Справа № 640/23806/21
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-01-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2022 року м. Київ № 640/23806/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Клочкової Н.В., при секретарі судового засідання Олійник К.С., за результатами відкритого судового засідання в адміністративній справі за позовом

приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання протиправною та скасування постанови,

у судове засідання сторони не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія «Укренерго» (надалі - позивач), адреса: 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 25 до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (надалі - відповідач 1), адреса: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 110, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за не виконання рішення суду та вимог державного виконавця на НЕК «Укренерго», винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красноштан Інною Леонідівною у виконавчому провадженні № 65720783 від 09 серпня 2021 року.

Підставою позову вказано порушення прав та інтересів позивача, внаслідок прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито провадження в адміністративній справі за позовом приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія «Укренерго» до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у посадових осіб виконавчого органу були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу за не виконання рішення суду та вимоги державного виконавця, оскільки, вимоги вказаних рішення та вимоги були виконані боржником у повному обсязі, що підтверджується відповідними документами, які були направленні боржником до виконавчого органу у відповідний термін, що на переконання представника позивача підтверджує відсутність підстав для прийняття оскаржуваної постанови.

Керуючись викладеним, вважаючи постанову державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

На виконання вимог ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем було надано до суду копію матеріалів виконавчого провадження, та заяву, відповідно до якої вбачається, що відповідач просить суд в задоволенні позову до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відмовити та розглянути справу за відсутністю представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Водночас, станом на момент винесення судом даного рішення на адресу суду не надходило від відповідача відзиву на позовну заяву з невідомих суду причин.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, судом враховано, що відповідач із заявою про продовження строку для надання відзиву до суду не звертався, про неможливість його подання з об`єктивних причин - клопотання не подавав. Враховуючи необхідність розгляду справи протягом розумного строку, а також враховуючи те, що відповідач жодних заяв та клопотань в цій справі не подавав, будучи обізнаним про її розгляд, суд дійшов висновку про можливість винесення судового рішення у справі на підставі наявних доказів.

Позивач та відповідач у судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомляли суд.

При цьому, суд звертає увагу на те, що дана категорія справ передбачає скорочені строки розгляду та особливості, передбачені статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини 1 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, визначених статтею 287 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Згідно частини 2 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб - порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Згідно частини 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Враховуючи наявні у справі матеріали, наявність підтвердження належного повідомлення сторін, а також той факт, що дана категорія справ передбачає скорочені строки розгляду та особливості, при цьому позивач мав можливість подати всі необхідні докази та пояснення через канцелярію суду або засобами поштового зв`язку, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті, враховуючи скорочений, десятиденний строк, на розгляд цієї категорії справ.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, заслухавши пояснення сторін, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та проти чого не заперечували сторони, рішенням Господарського суду місті Києва від 26 квітня 2021 року у справі № 910/19401/20 позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ле Трейдінг Україна» задоволено частково; зобов`язано НЕК «Укренерго» припинити дії спрямовані на нарахування послуг передачі електричної енергії по договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 26 листопада 2019 року № 1377-02073 при здійсненні експорту електричної енергії та включення таких послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії; стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ле Трейдінг Україна» безпідставно отримані кошти у розмірі 240 990 (двісті сорок тисяч дев`ятсот дев`яносто) грн. 91 коп., витрати по сплаті судового збору 5 716 (п`ять тисяч сімсот шістнадцять) грн. 87 коп.

Надалі, на виконання зазначеного рішення Господарського суду міста Києва стягувачу було видано наказ № 910/19401/20 від 26 травня 2021 року, який перебуває на виконанні у Шевченківському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

На підставі вказаного вище наказу, постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красноштан І.В. від 09 червня 2021 року було відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 910/19401/20 виданого 26 травня 2021 року Господарським судом міста Києва.

В свою чергу, державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції Красноштан І.В. 30 червня 2021 року на адресу НЕК «Укренерго» було надіслано Вимогу державного виконавця, якою зобов`язано боржника протягом 5 днів з моменту отримання вимоги виконати в повному обсязі наказ Господарського суду міста Києва № 910/19401/20 від 26 травня 2021 року та вимоги постанови про відкриття виконавчого провадження № 65720783.

З урахуванням викладених вище обставин, приватним акціонерним товаристом Національна енергетична компанія «Укренерго» 23 липня 2021 року на виконання Вимоги державного виконавця було надано підтвердження виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/19401/20 від 26 травня 2021 року та постанови про відкриття виконавчого провадження № 65720783.

Однак, державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красноштан І.В. було прийнято постанову про накладення штрафу від 09 серпня 2021 року ВП № 65720783, якою на НЕК «Укренерго» за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця накладено штраф в розмірі 5 100 грн.

Не погоджуючись з вказаною вище постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красноштан І.В., та вважаючи її такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 1 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною 1 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

При цьому, частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

В свою чергу, з аналізу матеріалів справи судом встановлено, що у оскаржуваній постанові державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красноштан І.В. про накладення штрафу на боржника від 09 серпня 2021 року державним виконавцем зазначено наступне: «…згідно заяви стягувача від 20 липня 2021 року рішення суду боржником не виконано. Станом на 09.08.2021 року боржником не надано жодних документів, які підтверджують повне виконання вимог виконавчого документа.»

Водночас, ознайомившись з наданими до матеріалів справи документами та доказами, суд не може погодитись з вказаними вище твердженнями державного виконавця, та зауважує, що дані твердження не відповідають дійсності, оскільки, з матеріалів справи та аналізу «Автоматизованої системи виконавчого провадження» вбачається, що 30 липня 2021 року Шевченківським відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції було отримано підтвердження НЕК «Укренерго» про виконання рішення суду та відповідні копії платіжних доручень про сплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

В свою чергу, суд зауважує, що відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження», реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, фіксування виконавчих дій здійснюється в автоматизованій системі виконавчого провадження, порядок функціонування якої визначається Міністерством юстиції України.

