Справа № 200/12825/21
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року Справа№200/12825/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3),

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просив суд: скасувати рішення Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 32 від 11.05.2019 року та № 64 від 08.08.2019 року про відмову в призначені пенсії на пільгових умовах; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу по Списку № 2 періоди роботи з 15.07.1981 р. по 11.09.1981 р на посаді монтажника 3 розряду по монтажу сталевих залізобетонних конструкцій в Макіївському будівельно-монтажному управлінні №114 тресту Залізобетонних виробів та конструкцій; з 13.07.2004 р. 31.12.2004 року на посаді газорізальника 4 розряду в ВАТ Донбаспромхіммонтаж з 01.01.2006. по 30.06.2006 р. на посаді газорізальника 4 розряду в ВАТ Донбаспромхіммонтаж; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 пенсію за віком на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку з моменту його звернення, а саме з 03.09.2018 року.

Ухвалою від 29 листопада 2021 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, поновивши строк звернення до суду з позовною заявою.

23 грудня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

24 грудня 2021 року ухвалою суду в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено.

З 30 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року суддя перебував у відпустці.

З 27 січня 2022 року по 05 лютого 2022 року суддя перебував на лікарняному.

Дослідивши матеріали адміністративної справи суд дійшов висновку про їх достатність для вирішення адміністративного спору.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, організаційно-правова форма орган державної влади.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 925 під 09.10.2020 р. «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» проведено реорганізацію Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області шляхом приєднання до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за списком №2, але отримав рішення про відмову в призначенні пенсії № 32 від 11.05.2019 року.

Рішення про відмову було мотивоване тим, що позивач претендує на призначення пенсії відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» із урахуванням пільгового стажу за Списком №2 та відповідно до наданих документів на момент звернення 14.02.2019 р. та рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 17.10.2018 р. №38/306, позивач має загальний страховий стаж 27 років 12 днів, пільговий стаж роботи за ст. 114 - 11 років 11 місяців 01 день, до загального стажу не зараховано період роботи з 15.07.1981 р. по 11.09.1981 р., оскільки на цей період є запис у трудовій книжці, завірений підписом та печаткою відповідальної особи, але не завірений печаткою підприємства.

11.11.2019 року позивач звернувся зі скаргою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо скасування незаконного рішення, на яку отримав лист №5539-06-01 від 27.11.2019 року, з якого дізнався, що не враховано не тільки період з 15.07.1981 р. по 11.09.1981 р., а і періоди з 13.07.2004 р. по 31.12.2004 року та з 01.01.2006. по 30.06.2006 р. на ВАТ «Донбаспромхіммонтаж» у зв`язку з відсутністю відомостей про спецстаж в індивідуальних відомостях про застраховану особу, що є безпідставною відмовою, згідно позиції Верховного Суду по справі №754/14898/15-а .

З такими рішеннями відповідача позивач не погодився, просить їх скасувати, зобов`язати відповідача зарахувати до його пільгового стажу спірні періоди та призначити пенсію за віком на пільгових умовах.

Також позивач зазначив, що у вересні 2018 року направив до відповідача заяву про призначення пенсії на пільгових умовах за вислугу років, яке направлено на розгляд Комісії з питань підтвердження стажу роботи. Рішенням Комісії №38/306 від 17.10.2018 року встановлено, що позивач має страховий стаж: 26 років 3 місяці, але для виходу на пенсію необхідно мати 27 років страхового стажу.

Відповідач повідомив, що у відповідності до ст. 10 Закону України №2464-VI застрахована особа самостійно визначає максимальну кількість страхового стажу, який бажає придбати та позивачу на 20.12.2018 року необхідно провести сплату страхових внесків мінімум за 9 місяців.

23.01.2019 року позивачем помилково сплачено одноразовий страховий внесок на рахунок Слов`янської об`єднаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області суму 16 525,08 гривен.

Проте позивач вважає, що ним помилково сплачений одноразовий страховий внесок, оскільки пенсіонери, яким призначено пенсію за віком, у відповідності до ч. 4 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010, № 2464-VI сплачувати єдиний внесок за 2012- 2014р. сплачувати не зобов`язані.

Відповідач проти задоволення адміністративного позову заперечує та зазначає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, передбачених діючим законодавством, отже про порушення свого права позивач повинен був дізнатися не отримавши такого забезпечення з 2019 року. Відповідач вказує, що перебіг строку звернення до суду з вимогами про відновлення її виплати за кожен конкретний місяць розпочинається у цьому місяці, посилаючись на правову позицію викладену в постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року по справі № 279/2708/17 (пров. К/9901/3409/17), від 20 березня 2018 року по справі №573/1759/17, від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11937/17.

Відповідно до п/п. 2 п. 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003р. № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і при наявності страхового стажу не менше 30 років для чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону чоловікам на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

За відсутністю страхового стажу роботи у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року не менше 27 років 6 місяців у чоловіків.

Відповідач вказує, що відповідно до наданих документів на момент звернення 14.02.2019 та 26.07.2019 року ОСОБА_1 має загальний стаж - 27 років 0 місяців 12 днів, стаж роботи за ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. № 1058- ІV складає 11 років 11 місяців 01 день. До загального стажу не зараховано період роботи з 15.07.1931 по 11.09.1981, так як на цей період є запис у трудовій книжці, завірений підписом та печаткою відповідальної особи, але не завірений печаткою підприємства. Право на пенсію за віком згідно чинного законодавства та наданого пакету документів ОСОБА_1 набуде після досягнення 56 років.

Дослідивши надані сторонами документи суд встановив наступне.

Трудовий стаж позивача підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_3 , згідно записів якої:

- №№ 2-3 позивач працював монтажником 3 розряду з 15.07.1981 року по 11.09.1981 року в Макіївському будівельно-монтажному управлінні №114, печатка підприємства вістутня;

- №№22-24 позивач працював газорізальником з 15.07.2004 року по 30.06.2006 року у ВАТ «Донбаспромхіммонтаж».

Згідно наданої позивачем довідки ППВП ПФУ (форма РС-право), номер ПС 2, вказані періоди не зараховані до пільгового стажу позивача.

Також згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу (Форма ОК-5) відомості про віднесення спірних періодів до спецстажу відсутні.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем відзиву на позовну заяву та доказів на обґрунтування правомірності своєї позиції не надано.

Отже, обставини та підстави не зарахування спірних періодів до пільгового та страхового стажу позивача підтверджено відповідачем та відповідними доказами, а тому вони не викликають у суду обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, що відповідно до ч. 1 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства, є підставою для звільнення від доказування.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходив з наступного.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Згідно з розділом XXIX «Будівництво будівель та споруд: промислових, енергетичних, гідротехнічних, дорожньо-мостових, транспорту та зв`язку, житлових та культурно-побутових, а також надземних будівель та споруд шахт, рудників та комунікацій» до Списку №2 виробництв, цехів, професій і посад, робота в яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах і в пільгових розмірах, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 р. №1173 (чинна на період роботи позивача з 15.07.1981 року по 11.09.1981 року), віднесено роботу за професією «монтажники з монтажу стальних и залізобетонних конструкцій».

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36 затверджено списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, чинні на момент роботи позивача продовж спірних періодів з 13.07.2004 р. 31.12.2004 року та з 01.01.2006. по 30.06.2006 р. на посаді газорізальника 4 розряду.

Відтак, до Списку № 2 відповідно до розділу XXXIII «ЗАГАЛЬНІ ПРОФЕСІЇ (У ВСІХ ГАЛУЗЯХ ГОСПОДАРСТВА)» за кодом 33 віднесено роботу за професією «газорізальник».

Таким чином, відомості трудової книжки позивача містять відомості щодо періодів роботи та назви професії позивача в спірні періоди, що встановлює для відповідача підстави для віднесення спірних періодів до пільгового стажу роботи позивача за Списком №2.

Відповідно до п. 2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005 N 383 (далі Наказ №383), під повним робочим днем слід уважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками (36-2003-п), не менше 80 відсотків робочого часу, установленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Згідно п. 10. Наказу №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637.

Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання ст. 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» затвердив Порядок № 637.

Згідно п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В п. 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Виходячи з наведених норм Порядку №637, у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Комплексний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списком № 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Згідно п. 2.5.-2.9. Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 № 162, в редакції постанови Держкомпраці СРСР від 2 серпня 1985 р № 252 зі змінами внесеними постановою Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань від 19 жовтня 1990 № 412, та чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 162), у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. Виправлення виробляється адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові в цьому необхідну допомогу.

У разі необхідності адміністрація підприємства видає робітникам і службовцям на їх прохання завірені виписки відомостей про роботу з трудових книжок.

Якщо підприємство, що внесло неправильний або неточний запис, ліквідоване, виправлення вносяться правонаступником, а при його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане ліквідоване підприємство.

Виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. Повинні повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на підставі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.

Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення внесених раніше записів.

У розділах "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається.

У даному адміністративному спорі відповідач піддав сумніву достовірність записів у трудовій книжці щодо окремого періоду роботи позивача через відсутність печатки підприємства.

