які розташовані в межах Іванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, надані в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства засновнику господарства ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування землею серія МК, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 242 від 05 липня 1994 року з кадастровими номерами :06:000:0064; :06:000:0065.

Пунктом 1.3 вищенаведеного Статуту встановлено, що його головою є позивачка (а.с. 15).

02.08.2021 загальними зборами членів (засновників) Фермерського господарства «ШЕЛЕМБА» (протокол № 03) (а.с. 33-34) прийнято рішення розпаювати земельні ділянки з кадастровими номерами :06:000:0064; :06:000:0065, які надані ОСОБА_2 в постійне користування для створення фермерського господарства згідно державного акту, між членами фермерського господарства рівними частками по 6,25 га умовних кадастрових одиниць з метою подальшого передання у власність для ведення фермерського господарства.

09.08.2021 позивачка подала на ім`я голови Южноукраїнської міської ради ОСОБА_3 заяву про розгляд питання щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 6,25 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах Іванівської сільської ради Южноукраїнської територіальної громади (а.с. 11).

27.09.2021 відповідачем надіслано на адресу позивачки лист за № 20/02-34/3049 (а.с. 32), яким позивачку повідомлено про наступне:

«Відповідно до Вашої заяви підготовлено проект рішення Южноукраїнської міської ради «Надання дозволу громадянці України ОСОБА_1 , як члену фермерського господарства «ШЕЛЕМБА», на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 6,25 га, за рахунок земельних ділянок за кадастровими номерами :06:000:0064; :06:000:0065, що знаходяться в межах території Южноукраїнської міської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області», який винесено на розгляд 19 сесії VIII скликання Южноукраїнської міської ради, яка відбулася 23.06.2021, але зазначений проект рішення не прийнято, у зв`язку з не набранням достатньої кількості голосів депутатів міської ради.»

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивачка звернулася до суду з цим позовом. Так, позивачка переконана, що відповідачем порушено її право на отримання безоплатно земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, Суд виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами «а» і «б» частини першої статті 12 Земельного кодексу України (далі ЗК України) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить:

розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад;

передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Отже, оскільки питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях відповідної ради, тому способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади, з регулювання земельних відносин, є прийняття нею рішення.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 221/285/17.

Частина друга статті 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частиною першою статті 32 ЗК України і частиною другою статті 13 Закону України «Про фермерське господарство» громадянам України членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Відтак члени фермерського господарства мають право безоплатно набути у приватну власність надані їм у користування земельні ділянки із земель державної або комунальної власності у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України.

Згідно з першим реченням частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Абзацом першим частини сьомої статті 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, частиною сьомою статті 118 ЗК України визначено два альтернативні варіанти правомірної поведінки органу місцевого самоврядування, у разі звернення до нього особи з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою:

а) надати дозвіл;

б) надати мотивовану відмову у надані дозволу.

Суд встановив, що відповідач підготував проєкт рішення Южноукраїнської міської ради «Надання дозволу громадянці України ОСОБА_1 , як члену фермерського господарства «ШЕЛЕМБА», на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 6,25 га, за рахунок земельних ділянок за кадастровими номерами :06:000:0064; :06:000:0065, що знаходяться в межах території Южноукраїнської міської територіальної громади Вознесенського району Миколаївської області».

Зазначений проект 23.06.2021 був винесений на розгляд 19 сесії VIII скликання Южноукраїнської міської ради, але він не був прийнятий у зв`язку з не набранням достатньої кількості голосів депутатів міської ради (а.с. 32).

Отже, заява позивачки від 09.08.2021 (а.с. 11) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не була вирішена на пленарному засіданні Южноукраїнської міської ради.

Відповідач не прийняв жодного передбаченого законом рішення за наслідками розгляду заяви позивачки, а лише надіслав їй лист від 27.09.2021 № 20/02-34/3049 (а.с. 32), яким повідомив, що відповідний проект рішення міської ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не прийнято. Такі документи не є рішенням суб`єкта владних повноважень (індивідуальним актом) у розумінні пункту 19 частини першої статті 4 КАС України і частини сьомої статті 118 ЗК України.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що Южноукраїнська міська рада, як органом місцевого самоврядування, допустила протиправну бездіяльність у зв`язку з неприйняттям всупереч вимогам частини сьомої статті 118 ЗК України жодного рішення за результатами розгляду заяви позивачки. Позов у цій частині підлягає задоволенню.

Твердження відповідача про те, що позивачка на момент подання заяви не мала права на отримання безоплатно у приватну власність земельної ділянки, суд відхилив у зв`язку з тим, що не прийняття рішення відповідач у листі від 27.09.2021 № 20/02-34/3049 обґрунтував не набранням достатньої кількості голосів депутатів міської ради, а не відсутністю у неї права на безоплатну приватизацію земельної ділянки. Будь-яких зауважень до відповідної заяви (клопотання) позивачки у листі-відповіді відповідач не висловив.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача надати дозвіл позивачці, як члену Фермерського господарства «ШЕЛЕМБА», на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства орієнтовною площею 6,25 га за рахунок земельних ділянок з кадастровими номерами :06:000:0064 та :06:000:0065, суд зазначає наступне.

Повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України належить відповідному органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України.

Поряд з цим, суд не може підміняти орган місцевого самоврядування, бездіяльність якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належить до компетенції суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень.

Тому суд відмовляє у задоволені позовних вимог щодо зобов`язання відповідача надати дозвіл позивачці на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення фермерського господарства, оскільки відповідачем у межах його компетенції не прийнято жодного рішення з цього питання, що передбачені частиною сьомою статті 118 ЗК України.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Такі повноваження суду щодо визначення меж розгляду адміністративної справи є субсидіарними, не можуть змінювати предмет спору, а лише стосуються обсягу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18).

У постанові Верховного Суду 25.03.2020 у справі № 752/18396/16-а сформульована правова позиція, що принцип диспозитивності в адміністративному процесі має своє специфічне змістове наповнення, пов`язане з публічно-правовим характером адміністративного позову та активною участю суду в процесі розгляду адміністративних справ, тому адміністративний суд може та зобов`язаний в окремих випадках вийти за межі позовних вимог, якщо спосіб захисту, який обрав позивач, є недостатнім для захисту його прав, свобод і законних інтересів.

Суд встановив, що визнання бездіяльності відповідача протиправною не призведе до захисту законних прав позивачки.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За приписами пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тому суд прийшов до висновку, про необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача розглянути заяву позивачки від 09.08.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 6,25 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах Іванівської сільської ради Южноукраїнської територіальної громади та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Квитанцією від 14.12.2022 (а.с. 1) підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 908,00 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову, а тому ця сума підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 139, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Южноукраїнської міської ради (вул. Дружби Народів, 48, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002; ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Южноукраїнської міської ради (вул. Дружби Народів, 11, кв. 139, Вознесенський район, Миколаївська область, 55002; ), яка допущена у неприйнятті рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 09.08.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 6,25 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах Іванівської сільської ради Южноукраїнської територіальної громади.

3. Зобов`язати Южноукраїнську міську раду (вул. Дружби Народів, 11, кв. 139, Вознесенський район, Миколаївська область, 55002; ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) від 09.08.2021 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 6,25 га умовних кадастрових гектарів для ведення фермерського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності в межах Іванівської сільської ради Южноукраїнської територіальної громади та прийняти рішення відповідно до статті 118 Земельного кодексу України.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Южноукраїнської міської ради (вул. Дружби Народів, 48, м. Южноукраїнськ, Миколаївська область, 55002; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

6. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

7. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

8. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду (адреса: проспект Гагаріна, 19-21, м. Одеса, 65039).

Суддя В.Г.Ярощук

Рішення складено в повному обсязі 21 лютого 2022 року