Справа № 420/841/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/841/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом акціонерного товариств «Одеська ТЕЦ» до Головного управління ДПС в Одеській області (), Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2021 року до суду надійшов адміністративний позов акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.09.2020 року №.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне податкове повідомлення-рішення від 10.09.2020 № прийнято на підставі акту перевірки № 4117/15-32-51-04/05471158 від 17.07.2020, в якому зазначено, що 15.05.2020 року акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» (далі також АТ «Одеська ТЕЦ») сплатила 67597,79 грн. по податковій декларації з екологічного податку за 2017 рік від 23.01.2018 № , та 15.05.2020 року АТ «Одеська ТЕЦ» сплатила 67597,79 грн. по податковій декларації з екологічного податку за 2018 рік від 20.04.2019 № та встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з екологічного податку по надходженню від скидів забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти, протягом строків вказаних в п. 57.1 ст. 57, п. 250.2, ст. 250 ПК України.

Також в позовній заяві вказано, що в розрахунку штрафних санкцій, доданому до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 10.09.2020 № , зазначається інший перелік податкових декларацій з екологічного податку, по яким зараховано до сплати грошові кошти, а саме податкова декларація зі сплати екологічного податку від 20.04.2018 року № ; податкова декларація зі сплати екологічного податку від 19.04.2017 № ; податкова декларація зі сплати екологічного податку від 23.01.2018 № . Про порушення термінів сплати по податковій декларації з екологічного податку за 2018 рік від 20.04.2019 № , що зазначено в Акті перевірки, в податковому повідомленні-рішення взагалі не зазначається.

Крім того, зазначає позивач, податкові декларації з екологічного податку, зазначені в акті перевірки та в податковому повідомленні-рішенні не відповідають по номерам тим податковим деклараціям з екологічного податку, що подавались АТ «Одеська ТЕЦ», оскільки: 23.01.2018 року АТ «Одеська ТЕЦ» подала податкову декларацію з екологічного податку за 4 квартал 2017 року за №; 20.04.2019 року АТ «Одеська ТЕЦ» подала податкову декларацію з екологічного податку за 4 квартал 2018 року за №; 20.04.2018 року АТ «Одеська ТЕЦ» подала податкову декларацію з екологічного податку за 1 квартал 2018 року за №; 19.04.2017 року АТ «Одеська ТЕЦ» подала податкову декларацію з екологічного податку за 1 квартал 2017 року за №.

Отже, вказує позивач, податковий орган зарахував до сплати кошти по неіснуючім податковим деклараціям.

У позовній заяві зазначено, що АТ «Одеська ТЕЦ» 15 травня 2020 року відповідно до платіжного доручення № 704 сплатило 67597,79 грн. як сплата екологічного податку від скидів забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти за 1 квартал 2020 року по податковій декларації з екологічного податку від 22.04.2020 за № . Сума сплати відповідала повністю сумам задекларованого екологічного податку зі скидів забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти за 1 квартал 2020 року, а також була вчинена своєчасно.

Також позивач у позовній заяві вказує, що з розрахунку штрафних санкцій, доданих до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення вбачається, що по іншим податковим деклараціям з екологічного податку від 20.04.2018 року № , від 19.04.2017 № , від 23.01.2018 № сплачено податковий борг на загальну суму 86175,90 грн. Зазначена сума сплати в ППР в сумі 86175,90 грн. відрізняється від тієї суми сплати, що вказана в Акті перевірки в сумі 135195,58 грн. та відрізняється взагалі від реальної суми сплати 15.05.2020 року - 67597,79 грн.

Позивач зазначає щодо податкових декларацій, які зазначені в Акті перевірки (одні) та в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні (інші), що податкові зобов`язання по ним по сплаті екологічного податку виникли в період коли АТ «Одеська ТЕЦ» перебувала в ліквідаційній процедурі відповідно до постанови Господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року, в справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» було визнано кредиторську заборгованість зі сплати податків на суму 18857770,37 грн. перед ДПІ в Суворівському районі м. Одеси в третю чергу, під час ліквідаційної процедури, ліквідатором було здійснено повне погашення визнаних кредиторських вимог ДПІ в Суворівському районі м. Одеси в третю чергу та під час розгляду справи про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» в ліквідаційній процедурі, інші грошові вимоги зі сплати податків та зборів перед податковими органами, судом не визнавались.

Ухвалою суду від 22.01.2021 року судом залишено без руху позовну заяву і надано позивачу строк для усунення недоліків.

У вказаній ухвалі суддею роз`яснено, що виявлені недоліки мали бути усунені шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.

28.01.2021 року (вх.№4273/21) від представника позивача до суду надійшла заява разом із платіжним дорученням №92 від 25.01.2021 року про сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Ухвалою від 02.02.2021 року Одеським окружним адміністративним судом прийнято до розгляду позовну заяву акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» та відкрито провадження у справі.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст.262 КАС України.

23.02.2021 до суду від представника Головного управління ДПС в Одеській області () надійшов відзив на позов, в якому з покликанням на фактичні обставини справи представник відповідача зазначає, що не заслуговують на увагу посилання позивача на наявність процедур банкрутства, порушених відносно підприємства.

У відзиві вказано, що системний аналіз норм п. 1.3 ст. 1 ПКУ та ст. 19 Закону № 2343 дає змогу визначити, що протягом дії мораторію по процедурі банкрутства зупиняється виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав саме до дня введення мораторію та контролюючим органам забороняється погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу, що не звільняє платника податків - юридичну особу, якою є підприємство, від сплати поточних обов`язкових платежів до моменту виключення даної юридичної особи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Податковим кодексом України та Законом № 2343 не передбачено будь-яких виключень щодо нарахування та сплати податків підприємствами під час процедури банкрутства.

Враховуючи викладене, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 10.02.2021 року зупинено провадження по справі № 420/841/21 до набрання законної сили судовим рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/7821/20 за позовом акціонерного товариств «Одеська ТЕЦ» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

01.03.2021 року до суду від АТ «Одеська ТЕЦ» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідачем у відзиві на позов не спростовано, а отже визнається, що податкові декларації з екологічного податку, по яким було сплачено кошти, позивач не подавав та зарахував до сплати кошти по неіснуючим податковим деклараціям, та що у розрахунку штрафних санкцій до оскаржуваного рішення міститься інший перелік податкових декларацій з екологічного податку.

Також позивач у відповіді на відзив зазначив, що відповідач не пояснив невідповідність в сумах сплати по податку, які вказані у акті перевірки, в оскаржуваному рішенні та фактично сплачені позивачем.

Ухвалою суду від 02.12.2021 року провадження у справі № 420/841/21 поновлено.

03.12.2021 року ухвалою суду клопотання представника відповідача про заміну відповідача на належного задоволено, залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління ДПС в Одеській області (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44069166) та розпочато спочатку розгляд справи №420/841/21.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими з боку позивача доказами, суд встановив.

На підставі пп.19-1.1.2 п.19-1.1 ст.19-1, пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, в порядку абз. 2 п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України головним державним ревізором-інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб Північного управління у м. Одесі ГУ ДПС в Одеській області Колесніченко В.І. проведено камеральну перевірку з питання своєчасності надання податкової декларації по екологічному податку за 2017-2018 роки акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», за результатами якої складено акт від 17.07.2020 року № 4117/15-32-51-04/05471158 (а.с.16).

Перевіркою встановлено порушення платником податків акціонерним товариством «Одеська ТЕЦ» термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання по збору з екологічного податку протягом строків, визначених п. 57.1 ст. 57 ПК України, п. 250.2 ст. 250 Податкового кодексу України, а саме:

- податкова декларація з екологічного податку від 23.01.2018 року № за 2017 рік, дата фактичної сплати 15.05.2020 кількість днів затримки 487, сума несвоєчасного сплаченого зобов`язання 67597,79 грн;

- податкова декларація з екологічного податку від 20.04.2019 року № за 2018 рік, дата фактичної сплати 15.05.2020 кількість днів затримки 487, сума несвоєчасного сплаченого зобов`язання 67597,79 грн.

На підставі вищевказаного акту перевірки від 17.07.2020 року № 4117/15-32-51-04/05471158 Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 10.09.2020 року № (а.с.27), яким на підставі абз. 3 п. 126.1 ст. 126 ПК України за затримку на 582, 487, 487, 487 та 386 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 86175,9 грн зобов`язано позивача сплатити штраф в розмірі 20% у сумі 17235,18 грн.

При цьому, з розрахунку штрафної санкції до вказаного податкового повідомлення-рішення (а.с.28) вбачається, що такий штраф позивачу нараховано у зв`язку з порушенням терміну сплати податкового зобов`язання з екологічного податку по податковим деклараціям:

- № від 20.04.2018 року на 582 дні;

- № від 19.04.2017 року на 487 днів;

- № від 23.01.2018 року на 487 днів;

- № від 20.04.2018 року на 487 днів;

- № від 19.04.2017 року на 386 днів.

Позивач, не погоджуючись з вказаним вище податковим повідомленням-рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з п. 16.1.4 ст. 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

У відповідності з п.57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.250.2 ст. 250 Податкового кодексу України платники податку складають податкові декларації за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, подають їх протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) кварталу, до контролюючих органів та сплачують податок протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку подання податкової декларації: за викиди в атмосферне повітря забруднюючих речовин стаціонарними джерелами забруднення, скиди забруднюючих речовин у водні об`єкти, розміщення протягом звітного кварталу відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах - за місцем розміщення стаціонарних джерел, спеціально відведених для цього місць чи об`єктів.

Відповідно до статті 126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Пунктом 75.1 ст.75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з абз. 2 п. 76.3 ст. 76 Податкового кодексу України, камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.

Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.

Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 (далі Порядок).

Відповідно до п.3, 4, 5 та 6 розділу ІІ Порядку Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

В акті (довідці) документальної перевірки, інформативних додатках та інших матеріалах не допускаються будь-які виправлення цифрових показників, дат та інших даних.

Наказом Міністерства фінансів України від 28.12.2015 №1204 затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі Порядок №1204, у редакції, чинній на жату прийняття оскаржуваного рішення).

Згідно з пп.2 п.1 розділу І Порядку №1204 контролюючий орган визначає суму нарахування (зменшення) грошових, податкових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, що передбачені Кодексом або іншим законодавством, і складає податкове повідомлення-рішення у випадках, якщо: дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, податкового кредиту, суми бюджетного відшкодування та/або завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, що заявлені у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до п.2, 3, 9 Порядку №1204, у випадках, зазначених у пункті 1 цього розділу, відповідний структурний підрозділ контролюючого органу складає податкове повідомлення-рішення за такими формами: «Ш» - у разі застосування штрафних санкцій за порушення строків сплати грошових зобов`язань (додаток 4).

Податкове повідомлення-рішення складається за кожним окремим податком, збором разом із штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) або штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами), передбаченими Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією (штрафом) та пенею за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у тому числі за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності), зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та пені із зазначенням у ньому дати та номера декларації (уточнюючого розрахунку), звіту за відповідний звітний період, щодо якого здійснюється розрахунок, та/або іншої інформації, необхідної для їх визначення.

Отже, з викладеного вбачається, що податкові повідомлення-рішення приймаються за результатами проведення контролюючим органом перевірки дотримання платником податку вимог податкового законодавства, та повинні ґрунтуватись на його висновках.

Однак судом встановлено, що у акті перевірки від 17.07.2020 року № 4117/15-32-51-04/05471158 встановлено порушення позивачем термінів сплати податкового зобов`язання, самостійно визначеного ним у податкових деклараціях з екологічного податку від 23.01.2018 року № та від 20.04.2019 року № , а штрафні санкції у прийнятому на підставі вказаного акту податковому повідомленні-рішенні від 10.09.2020 року № нараховані у зв`язку з порушенням позивачем строку сплати податкового зобов`язання, визначеного у податкових деклараціях № від 20.04.2018 року, № від 19.04.2017 року та № від 23.01.2018 року.

Тобто вбачається, що контролюючим органом при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми Порядку №1204, оскільки таке податкове повідомлення-рішення прийнято не на підставі висновків акту перевірки.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що ним подавались на реєстрацію податкові декларації з екологічного податку:

- за 4 квартал 2017 року № від 23.01.2018 року;

- за 4 квартал 2018 року № від 20.04.2019 року;

- за 1 квартал 2018 року № від 20.04.2018 року;

- за І квартал 2017 року № від 19.04.2017 року.

Проте, з акту перевірки, оскаржуваного додаткового повідомлення-рішення та даних ІКП (а.с.137-146) вбачається, що штрафні санкції позивачу нараховано за несвоєчасну сплату ним податкових зобов`язань по податковим деклараціям з екологічного податку:

- від 23.01.2018 року № ;

- від 20.04.2019 року № ;

- від 19.04.2017 року №.

При цьому відповідачем доказів подання АТ «Одеська ТЕЦ» таких податкових декларацій з екологічного податку від 23.01.2018 року № , від 20.04.2019 року № та від 19.04.2017 року № до суду не надано.

Отже, контролюючим органом застосовано до позивача штрафні санкції за порушення сплати ним податкових зобов`язань з екологічного податку по податкових деклараціях, які позивачем не подавались.

Також судом встановлено, що ухвалою господарського суду Одеської області від 15.06.2001 року у справі №17-2-18/01-5010 було порушено провадження в справі про визнання банкрутом публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (а.с.7).

Постановою господарського суду Одеської області від 13.12.2016 року у справі №17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 публічне акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» було визнано банкрутом та відкрито стосовно нього ліквідаційну процедуру.

У вказаній постанові у пункті 10 її резолютивної часини зазначено, що у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

15.01.2019 року господарський суд Одеської області ухвалою по справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010 задовольнив клопотання Фонду державного майна України від 03.04.2018, провадження по справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» закрив, скасовував мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру ліквідації АТ «Одеська ТЕЦ» та повноваження ліквідатора арбітражного керуючого припинив.

Як вбачається з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року по справі № 420/7821/20, АТ «Одеська ТЕЦ» зверталось двічі із запитами від 13.03.2020 № 13/07-422; від 17.04.2020 № 13/07-580 до податкового органу з проханням визнати податковий борг по податковим деклараціям, поданим в період ліквідаційної процедури погашеним на підставі норм закону. На підставі листа ГУ ДПС в Одеській області № 7305/10/15-32-51-04-09 від 15.04.2020 року було зазначено, що підстав для списання податкових зобов`язань немає.

При цьому, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року по справі № 420/7821/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.04.2021, адміністративний позов акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» задоволено.

Вказаним рішенням зокрема зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області припинити податкові зобов`язання акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», що виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури:

- з екологічного податку за 4 квартал 2016 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 24.01.2017 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 98779,44 грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 42432,93 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 104,88 грн.;

- з екологічного податку за І квартал 2017 року (із розрахунком №1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 19.04.2017 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 157957,97 грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 67321,95 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 324,70 грн.;

- з екологічного податку за 2 квартал 2017 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 13.12.2017 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 133,98 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 93,71 грн.;

- з екологічного податку за 3 квартал 2017 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 02.01.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 133,98 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 27,05 грн.;

- з екологічного податку за 4 квартал 2017 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 23.01.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 70441,70 грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 12080,74 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 28,74 грн.;

- з екологічного податку за 1 квартал 2018 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 20.04.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 188574,51 грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 24390,88 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 38,93 грн.;

- з екологічного податку за 2 квартал 2018 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 18.07.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 7529,76 грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 328,89 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 4,44 грн.;

- з екологічного податку за 3 квартал 2018 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) № від 23.10.2018 року за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 148,97 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 2,07 грн.;

- з екологічного податку за 4 квартал 2018 року № від 23.01.2019 року із уточнюючою податковою декларацією № від 20.04.2019 за 4 квартал 2018 року (із розрахунком № 1, розрахунком № 2, розрахунком № 3) за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення в сумі 100050,50 грн.; скиди забруднюючих речовин безпосередньо у водні об`єкти 62982,23 грн.; розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах 13,92 грн.

При цьому, рішення по справі №420/7821/20 прийнято з підстав того, що боржник у справі про банкрутство, щодо якого ухвалене рішення про визнання його банкрутом, на підставі положень ст.38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», має право на легітимне очікування щодо звільнення від податкового обов`язку сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом. Податковий обов`язок АТ «Одеська ТЕЦ», що виник в ліквідаційній процедурі в період з 13.12.2016 по 15.01.2019 на підставі податкових декларацій є припиненим у спосіб, встановлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

П`ятий апеляційний адміністративний суд у постанові від 28.04.2021 року у справі №420/7821/20 зазначив, що: «… системний аналіз положень пункту 1.3. статті 1 Податкового Кодексу України та положень частини першої статті 38 Закону 2343-XII дає підстави стверджувати, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом, крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

Таким чином, ґрунтовним є висновок суду першої інстанції, що виникнення у боржника, щодо якого введено ліквідаційну процедуру у справі про банкрутство, податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав після моменту визнання боржника банкрутом, матиме наслідком порушення права такого боржника, яке визначене законодавством, на звільнення від сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що у свою чергу суперечить принципу правової визначеності, який є одним із елементів верховенства права.

При цьому, норми частини першої статті 38 Закону 2343-XII не передбачають виникнення податкового обов`язку у боржника, щодо якого господарським судом відкрито ліквідаційну процедуру, з підстав самостійного визначення таким боржником обов`язку щодо обчислення та декларування податків, податкових зобов`язань, термін сплати за якими настав після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

Тому, враховуючи приписи частини першої статті 38 Закону про банкрутство, а також положення підпункту 1.3. статті 1 та підпункту 14.1.147 статті 14 Податкового Кодексу України, суд першої інстанції правильно зазначив, що подання боржником, щодо якого введено ліквідаційну процедуру, декларацій до контролюючого органу не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

… Отже, податкові декларації з податків, податкових зобов`язань, за 2017-2018 роки подано позивачем в період ліквідаційної процедури після визнання банкрутом, а відтак, суми визначених самостійно податкових зобов`язань не є підставою виникнення у такого боржника зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Також суд зазначає, що боржник у справі про банкрутство, щодо якого ухвалене рішення про визнання його банкрутом, на підставі положень статті 38 Закону про банкрутство має право на легітимне очікування щодо звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом».

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом також встановлено, що АТ «Одеська ТЕЦ» здійснило платіж (код виду сплати « 101» - код сплати суми податків і зборів) відповідно до платіжного доручення № 704 від 15.05.2020 року (а.с.80) 67597,79 грн згідно податкової декларації з єдиного податку № від 22.04.2020 року (а.с.29-45).

За приписами пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

При цьому, відповідно до пункту 37.3 статті 37 Податкового кодексу України, підставами для припинення податкового обов`язку, крім його виконання, є, зокрема скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб.

Слід зазначити, що Податковий кодекс України не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій відповідно до пункту 1.3 ПК України.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів врегульовано Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року №2343-XII (в редакції Закону №4212-VI від 22.12.2011 та послідуючими змінами, чинними станом на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення) (далі Закон № 2343-XII).

Частиною першою статті 7 Закону №2343-XII передбачено, що щодо боржника застосовуються такі судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника; мирова угода; санація (відновлення платоспроможності) боржника; ліквідація банкрута.

Згідно з частиною 1 статті 38 Закону № 2343-XII, з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, окрім іншого - строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав; у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

За приписами пункту 4-3 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2343-XII, провадження у справах про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, підлягає припиненню, крім тих, що ліквідуються за рішенням власника.

Після припинення провадження у справі про банкрутство, забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Зазначені дії не поширюються на задоволення вимог поточних кредиторів, на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, на відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Враховуючи зазначені норми матеріального права, аналіз положень пункту 1.3. статті 1 Податкового кодексу України, частини першої статті 7 та частини першої статті 38 Закону 2343-XII, дає підстави дійти висновку, що з моменту визнання боржника у справі про банкрутство банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, порядок погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з такого боржника регулюється Законом 2343-XII.

Отже, системний аналіз положень пункту 1.3. статті 1 Податкового кодексу України та положень частини першої статті 38 Закону 2343-XII дає підстави стверджувати, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), котрі нараховані після моменту визнання боржника банкрутом, крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

У справі про визнання банкрутом АТ «Одеська ТЕЦ» було визнано кредиторську заборгованість зі слати податків на суму 18857770,37 грн перед ДПІ в Суворовському районі м. Одеси в третю чергу. Під час ліквідаційної процедури ліквідатором було здійснено повне погашення визначених кредиторських вимог ДПІ в Суворовському районі м. Одеси в третю чергу, а інші грошові вимоги зі сплати податків та зборів перед податковими органами не визнавались.

В свою чергу, судовим рішенням по справі № 420/7821/20 визнано незаконним нарахований податковий борг, який виник у позивача під час процедури ліквідації та зобов`язано ГУ ДПС в Одеській області припинити податкові зобов`язання, які виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури.

Судом встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №1089-р від 07.11.2014 внесені зміни до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.02.2013 №96 «Про приватизацію об`єктів паливно-енергетичного комплексу», яким було включено АТ «Одеська ТЕЦ» до переліку об`єктів паливно-енергетичного комплексу та групи Г, які підлягають приватизації, які були чинними на момент постановлення ухвали господарським судом Одеської області від 15.01.2019 по справі № 17-2-1-7-5-6-5-21-2-32-39-18/01-5010.

Відповідно до п.4-3 Розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2343-XII, після припинення провадження у справі про банкрутство боржників, якими є державні підприємства та/або господарські товариства, більше ніж 50 відсотків акцій (часток) яких прямо чи опосередковано належать державі, щодо яких прийнято рішення про приватизацію, зокрема, не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, зупиняється перебіг позовної давності, не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Таким чином, з часу визнання позивача банкрутом та запровадження ліквідаційної процедури до припинення справи про банкрутство, у позивача не виникло жодних податкових зобов`язань, в тому числі податкового боргу.

При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача у відзиві про те, що абз. 2 п. 4-3 розділу Х Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не визначає заборони застосування штрафних санкцій контролюючим органом до суб`єктів господарювання, щодо яких було закрито провадження про банкрутство, оскільки це прямо спростовується змістом цієї норми, зокрема після припинення провадження у справі про банкрутство не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог.

Слід також зазначити, що законодавець, встановлюючи норму закону про обов`язковість припинення провадження у справах про банкрутство державних підприємств (в т.ч. підприємств, в статутному капіталі яких є 50% акцій та більше належить державі), також встановив обмеження певних дій щодо таких підприємств після припинення провадження в справі про банкрутство. Підприємство фактично залишається банкрутом, але тільки в силу Закону скасовується такий його статус.

Враховуючи пункт 1.3. статті 1 Податкового кодексу України, а також те, що положеннями ст. 38 Закону України «Про відновлення і платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (яка встановлює наслідки визнання боржника банкрутом внаслідок відкриття ліквідаційної процедури, що є однією із судових процедур у справі про банкрутство) встановлено, що з моменту визнання боржника банкрутом (ухвалення постанови у справі про банкрутство) у банкрута не виникає обов`язку зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), то на підставі підпункту 37.3.4 статті 37 ПК України, нормами ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено підставу для припинення податкового обов`язку боржника, якого визнано банкрутом, щодо обчислення та сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) термін сплати яких настав після моменту визнання боржника банкрутом.

Аналогічна правова позиції викладена Верховним Судом у постановах від 12.03.2019 по справі № 910/14827/16, від 16.04.2019 по справі № 925/871/15.

З огляду на вищевикладене, самостійне декларування АТ «Одеська ТЕЦ» податкових зобов`язань у податкових деклараціях з екологічного податку під час провадження у справі про банкрутство позивача не впливає на встановлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» порядок звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом.

У свою чергу, звільнення від податкового обов`язку щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін сплати яких настав в період після прийняття постанови про визнання боржника банкрутом, зумовлює раціональне сподівання такого боржника на те, що після встановлення його неплатоспроможності у нього не виникають додаткові зобов`язання, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 910/14827/16.

Більш того, згідно з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.11.2020 року по справі № 420/7821/20, яке набрало законної сили 28.04.2021 року, Головне управління ДПС в Одеській області зобов`язано припинити податкові зобов`язання акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ», що виникли на підставі податкових декларацій, поданих під час ліквідаційної процедури, зокрема з екологічного податку.

Таким чином, податковий орган не мав права зараховувати сплату по поточній податковій декларації від 22.04.2020 року № в рахунок сплати податкових зобов`язань, що виникли під час процедури ліквідації, на протязі якої не виникає жодних зобов`язань, зокрема зі сплати податків та зборів, рівно як і змінювати призначення платежу на об`єкт оплати.

Отже, на підставі вищезазначеного суд доходить висновку, що податкове повідомлення-рішення від 10.09.2020 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява АТ «Одеська ТЕЦ» підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 10, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов акціонерного товариств «Одеська ТЕЦ» до Головного управління ДПС в Одеській області (), Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166), про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 10.09.2020 № .

Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166) за рахунок бюджетних асигнувань на користь акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» судові витрати у розмірі 2270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - Акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» (вул.Церковна, 29, м.Одеса, 65003, );

Відповідачі:

- Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, );

- Головне управління ДПС в Одеській області (вул.Семінарська, 5, м.Одеса, 65044, код ЄДРПОУ ВП №44069166).

Суддя С.М. Корой