Справа № 360/4326/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-02-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року справа №360/4326/21

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Блохіна А.А., Гайдара А.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 360/4326/21 (головуючий І інстанції І.О. Свергун ) за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 23.07.2021 ВП № 65591279 ,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Луганській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 23.07.2021 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн 00 коп. на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 65591279 за виконавчим листом № 360/4138/18, виданим Луганським окружним адміністративним судом 26.05.2021.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, постанова Верховного Суду від 15.04.2021 по справі № 360/4138/18 позивачем фактично виконана в повному обсязі у відповідності до норм діючого законодавства, заяву ОСОБА_1 від 11.10.2018 про призначення пенсії за вислугою років, на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням висновків Верховного Суду, повторно розглянута, та 22.07.2021 прийнято відповідне рішення № 34.

Враховуючи, що виконання судового рішення у справі № 360/4138/18 залежало не тільки від боржника, а й від надходження відповідних документів від Головного управління Національної поліції в Луганській області, позивач вважає, що у відповідача відсутні правові підстави для винесення постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 5100 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позивачем рішення суду фактично виконано 22.07.2021 року, шляхом розгляду заяви ОСОБА_1 від 11.10.2018 на виконання постанови Верховного Суду від 15.04.2021 та прийняттям відповідного рішення, яким в переведенні з пенсії за вислугою років по пункту «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за вислугою років на підставі п. «а» ст. 12 цього ж Закону відмовлено через відсутність підтвердженої календарної вислуги років.

Суд не звернув увагу, що державний виконавець приймаючи постанову про накладення штрафу від 23.07.2021 не підтвердив факт виконання рішення суду від 15.04.2021 у справі №360/4138/18 саме станом на 23.07.2021.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, зазначає наступне.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 в адміністративній справі № 360/4138/18, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 15.04.2021 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 14.01.2019 і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2019 у справі № 360/4138/18 скасовано.

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за вислугою років по пункту «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за вислугою років на підставі пункту «а» ст. 12 цього ж Закону.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років, на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням висновків Верховного Суду.

При цьому Верховний Суд у своїй постанові вказав:

«29. Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовило позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, мотивуючи відмову відсутністю у ОСОБА_1 права на пенсію відповідно до п. "а" ст. 12 Закону № 2262- XII. При цьому, пенсійний орган не досліджував документи на підтвердження наявності у позивача 01 рік 10 місяців 26 днів - служби в підрозділах карного розшуку, 02 роки 09 місяців 01 день - час навчання у ВУЗІ. Тобто, пенсійний орган має обрахувати вислугу позивача у пільговому обчисленні.

30. Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій невірно застосували норми матеріального права та відмовили у повному обсязі у задоволенні позову, оскільки відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу з підстав відсутності права на таку пенсію відповідно до п. «а» ч. 1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ є помилковою».

27.05.2021 на виконання до Відділу надійшов виконавчий лист Луганського окружного адміністративного суду від 26.05.2021 у справі № 360/4138/18 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років, на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням висновків Верховного Суду (арк. спр. 53, 55-56).

28.05.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 65591279, в якій зазначено про необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів (арк. спр. 58).

Державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 17.06.2021 № 5790 щодо надання інформації про повне та фактичне виконання рішення суду та копій підтверджуючих документів (арк. спр. 63-64).

Листами від 25.06.2021 № 1200-0306-5/19482, від 30.06.2021 № 1200-0306-5/20262 позивач повідомив відповідача, що постановою Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 360/4138/18 Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням висновків Верховного Суду. Для забезпечення виконання вказаної постанови від 15.04.2021 у справі № 360/4138/18 Головним управлінням зроблено запит від 12.05.2021 № 1200-0306-8/10956 до сектору з питань пенсійного забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області. Посилаючись, що постановою Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 360/4138/18 не зобов`язано вчинити певні дії, листом від 25.05.2021 № 264/111/58-2021 сектор з питань пенсійного забезпечення Головного управління Національної поліції в Луганській області повідомив про відсутність підстав для підготовки оновленого пакету документів для призначення пенсії за вислугою років на ім`я ОСОБА_1 на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням висновків Верховного Суду.

Зазначено, що Головним управлінням в межах своїх повноважень, зроблено всі можливі дії для забезпечення виконання постанови Касаційного адміністративного суду від 15.04.2021 у справі № 360/4138/18 (арк. спр. 10, 61-62, 63-64).

Державним виконавцем направлено боржнику вимогу від 07.07.2021 № 6749 про надання інформації щодо стану виконання рішення суду з попередженням про наслідки невиконання рішення суду щодо повторного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугою років, на підставі п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням висновків Верховного Суду, а також копії рішення, прийнятого за результатами повторного розгляду зазначеної заяви (арк. спр. 69-70).

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області від 21.07.2021 № 1200-0306-8/25082 надано інформацію, аналогічну наданій в листах від 25.06.2021 № 1200-0306-5/19482, від 30.06.2021 № 1200-0306-5/20262 (арк. спр. 71-72).

Постановою державного виконавця від 23.07.2021 накладено штраф на Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області у сумі 5100,00 грн у зв`язку з невиконанням судового рішення (арк. спр. 86).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганської області від 22.07.2021 № 34 ( ОСОБА_1 ) на виконання постанови Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 360/4138/18 повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 від 11.10.2018 та відмовлено в переведенні з пенсії за вислугою років по пункту «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за вислугою років на підставі пункту «а» ст. 12 цього ж Закону через відсутність підтвердженої календарної вислуги років структурним підрозділом з якого ОСОБА_1 звільнено зі служби (арк. спр. 13).

Доказів направлення вказаного рішення від 22.07.2021 № 34 ( ОСОБА_1 ) до відділу примусового виконання рішень станом на час винесення державним виконавцем спірної постанови про накладення штрафу від 23.07.2021 до суду не надано.

Державним виконавцем 17.08.2021 винесено постанову ВП № 65591279 про накладення на боржника штрафу в сумі 10200 грн за невиконання судового рішення (арк. спр. 90).

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог дійшов висновку, що позивачем не було виконано судове рішення у визначений строк за відсутності поважних причин, тому постанова відповідача прийнята правомірно.

Оцінка суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами другою та третьою статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною першою статті 255 КАС України визначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Згідно з частинами першою, другою статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

За приписами частини першої статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами пунктів 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, врегульований статтею 63 Закону № 1404-VIII, за змістом частин першої - третьої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (стаття 75 Закону №1404-VIII ).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

При цьому, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Судами встановлено, що станом на дату прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у державного виконавця були відсутні.

Щодо посилання апелянта на повне та фактичне виконання постанови Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 360/4138/18 шляхом розгляду заяви ОСОБА_1 та прийняття рішення від 22.07.2021 № 34 ( ОСОБА_1 ) , суд зазначає наступне.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 22.07.2021 № 34 ( ОСОБА_1 ), ОСОБА_1 відмовлено в переведенні з пенсії за вислугою років по пункту «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на пенсію за вислугою років на підставі пункту «а» ст. 12 цього ж Закону через відсутність підтвердженої календарної вислуги років.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області не було враховані висновки Верховного Суду щодо необхідності пенсійному органу дослідити документи на підтвердження наявності у позивача 01 рік 10 місяців 26 днів - служби в підрозділах карного розшуку, 02 роки 09 місяців 01 день - час навчання у ВУЗі, та обрахувати вислугу позивача у пільговому обчисленні (пункт 29 постанови).

При повторному розгляді заяви ОСОБА_1 про переведення на інший вид пенсії пенсійним органом у рішенні від 22.07.2021 № 34 не наведено вказаний обрахунок вислуги років у пільговому обчисленні та не надано оцінку періоду служби позивачки в підрозділах карного розшуку та часу навчання у ВУЗі, як зазначено в рішенні суду.

Тобто, постанова Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 360/4138/18 в цій частині не виконана.

Апелянтом всупереч висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15.04.2021, про те, що відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу з підстав відсутності права на таку пенсію відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ є помилковою (пункт 30 постанови), прийнято рішення про відмову в переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії.

Посилання апелянта, що Головним управлінням Національної поліції в Луганській області було відмовлено в направленні до органу Пенсійного фонду оновленого пакету документів для призначення пенсії за вислугою років на ім`я ОСОБА_1 на підставі п. «а» ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, відтак, виконання рішення суду залежало не тільки від боржника, а й від надходження документів від Головного управління Національної поліції в Луганській області, є незмістовними, оскільки рішення Верховного Суду не було зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області підготувати й направити оновлений пакет документів, а зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повторно розглянути вже наявну заяву позивачки про переведення на інший вид пенсії.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 271, 272, 287, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 360/4326/21 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 360/4326/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 21 лютого 2022 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

А.В. Гайдар