Справа № 320/695/19
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питання відводу судді

18 лютого 2022 року м.Київ № 320/695/19

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про відвід судді Лисенко В.І. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Поночовного Євгенія Володимировича, першого заступника начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Добровольського Валентина Миколайовича, за участю третьої особи - Державної установи "Білоцерківська виправна колонія" №35, про визнання дій протиправними,

установив:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Поночовного Євгенія Володимировича, першого заступника начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Добровольського Валентина Миколайовича, за участю третьої особи - Державної установи "Білоцерківська виправна колонія" №35, у якому просив визнати протиправними дії щодо поміщення і утримання з 09 червня 2018 року в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія №35».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2021 касаційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2019 року і постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 грудня 2020 року в справі №320/695/19, повернуто особі, яка її подала - ОСОБА_1 .

18.01.2022, від представника позивача, адвоката Костенка Вадима Павловича, надійшла заява про перегляд рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2019 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою суду від 24.01.2022 заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду залишено без руху через невідповідність заяви вимогам, встановленим ст. 160 КАС України, та надано десятиденний строк для усунення недоліків шляхом подання до суду: уточненої заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами із зазначенням відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 за його наявності або номер і серія паспорта громадянина України - ОСОБА_1 ; копії паспорту та реєстраційний номер облікової картки платника податків ОСОБА_1 ; оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у сумі 1152,60 грн або докази на підтвердження того, що майновий стан ОСОБА_1 перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

16.02.2021, від представника ОСОБА_1 - адвоката Костенко В.П., через канцелярію суду, надійшла заява про відвід судді Лисенко В.І., яка мотивована тим, що, судом безпідставно залишено без руху заяву позивача про перегляд рішення суду від 09.10.2019 за нововиявленими обставинами. Також, на думку представника позивача, суддя Лисенко В.І. має упереджене ставлення до позивача, зокрема, під час розгляду даної справи робила образливі та принизливі висловлювання на адресу позивача та інших учасників процесу. Представник позивача стверджує, що суддя Лисенко В.І. здійснювала правосуддя у період з 21.02.2015 по 01.11.2017, коли закінчилися 5-річний строк повноважень судді. Вищенаведені обставини викликають у позивача та його представника недовіру до судді Лисенко В.І.

Розглянувши заяву про відвід, суд встановив наступне.

Відповідно ст.36 КАС України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Порядок подання заяви про відвід визначений, зокрема, ч. 3 ст. 39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу. Суд ухвалою, без виходу до нарадчої кімнати, залишає заяву про відвід, яка повторно подана з тих самих підстав, без розгляду.

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика Європейського Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі «Білуха проти України»).

Суд зазначає, що відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Таким чином, не може бути підставою для відводу заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10.05.2018 (справа №800/592/17) та від 01.10.2018 (справа №9901/673/18).

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наданого в пункті 10 постанови "Про незалежність судової влади" №8 від 13 червня 2007, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею рішенням, а так само вчинення ним процесуальних дій, не повинно розглядатися у якості підстави для відводу, а передбачає право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Водночас, зі змісту доводів, які наведені представником позивача Костенком В.П. у заяві про відвід судді, вбачається, що він висловлює свою незгоду з процесуальним рішенням та діями суду, а тому заява не містить підстав для відводу судді, які визначені статтею 36 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того, суд зазначає, що згідно з ст. 9 Закону України "Про статус суддів" 15 грудня 1992 року №2862-XII (який діяв станом на 20.02.2010) судді, які вперше пройшли конкурсний відбір, призначаються на посаду судді строком на п`ять років Президентом України.

Згідно з зазначеними вимогами Закону та відповідно до статті 127 та частини першої статті 128 Конституції України, Указом Президента України від 20.02.2010 №200/2010 призначено строком на п`ять років у місцевих адміністративних судах на посади суддів, зокрема, Лисенко В.І. суддею Київського окружного адміністративного суду.

У відповідності до вимог ст. 80 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VII (у редакції закону станом на 02.11.2017) , призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.

Будь-які звернення щодо кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду. Викладені в таких зверненнях факти можуть бути підставою для порушення Президентом України перед компетентними органами питання про проведення в установленому законом порядку перевірки цих фактів.

Президент України видає указ про призначення судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання Вищої ради правосуддя.

У відповідності до вказаних вимог та відповідно до частини п`ятої статті 126, частини першої статті 128 та підпункту 2 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України, Указом Президента України від 02.11.2017 №350/2017, призначено на посади суддів у місцевих адміністративних судах, у тому числі, суддю Лисенко В.І. призначено на посаду судді Київського окружного адміністративного суду.

Зазначені акти Президента України не визнані у встановленому законом порядку такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), та є чинними.

Отже, посилання заявника на упередженість судді Лисенко В.І. та відсутність безсторонності при розгляді справ з тих підстав, що у період з 21.02.2015 по 01.11.2017 включно суддя Лисенко В.І. ухвалювала неправосудні рішення є об`єктивно не обґрунтованими, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях та суб`єктивній оцінці заявником обставин, жодних доказів, які б містили належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді заявником не надано.

Жодних інших доказів на підтвердження існування об`єктивних обставин, які б свідчили про сумніви у неупередженості або об`єктивності судді позивачем не надано.

Частиною третьою ст. 40 КАС України визначено, що питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 40 КАС України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Враховуючи необґрунтованість заявленого представником позивача, адвокатом Костенком В.П., відводу судді Лисенко В.І., питання про відвід судді відповідно до частини четвертої статті 40 КАС України підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 31 КАС України.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 236, 241, 248, 256 КАС України, суддя

у х в а л и в:

Заяву представника ОСОБА_1 , адвоката Костенка Вадима Павловича, про відвід судді Лисенко В.І. у справі №320/695/19, - визнати необґрунтованою.

Матеріали адміністративної справи №320/695/19 за позовом ОСОБА_1 до начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Поночовного Євгенія Володимировича, першого заступника начальника Державної установи "Білоцерківська виправна колонія №35" Добровольського Валентина Миколайовича, за участю третьої особи - Державної установи "Білоцерківська виправна колонія" №35 - про визнання дій протиправними, - передати до відділу документального забезпечення і контролю (канцелярії) Київського окружного адміністративного суду для визначення складу суду для вирішення питання про відвід у відповідності до вимог частини 1 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Лисенко В.І.