Справа № 160/26544/21
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
21 грудня 2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), в якій позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2014 - 2021 роки; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2014 - 2021 роки.
Ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
ОСОБА_1 з 09.10.2014 р. по 08.10.2021 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , військовій частині НОМЕР_2 , військовій частині НОМЕР_3 та весь час був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 .
08.10.2021 р. позивача було звільнено з військової служби.
Відповідно до військового квитка в період 2014 - 2021 років позивач займав посади: планшетист (09.10.2014 - 21.07.2019), водій - електрик (22.07.2019 - 08.10.2021), які відносяться до переліку посад військовослужбовців, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони та забезпечують недоторканність повітряного простору.
Проте при звільненні відповідачем не проведено з позивачем розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702.
Виконання обов`язків військової служби за посадою планшетист дає право на щорічну додаткову відпустку терміном 10 діб.
Виконання обов`язків військової служби за посадою водій - електрик дає право на щорічну додаткову відпустку терміном 5 діб.
Відтак за 2014 - 2019 роки позивач не використав 60 діб щорічної додаткової відпустки, за 2020 - 2021 роки позивач не використав 10 діб щорічної додаткової відпустки.
Всього позивач не використав 70 діб щорічної додаткової відпустки.
25.10.2021 р. позивачем надіслано поштою заяву до відповідача щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки.
Відповідачем зазначено, що позивач не набув право на отримання грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Позивач бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки вважає протиправною, на підставі чого звернувся до суду.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
27.01.2022 р., шляхом поштового зв`язку, представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне.
Щодо нарахування грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за період 2014 2021 роки, представник відповідача зазначає, що позивач із заявою щодо виплати таких коштів не звертався. При цьому, зазначає, що позивачем був пропущений як спеціальний - місячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, так і загальний - шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з позовом, передбачений ч. 2 ст. 122 КАС України. Жодних належних і допустимих доказів щодо причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, які б унеможливлювали позивача своєчасно звернутись за судовим захистом, обставин та поважних причин, що свідчать про наявність об`єктивних перешкод для подання позову у встановлений законодавством строк в матеріалах справи не міститься. Таким чином, доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом Позивачем не надано, а судом не встановлено підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними. Таким чином, представник відповідача зазначає, що у останнього відсутні підстави для нарахування позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2014 - 2021 роки.
На підставі викладеного вище, представник відповідача просить суд у ззадоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
На підставі викладеного вище, суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
Позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом Серії НОМЕР_4 , копія якого міститься в матеріалах справи.
ОСОБА_1 (має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_5 , копія якого міститься в матеріалах справи.
В матеріалах справи містяться відомості, що ОСОБА_1 з 09.10.2014 р. по 08.10.2021 р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , військовій частині НОМЕР_2 , військовій частині НОМЕР_3 та весь час був зарахований на грошове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями, які містяться в матеріалах справи.
08.10.2021 р. позивача - ОСОБА_1 було звільнено з військової служби, що підтверджується Витягом з наказу Міністерства оборони України командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 08.10.2021 р. №218.
Відповідно до військового квитка, копія якого міститься в матеріалах справи, в період 2014 - 2021 років позивач займав посади: планшетист (09.10.2014 - 21.07.2019), водій - електрик (22.07.2019 - 08.10.2021), які відносяться до переліку посад військовослужбовців, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони та забезпечують недоторканність повітряного простору.
В матеріалах справи відсутні відомості, що при звільненні позивача, відповідачем не проведено з останнім розрахунки щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої п. 4 ст. 10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702.
Виконання обов`язків військової служби за посадою планшетист дає право на щорічну додаткову відпустку терміном 10 діб.
Виконання обов`язків військової служби за посадою водій - електрик дає право на щорічну додаткову відпустку терміном 5 діб.
Відтак за 2014 - 2019 роки позивач не використав 60 діб щорічної додаткової відпустки, за 2020 - 2021 роки позивач не використав 10 діб щорічної додаткової відпустки.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами частини 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-ХІІ від 22 жовтня 1993 року учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 4 Закону України "Про відпустки" передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до абз. 3 ч. 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Таким чином, законодавцем встановлено обмеження щодо використання додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим ч. 4 ст. 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та іншими законами, та надано військовослужбовцеві право вибору однієї з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення.
Також дана норма міститься і в п. 12 Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2012 р. № 702: у разі коли військовослужбовець має право на додаткову відпустку за різними підставами, надання такої відпустки проводиться за однією з них за бажанням військовослужбовця.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 затверджено переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5.
Додаток 2 Переліком військових посад Збройних Сил, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та Інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку містить перелік військових посад Збройних Сил, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку.
Пунктами 7 та 98 цього Переліку передбачено, що планшетист та водій - електрик, які несуть бойове чергування з протиповітряної оборони, протичовнової оборони, спеціальне "чергування з протипідводно-диверсійної оборони та забезпечують недоторканність повітряного простору та простору в межах територіального моря України мають право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 10 та відповідно 5 календарних днів.
Здійснивши системний аналіз зазначених як зазначених вище норм чинного законодавства, так і доводів сторін, суд зазначає наступне.
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 08.10.2021 року №218 позивача виключено зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення.
В тексті означеного наказу також зазначено, що щорічна основна відпустка за 2021 рік використана тривалістю 30 діб (з 18 січня по 23 січня 2021 року та з 19 липня по 11 серпня 2021 року). Відповідно до пункту 7 розділу 31 наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 "Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України та деяким іншим особам" провести відрахування грошового забезпечення за 07 діб використаної відпустки за 2021 рік.
Грошову допомогу на оздоровлення за 2021 рік отримав.
Матеріальну допомогу за 2021 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженої наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260, отримав.
Виплатити щомісячну премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 123% від посадового окладу, надбавку за особливості проходження служби у розмірі 78% з урахуванням окладу 7 за військовим званням посадового окладу та надбавки за вислугу років за період з 01 жовтня до 08 жовтня 2021 року.
При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо здійснення розрахунку з позивачем.
Таким чином, позивач, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, займаючи в 2014 - 2021 роках посади, передбачені Додатком 2 до Постанови №702, мав право на щорічну додаткову відпустку на підставі частини четвертої статті 10-1 Закону. Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Тобто, позивачем, як військовослужбовцем не використано право на отримання компенсації за одну з додаткових відпусток із збереженням грошового та матеріального забезпечення, а саме за додаткову відпустку як учаснику бойових дій. Отже, законодавчо встановлені підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за виконання обов`язків, які пов`язані з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюються в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 2014 по 2021 роки позивачем не використані.
Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього.
Завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи в публічно-правових відносинах. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
У зв`язку з викладеним, у порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права.
На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії
Стосовно доводів військової частини НОМЕР_1 щодо пропуску позивачем місячного строку звернення до суду із позовом, то суд зазначає, то такі доводи є безпідставними, з огляду на наступне.
Так, у даному випадку відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).
Так, спеціальним законодавством прямо не врегульовано питання строків звернення до суду у зв`язку з порушенням відповідачем законодавства про оплату праці (виплату грошового забезпечення), однак за змістом п. 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року № 260 грошова компенсація виплачується за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки. Отже, право на отримання таких виплат не обмежується жодним строком.
З огляду на зазначені обставини, суд вважає, що стягнення сум компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не обмежені позовною давністю. На час відпустки, яка хоча і непов`язана з виконанням службових обов`язків, за особою зберігається заробітна плата (грошове забезпечення), такі виплати включаються до фонду заробітної плати і є невід`ємною його частиною. Це ж саме стосується і компенсації при звільненні за невикористані дні відпустки.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 620/4218/18.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку зі звільненням ОСОБА_2 від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 242 - 244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.
Визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2014 - 2021 роки протиправною.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702 за 2014 - 2021 роки.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Суддя Є.О. Жукова