Справа № 200/17295/21
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року Справа№200/17295/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Христофорова А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

02 грудня 2021 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській, в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області №22 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах згідно заяви від 28.09.2021 року №2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах із урахуванням періоду її роботи з 19.09.1984 року по 11.09.2002 року у ВАТ «Макіївській труболиварний завод».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно рішення комісії відповідача №2 про відмову у призначенні пенсії від 06.10.2021 року заяву позивача про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 від 28.09.2021 року було розглянуто та відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутність необхідного пільгового стажу роботи. Після отримання зазначеного рішення представником позивача було направлено до відповідача адвокатський запит від 08.10.2021 року, в якому він просив повідомити який саме період не було враховано під час вирішення питання щодо призначення позивачу пенсії згідно її заяви від 28.09.2021 року. Також представник позивача просив повідомити які правові підстави стали причиною неврахування цього періоду роботи та вказати перелік документів, які надані позивачем разом із заявою про призначення пенсії. У листі відповідача від 18.10.2021 року №0900-0202-8/38271 було вказано перелік документів, які позивач додав до заяви про призначення пенсії від 28.09.2021 року. Окрім того повідомлено про те, що до пільгового стажу зараховані всі періоди відповідно до Індивідуальних відомостей застрахованої особи (відомості по спеціальному стажу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (Форма ОК-5). В той же час відповідачем не повідомлено який саме період не зараховано до пільгового стажу та на підставі чого. З огляду на викладене позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

У поданому до суду відзиві на адміністративний позов, відповідач заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, зазначивши, що 28.09.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1 згідно ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підставі наданих позивачем документів управлінням було прийнято рішення №2 від 06.10.2021 року про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу. До пільгового стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи за Списком №1 на підставі довідок від 10.09.2021 року №23-2914-67/40, №23-2915-67/40, № 23-2915/1-67/40, оскільки дані довідки видані організацією, яка знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та не підтверджені компетентними органами України. Страховий стаж позивача складає 33 роки 9 місяців 16 днів, у тому числі пільговий стаж за Списком №1 - 4 роки 4 місяці 25 днів. Посилаючись на наведені обставини відповідач вважає, що діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, законами України та підзаконними нормативно-правовими актами, у зв`язку із чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21 грудня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Відповідно до статті 258 КАС України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 28 вересня 2021 року позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України із заявою № 2 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, на що отримав рішення відповідача від 06.10.2021 року № 2 про відмову в призначенні пільгової пенсії, мотивоване відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу, з підстав не зарахування періоду роботи за Списком №1 з 19.09.1984 року по 11.09.2002 року у ВАТ «Макіївській труболиварний завод» на підставі довідок від 10.09.2021 року №23-2914-67/40, №23-2915-67/40, № 23-2915/1-67/40, оскільки дані довідки видані організацією, яка знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та не підтверджені компетентними органами України (а. с. 33).

Згідно із записами у трудовій книжці позивача, серія НОМЕР_1 від 23 лютого 1987 року містяться записи про роботу ОСОБА_1 у ВАТ «Макіївський труболиварний завод», зокрема:

- з 19.09.1984 року по 15.05.1985 року в труболиварному цеху №3 на посаді учня машиніста крану металургійного виробництва;

- з 16.05.1985 року по 22.07.1985 року в ливарному цеху на посаді машиніста крану металургійного виробництва 1р.;

- з 23.07.1985 року по 21.01.1988 року в ливарному цеху на посаді машиніста крану металургійного виробництва 3р.;

- з 22.01.1988 року по 30.04.1985 року на посаді сортувальника - здавача металу 3р. труболиварного цеху №1;

- з 01.05.1988 року по 02.05.1993 року на посаді сортувальника здавача металу 3 р. (трубо оздоблюваної ділянки) трубо ливарного цеху;

- з 03.05.993 року по 31.03.1994 року на посаді трубо ливаря формувальника 3р. трубо ливарного цеху №1 ливарна;

- з 01.04.1994 року по 30.08.1998 року на посаді в трубо ливарному цеху №1 сортувальника здавача металу (електровозу) 3р. трубо оздоблюваної ділянки;

- з 31.08.1998 року по 28.02.2001 року на посаді трубо ливарної ділянки №1 сортувальником здавачем металу (електровозу) 3р. трубо оздоблюваної ділянки;

- з 01.03.2001 року по 11.09.2002 року на посаді терміста труб гарячої ділянки 4 р. ливарної ділянки об`єднаної труболиварної ділянки (а. с. 12-16).

Згідно із архівною довідкою від 10.09.2021 року № 23-2914-67/40, виданою архівним відділом адміністрації міста Макіївки, ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Макіївській труболиварний завод» з 19.09.1984 року по 11.09.2002 року за професіями, що входять до переліку згідно Списку №1 (а. с. 26-27).

Відповідно до архівної довідки від 10.09.2021 року №23-2915-67/40, виданою архівним відділом адміністрації міста Макіївки, про заробітну плату ОСОБА_1 у ВАТ «Макіївський труболиварний завод», відображені дані про суми заробітної плати у період з вересня 1984 року по вересень 2002 року (а. с. 28-29).

Згідно з архівною довідкою від 10.09.2021 року № 23-2915/1-67/40 о перейменуванні підприємства, виданою архівним відділом адміністрації міста Макіївки 1943-193 роки «Макіївський труболиварний завод ім. Куйбишева», 1993 -1995 роки Орендне підприємство «Макіївський труболиварний завод», 1995-2008 роки ВАТ «Макіївський труболиварний завод» (а. с. 30).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до пп. 1 п. 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-ІV (із змінами, внесеними згідно із Законом № 2148-VII від 03.10.2017 р.) право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, чоловіки - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають половини стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» : чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383), який регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема, трудовою книжкою серія НОМЕР_1 від 23 лютого 1987 року містяться записи про роботу ОСОБА_1 у ВАТ «Макіївський труболиварний завод», зокрема:

- з 19.09.1984 року по 15.05.1985 року в труболиварному цеху №3 на посаді учня машиніста крану металургійного виробництва;

- з 16.05.1985 року по 22.07.1985 року в ливарному цеху на посаді машиніста крану металургійного виробництва 1р.;

- з 23.07.1985 року по 21.01.1988 року в ливарному цеху на посаді машиніста крану металургійного виробництва 3р.;

- з 22.01.1988 року по 30.04.1985 року на посаді сортувальника - здавача металу 3р. труболиварного цеху №1;

- з 01.05.1988 року по 02.05.1993 року на посаді сортувальника здавача металу 3 р. (трубо оздоблюваної ділянки) трубо ливарного цеху;

- з 03.05.993 року по 31.03.1994 року на посаді трубо ливаря формувальника 3р. трубо ливарного цеху №1 ливарна;

- з 01.04.1994 року по 30.08.1998 року на посаді в трубо ливарному цеху №1 сортувальника здавача металу (електровозу) 3р. трубо оздоблюваної ділянки;

- з 31.08.1998 року по 28.02.2001 року на посаді трубо ливарної ділянки №1 сортувальником здавачем металу (електровозу) 3р. трубо оздоблюваної ділянки;

- з 01.03.2001 року по 11.09.2002 року на посаді терміста труб гарячої ділянки 4 р. ливарної ділянки об`єднаної труболиварної ділянки (а. с. 12-16).

Вказані дані підтверджено архівними довідками від 10.09.2021 року № 23-2914-67/40, від 10.09.2021 року №23-2915-67/40 та від 10.09.2021 року № 23-2915/1-67/40, виданими архівним відділом адміністрації міста Макіївки

Вищевказані довідки також містять інформацію стосовно проведення атестації робочих місць.

Постановою Ради Міністрів РСР від 22.08.1956р. № 1173, постановами Кабінету Міністрів України № 10 від 26.01.1991р., № 162 від 11.03.1994р., № 36 від 16.01.2003р. (зі змінами та доповненнями) були затверджені Списки (№ 1 і № 2) виробництв, цехів, професій і посад, робота на яких дає право на пенсію на пільгових умовах.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383 (в редакції від 17.08.2009 року) затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах , в п. 3 якого зазначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, які чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків.

Позивач працював за фахом на посаді машиніста крану металургійного виробництва 3р, який згідно законодавства України за Списком № 1 розділу XIV, підрозділу 13790 за кодом КП 12150100а; на посаді сортувальника - здавача металу 3р., який згідно законодавства України за Списком № 2 розділу ІІІ, підрозділу 4 за кодом КП 2040400а-1753б; на посаді трубо ливаря формувальника 3р., який згідно законодавства України за Списком № 1 розділу ІІІ, підрозділу 4 за кодом КП 1030400а-19236; на посаді терміста труб гарячої ділянки 4 р., який згідно законодавства України за Списком № 1 розділу 3, підрозділу 4 за кодом КП 1030400а-19110 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Таким чином, професія позивача віднесені до Списку № 1 та Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Разом з цим, слід зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах Лоізіду проти Туреччини (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать .

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи (Намібійські винятки), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

У зв`язку з цим, суд вважає, що неврахування наданих позивачем довідок є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.

Необхідність застосування наведених загальних принципів ( Намібійські винятки ) у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного суду від 04 березня 2020 року у справі №235/2008/17, від 08 квітня 2020 року у справі №242/1568/17.

Суд також звертає увагу на те, що трудовий стаж за спірний період, позивач набув у період, коли населений пункт, на території якого підприємство здійснювало свою діяльність, перебувало під контролем української влади.

Те, що відповідач через проведення АТО позбавлене можливості провести перевірку достовірності наданої інформації, на думку суду, не покладає надмірного тягаря та обов`язку на позивача.

За таких обставин, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача стосовно неврахування спірних довідок для здійснення перерахунку пенсії позивачу.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що обставини на які посилається відповідач є необґрунтованими та не можуть порушувати законні права позивача на включення періодів його роботи машиністом крану металургійного виробництва, сортувальником - здавачем металу, трубо ливарем формувальником, термістом труб гарячої ділянки до пільгового стажу, який надає право на призначення пенсії за віку на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що:

- заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально (частина перша);

- заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку (частина друга);

- органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно з частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною другою статті 82 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган, що призначає пенсії, видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення.

Тобто, відмовляючи особі в призначенні пенсії, орган, що призначає пенсію, має зазначити причини такої відмови, у тому числі обґрунтувати мотиви незарахування до пільгового стажу окремих періодів роботи та/або навчання.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Суд зауважує, що в рішенні від 06 жовтня 2021 року № 22 зазначено, що відповідно наданих документів страховий стаж позивача складає - 33 років 9 місяців 16 днів; пільговий стаж позивача становить - 4 роки 4 місяців 25 днів, за результатом розгляду документів доданих до заяви: за доданими документами та відповідно до трудової книжки зараховано весь період трудової діяльності. В реєстрі застрахованих осіб відсутня інформація про наказ та дату проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Виходячи з цього, позивачу відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу.

Суд зауважує, що вказане рішення не містить зазначення періодів роботи позивача, які не включено до пільгового стажу, конкретних підстав для не включення таких періодів, разом із тим, не вказано, які саме первинні документи не надано позивачем, що свідчить про недотримання відповідачем принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, дотримання яких перевіряється адміністративним судом відповідно до вимог пунктів 3, 5 частини другої статті 2 КАС України, і недотримання яких є підставою для скасування такого рішення, оскільки неможливо з тексту такого рішення визначити, які саме періоди роботи не включено до пільгового стажу.

Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях і домислах, у зв`язку з відсутністю у рішенні від 06 жовтня 2021 № 22 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах, мотивів не зарахування до пільгового стажу окремих періодів трудової діяльності позивача.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 КАС України.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що належним та достатнім способом захисту порушеного права в даному випадку є визнання протиправним та скасування цього рішення, а також зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 28 вересня 2021 року та прийняти рішення за наслідками її розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В зв`язку із задоволенням позову, згідно статті 139 КАС України, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають стягненню судові витрати в сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області №22 від 06 жовтня 2021 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.09.2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та прийняти рішення за наслідками її розгляду з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Січових Стрільців, буд. 15, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення складене у повному обсязі та підписане 18 лютого 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.Б. Христофоров