Вільний та безоплатний доступ до інформації автоматизованої системи виконавчого провадження забезпечує Міністерство юстиції України у мережі Інтернет на своєму офіційному веб-сайті з можливістю перегляду, пошуку, копіювання та роздрукування інформації, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, без обмежень та цілодобово.

Пунктами 1-9 частини 2 статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що автоматизованою системою виконавчого провадження забезпечується:

- об`єктивний та неупереджений розподіл виконавчих документів між державними виконавцями;

- надання сторонам виконавчого провадження інформації про виконавче провадження; виготовлення документів виконавчого провадження;

- централізоване зберігання документів виконавчого провадження;

- централізоване зберігання інформації про рахунки органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, відкриті для цілей виконавчого провадження;

- підготовка статистичних даних;

- реєстрація вхідної і вихідної кореспонденції та етапів її проходження;

- передача документів виконавчого провадження до електронного архіву;

- формування Єдиного реєстру боржників.

В свою чергу, як вже було зазначено судом вище, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, будь - які заяви стягувача щодо невиконання боржником рішення суду від 20 липня 2021 року у виконавчому провадженні № 65720783, яка зазначена у постанові про накладення штрафу, в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні, натомість підтвердження НЕК «Укренерго» повного виконання рішення суду отримано державним виконавцем 30 липня 2021 року та міститься у АСВП, що підтверджує обставину того, що боржником було направлено, а відповідним органом державної виконавчої служби зареєстровано вхідну кореспонденцію боржника про надання інформації з приводу виконання вимог наказу Господарського суду міста Києва № 910/19401/20 від 26 травня 2021 року та виконавчого провадження № 65720783.

Таким чином, вищевикладені обставин свідчать про те, що при винесенні оскаржуваної постанови про накладення на приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія «Укренерго» штрафу за невиконання рішення суду та вимог державного виконавця, державним виконавцем Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красноштан І.В., в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження», не було перевірено виконання рішення суду та вимоги державного виконавця, а отже безпідставно винесено постанову про накладення на приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія «Укренерго» штрафу в розмірі 5 100 грн, за невиконання вимог державного виконавця, з урахуванням того факту, що під час розгляду даної судової справи судом було встановлено, що на виконання рішення Господарського суду міста Києва у справі № 910/19401/20 приватним акціонерним товариством Національна енергетична компанія «Укренерго» було надано докази державному виконавцю на підтвердження припинення дій спрямованих на нарахування послуг передачі електричної енергії по договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 26 листопада 2019 року № 1377-02073 при здійсненні експорту електричної енергії та припинено включення послуг до первинних документів, якими оформлюються послуги з передачі електричної енергії, а також виконано в повному обсязі вимоги майнового характеру щодо повернення сплачених стягувачем коштів, отже рішення Господарського суду міста Києва позивачем було виконано боржником в повному обсязі.

Отже, з урахуванням викладеного вище у сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі та визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за не виконання рішення суду та вимог державного виконавця на НЕК «Укренерго», винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красноштан Інною Леонідівною у виконавчому провадженні № 65720783 від 09 серпня 2021 року

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Згідно з частини 1 статті 9, статті 72, частин 1, 2, 5 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування не виконано та не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також, як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій, з урахуванням сплати позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 270,00 грн та сплаченого позивачем під час звернення з даним позовом до суду судового збору у розмірі 2 270,00 грн, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 4 540,00 грн, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

До аналогічного висновку, в частині стягнення судового збору за подання апеляційної скарги, дійшов Шостий апеляційний адміністративний суд в постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 640/22149/21, в якій зазначив наступне:

«Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Аналізуючи положення ст. 139 КАС України колегія суддів приходить до висновку, що розподіл судових витрат, зокрема судового збору за подання апеляційної скарги, здійснює суд першої інстанції, що ухвалив рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Право ж суду апеляційної інстанції на зміну цього розподілу виникає у зв`язку із зміною судового рішення або ухвалення нового по суті позовних вимог.

Отже, за правилами процесуального законодавства, прийняття рішення про скасування ухвали суду із направлення справи для продовження розгляду унеможливлює вирішення питання про зміну розподілу судових витрат, сплачених у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції, так і про розподіл судових витрат, понесених у суді апеляційної інстанції.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 756/6141/16-а, а також в ухвалах Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 297/96/16-а, від 07.03.2018 у справі № 826/13401/15 та від 02.05.2018 у справі № 826/8062/15.

Таким чином, оскільки за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.08.2021 про передачу адміністративної справи за підсудністю рішення по суті спору Шостим апеляційним адміністративним судом не приймається, то вирішення таким судом питання про розподіл судових витрат за правилами ч. ч. 1, 6 ст. 139 КАС України є неможливим.»

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 2, 6-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія «Укренерго» до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за не виконання рішення суду та вимог державного виконавця на приватне акціонерне товариство Національна енергетична компанія «Укренерго», винесену старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Красноштан Інною Леонідівною у виконавчому провадженні № 65720783 від 09 серпня 2021 року.

3. Стягнути на користь приватного акціонерного товариства Національна енергетична компанія «Укренерго» (адреса: 01032, місто Київ, вулиця С. Петлюри, будинок 25, ) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 540,00 грн (чотири тисячі п`ятсот сорок гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: 01032, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 110, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому частиною 1 статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення та оскаржені у порядку, передбаченому статтями 292, 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Клочкова