Суд наголошує, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Тож, право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, які зобов`язані вести облік трудового стажу працівників і відповідно забезпечувати зберігання цих даних.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 307/541/17 року, який виклав у постанові від 19.12.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін, надавши оцінку наданих доказів, суд дійшов висновку, що недолік запису трудової книжки, яким посвідчено спірний період роботи не є таким, що унеможливлює встановити факт роботи позивача на відповідній посаді та не впливає на віднесення її до посад передбачених Списком №2.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №2 спірних періодів роботи.

Щодо аргументування позиції суду відносно строків звернення до суду з позовною заявою.

29 листопада 2021 року при вирішенні питання про поновлення позивачу строку звернення позивача до суду з позовною заявою суд задовольнив відповідне клопотання позивача, врахувавши при цьому стан його здоров`я та наявність у позивача низки захворювань, що підтверджено довідкою медичної установи, які об`єктивно могли бути перешкодою для реалізації позивачем права на судовий захист свого права на соціальне забезпечення від порушення з боку суб`єкта владних повноважень.

Суд відхиляє доводи відповідача відносно періодичності виплати пенсії та обізнаності позивача про її розмір та неотримання, оскільки очевидним є те, що підставою виникнення даного адміністративного спору є відмова в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, тобто позивач її не отримував та не міг отримати.

Суд врахував при цьому приписи ст.ст. 122, 123, 240 КАС України, якими встановлено строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом та наслідки пропуску цього строку.

Однак ЄСПЛ у справах «Пономарьов проти України», «Bellet V. France», «Іліан проти Туреччини» зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним та підлягає дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, й щодо строків звернення до суду за захистом порушеного права. Норми, що регулюють строки подачі адміністративного позову, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту, в тому числі й у разі наявності певних обставин, які зумовили порушення встановлених процесуальних строків.

Стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У той же час, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, поновлюючи позивачу строк звернення до суду з адміністративним позовом, суд враховував, що позивач звертався до відповідача за призначенням пенсії неодноразово, встановлення незарахованих до його пільгового стажу періодів та підстав їх не зарахування вимагало від позивача певних зусиль, витрачання часу на листування з відповідачем, сплату страхових внесків та попереднє звернення до суду з адміністративним позовом, який був залишений судом без розгляду, що в свою чергу не є перешкодою для повторного звернення до суду у випадку усунення підстав, що стали причиною залишення позову без розгляду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно дослідивши доводи відповідача, суд дійшов висновку про відсутність будь-яких слушних обґрунтувань його позиції щодо прийнятих ним оскаржуваних рішень.

Дискреційні повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для виплати пенсії документами, - зарахування стажу, що свідчить про те, що за законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування спірних періодів до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якого відповідач безпідставно ухилився, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Поряд з цим, підстав для задоволення адміністративного позову в повному обсязі та зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з 03.09.2018 року, судом не встановлено, оскільки, по-перше, страховий та пільговий стаж позивача підлягають повторному обчисленню відповідачем з урахуванням спірних періодів та висновків суду в даній справі, а по-друге, відповідно до ст. 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, яким в контексті спірних правовідносин є 28.01.2019 року дата звернення позивача з заявою №1735, на підставі якої прийнято оскаржуване рішення відповідача №32 від 11.05.2019 року, рішення відповідача прийняте на підставі його заяви від 03.09.2018 року не є предметом оскарження в даному адміністративному спорі, отже вказана заява за наслідками вирішення даного спору не може бути повторно розглянута відповідачем.

Враховуючи викладене, суд вирішив задовольнити адміністративний позов частково шляхом скасування оскаржуваних рішень та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача з зарахуванням спірних періодів та врахуванням висновків суду в даній справі.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02). Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Таким чином, враховуючи те, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права, беручи до уваги приписи ст. 9 КАС України, приймаючи до уваги відзив на позовну заяву відповідача, докази наявні у матеріалах справи, а також з аналізу норм чинного законодавства, суд приходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права є ефективним.

За подання адміністративного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн згідно квитанції АТ «Украпошта» від 27.10.2021 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 8 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, суд стягує судовий збір в повному обсязі на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Слов`янського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 32 від 11.05.2019 року та № 64 від 08.08.2019 року про відмову в призначені ОСОБА_1 пенсії на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу по Списку № 2 періоди роботи з 15.07.1981 року по 11.09.1981 року на посаді монтажника 3 розряду по монтажу сталевих залізобетонних конструкцій в Макіївському будівельно-монтажному управлінні №114 тресту Залізобетонних виробів та конструкцій, з 13.07.2004 року по 31.12.2004 року на посаді газорізальника 4 розряду в ВАТ Донбаспромхіммонтаж та з 01.01.2006 року по 30.06.2006 року на посаді газорізальника 4 розряду в ВАТ Донбаспромхіммонтаж.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 28.01.2019 року з врахуванням висновків суду викладених в рішенні суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908 (Дев`ятсот вісім) грн 00 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 17 лютого 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко