Справа № 520/25362/21
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 р. № 520/25362/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057), в якому просить суд: скасувати податкове повідомлення - рішення від 15.11.2021 № 0-2030 та податкове повідомлення - рішення від 15.11.2021 №0-2030.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що контролюючим органом безпідставно та необґрунтовано прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.11.2021 № 0-2030 та від 15.11.2021 №0-2030, відтак останні слід скасувати у судовому порядку.

Ухвалою суду від 06.12.2021 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження по справі.

Представник відповідача надав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що адміністративний позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні.

Суддя у період з 30.12.2021 по 12.01.2022 знаходився у відпустці.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності № 51236622 від 30.12.2015 за ОСОБА_1 , на праві власності, наявні:

- нежитлова будівля цех по виробництву ковбас та м`ясних напівфабрикатів, літ. «А-1», прибудова, літ. «а», прибудова, літ. «а1», топочна, літ «а2», навіс, літ. «а3», прибудова, літ. «а4», вбиральня, літ. «К», погріб, літ «П», огорожа № 1,2,3,4,5; зливна яма №6, загальною площею 1765,8 кв.м;

- нежитлова будівля - склад, літ «Б», загальною площею 49,0 кв.м.;

- нежитлова будівля бійня, літ «В-1», прибудова, літ «в», загальною площею 328,2 кв.м;

- нежитлова будівля склад, літ. «Г-1», навіс, літ. «г», ганок, загальною площею 250,5 кв.м.;

- нежитлова будівля склад, літ. «Д», загальною площею 97,2 кв.м.;

- нежитлова будівля погріб, літ. «Ж», загальною площею 297,5 кв.м;

- нежитлова будівля склад, літ. « 3-1», навіс, літ. «з», загальною площею 770,0 кв.м.

Загальна площа: 3558,2 кв.м.

Головним управлінням ДПС у Харківській області сформовано:

- податкове повідомлення-рішення №0-2030 від 15.11.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем Податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 18010300 за 2020 рік у сумі 10102,26 грн;

- податкове повідомлення-рішення №0-2030 від 15.11.2021, відповідно до якого ОСОБА_1 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2. пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем Податок на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки сплачений фіз. особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості 010300 за 2020 рік у сумі 124245,60 грн.

Не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Також в матеріалах справи наявний висновок експерта №105 за результатами судової будівельно-технічної експертизи по справі № 520/25362/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення, з якого вбачається, що 22 грудня 2021 року на підставі п.3 ст.101, ст.104 КАСУ та ст.7-1 Закону України «про судову експертизу» було укладено договір №21105 між ОСОБА_2 та судовим експертом Федоровим Дмитром Федоровичем про ведення судової експертизи на замовлення учасника справи шляхом залучення експерта.

На вирішення експертизи поставлене наступне питання: «чи належать будівлі загальною площею 3558, кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 до будівель промисловості, віднесених до групи «Будівлі промисловості та склади» (код125) Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000?»

У висновку по вказаному питанню експерт дійшов висновку, що відповідно до Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000, нежитлові будівлі загальною площею 3558, кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 відноситься до будівель промисловості (група 125 «Будівлі промисловості та склади»).

Вирішуючи даний спір, суд виходить з таких підстав.

Відповідно п.п. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Також, у п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПКУ визначено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Відповідно до п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПКУ база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно з п.п 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПКУ ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Судом встановлено, що при визначенні податкового зобов`язання за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 15.11.2021 №0-2030 за 2020 рік відповідачем віднесено належні позивачу будівлі до об`єктів нежитлової нерухомості, що підлягають оподаткуванню за ставками податку у розмірі 1,2 відсотка від мінімальної заробітної плати, за оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 15.11.2021 № 0-2030 за 2020 рік у розмірі 0,2 відсотка від мінімальної заробітної плати.

При віднесенні зазначених приміщень контролюючий орган обчислив базу оподаткування на підставі даних державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до яких відомостей щодо цільового призначення відсутні.

Згідно з підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом є 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначено перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування, до яких віднесено будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

В силу вимог підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України у нежитловій нерухомості виділяють, зокрема будівлі офісні (будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей), будівлі промислові та склади.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507. будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії". 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості". 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Судом встановлено, що позивач є власником нежитлових будівель, які за вимогами ДК 018-2000 належить до групи 125 "Будівлі промислові та склади", що також підтверджується наявним в матеріалах справи висновком експерта №105.

Будівлі, що використовуються або зареєстровані для декількох призначень повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення. Головне призначення повинно бути визначене таким чином: - обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання.

Враховуючи те, що Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 є частиною чинного законодавства України та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, то він може застосовуватися для визначення статусу нежитлового приміщення, будівлі або споруди.

Суд зазначає, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Таке правозастосування відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному ним у постанові від 31.01.2018 у справі №822/2624/16.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем при визначенні податкових зобов`язань позивача за 2020 рік неправомірно застосовані ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому суд вважає податкові повідомлення-рішення від 15.11.2021 № 0-2030 та податкове повідомлення - рішення від 15.11.2021 №0-2030 протиправними, в наслідок чого, приходить до висновку про необхідність їх скасування.

Відповідно до п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" (Заява N 4909/04, 10 лютого 2010 року) Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із проведенням експертиз.

Згідно з ч. 3 ст. 101, ч. 1 ст. 104 КАС України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

За змістом ч. 5 ст. 137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем замовлено судову будівельно-технічну експертизу судовому експерту Федорову Дмитру Федоровичу з приводу належності будівлі загальною площею 3558, кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 до будівель промисловості, віднесених до групи «Будівлі промисловості та склади» (код125) Державного класифікатора будівель і споруд ДК 018-2000. Заперечень щодо вартості проведеного дослідження, а також щодо належності даного доказу відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області 14500,00 грн в рахунок відшкодування судових витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони.

Керуючись ст.ст. 5-10, 19, 77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Пушкінська, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення від 15.11.2021 № 0-2030 та податкове повідомлення - рішення від 15.11.2021 №0-2030

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1343 (одна тисяча триста сорок три) грн 48 коп. та витрати на оплату судової будівельно-технічної експертизи по справі №520/25362/21 у розмірі 14500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов