Справа № 160/16710/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/16710/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року (суддя Олійник В.М.) у справі №160/16710/21 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

встановиВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в задоволенні запиту ОСОБА_1 на отримання публічної інформації (вих.№5 від 28 лютого 2021 року), та надання ОСОБА_1 запитуваної інформації, а саме: адрес у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік об`єктів комунальної власності Межиріцької ОТГ, які підлягають приватизації; копії переліку об`єктів комунальної власності Межиріцької ОТГ, які підлягають приватизації;

- зобов`язати Виконавчий комітет Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) адреси у мережі Інтернет сторінки на веб-сайті Межиріцької ОТГ, та сторінки на Єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на яких оприлюднений у формі відкритих даних, перелік об`єктів комунальної власності Межиріцької ОТГ, які підлягають приватизації; копії переліку об`єктів комунальної власності Межиріцької ОТГ, які підлягають приватизації.

Також, позивач просив стягнути на його користь з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 3600,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

визнано протиправними дії Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області щодо відмови у задоволенні запиту ОСОБА_1 на отримання публічної інформації (вих.№5 від 28 лютого 2021 року) та надання запитуваної інформації, а саме: копії переліку об`єктів комунальної власності Межиріцької ОТГ, які підлягають приватизації;

зобов`язано Виконавчий комітет Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області () надати

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) інформацію щодо переліку об`єктів комунальної власності Межиріцької ОТГ, які підлягають приватизації.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд першої інстанції відмовив позивачу у стягненні витрат на правову допомогу з тих підстав, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про те, що такі витрати фактично були понесені.

Не погодившись з рішенням суду, в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив змінити рішення суду першої інстанції в цій частині та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3600,00 грн. В апеляційній скарзі позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відшкодуванню підлягають лише ті судові витрати, які фактично сплачені стороною на момент вирішення судом питання про їхній розподіл. Скаржник, з посиланням на практику Верховного Суду, зазначає, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Вказує, що, виходячи з приписів п.1 ч.3 ст.134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. У контексті викладеного позивач зазначає, що він надав суду Акт приймання-передачі наданих послуг та Звіт про виконання Договору, якими встановлено конкретний вид послуг та їхню вартість, та Договір про надання правової допомоги, яким передбачено порядок розрахунків - протягом шести місяців з дня підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Оскільки такий Акт був складений 15.09.2021, то сплата суми гонорару має бути проведена у строк до 15.03.2022. У зв`язку з чим, відмова суду першої інстанції у стягненні витрат на правову допомогу з посиланням на відсутність доказів оплати гонорару є необґрунтованою, так як станом на час прийняття оскаржуваного рішення строк його сплати ще не настав.

Відповідач у відзиві заперечує проти аргументів апеляційної скарги, зазначаючи, що у спірному випадку відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача, зокрема, з огляду на відсутність доказів їх оплати позивачем.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що сторони своїм процесуальним правом щодо оскарження рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті заявлених позовних вимог не скористалися, а судове рішення оскаржено позивачем в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в цій частині.

Частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно зі статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Матеріали справи свідчать про те, що 17.02.2021 року між Адвокатським об`єднанням Бірюк, Мігульов і партнери та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правової допомоги № 17/02-3.

Відповідно до п. 1.1. Договору ОСОБА_1 замовляє Адвокатському об`єднанню надання професійної правничої допомоги (юридичні, консультаційні та представницькі послуги) з питань, зокрема, представництва та захисту його інтересів в судах.

Згідно Додаткової угоди №1 від 01.09.2021 року до Договору про надання правової допомоги №17/02-3 від 17.02.2021 року, сторони домовилися викласти п.4.9. договору в наступній редакції: клієнт сплачує гонорар об`єднанню, а також інші витрати понесених ним, на протязі 6 (шести) місяців з дня підписання Акту приймання-передачі наданих послуг. Гонорар та інші виплати за цим договором сплачується клієнтом готівкою або здійснюється ним у безготівковому порядку на банківський рахунок об`єднання.

На виконання Договору про надання правової допомоги №17/02-3 від 17.02.2021 року сторонами складено Акт приймання-передачі наданих послуг від 15.09.2021, яким погоджено, що послуги, зазначені в Звіті про виконання Договору від 15.09.2021 були надані Об`єднанням у встановлені терміни і в повному обсязі (п.1); загальна вартість послуг Об`єднання, наданим ним Клієнту, становить 3600,00 грн.

Відповідно до Звіту про виконання Договору від 15.09.2021 Об`єднанням в рамках Договору були надані послуги у вигляді: підготовки та подання позовної заяви до Дніпропетровського окружного адміністративного суду про визнання протиправною відмови Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в задоволенні запиту Клієнта на отримання публічної інформації (вих. №5 від 28.02.2021), та зобов`язання надати Клієнту запитувану інформацію.

Згідно даного Звіту тривалість послуги складає 3 години, а її вартість 3600,00 грн.

Отже, надані позивачем письмові докази свідчать про те, що на стадії розгляду справи у суді першої інстанції позивачу було надано послуги правової допомоги, які оцінені сторонами договору у 3600,00 грн.

Разом з тим, у їх відшкодуванні позивачу судом першої інстанції було відмовлено з тих підстав, що позивачем не було надано доказів, які б свідчили про те, що такі витрати фактично були понесені.

З приводу таких підстав для відмови у стягненні витрат на правову допомогу слід зазначити те, що ч.3 ст.134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат враховуються не лише витрати на правничу допомогу у вигляді фактично сплачених сум, а і витрати на правничу допомогу у вигляді сум, які підлягають сплаті відповідною стороною.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що питання застосування частини сьомої статті 139 КАС України щодо доведеності розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу неодноразово було предметом дослідження у Верховному Суді. Так, відповідно до постанов Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20), від 5 березня 2021 року (справа № 200/10801/19-а), від 16 березня 2021 року (справа № 520/12065/19), постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року (справа № 922/445/19), у яких сформульовано правовий висновок, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позивача про те, що оскільки сторонами Договору про надання правової допомоги визначено умови сплати гонорару, відповідно до яких гонорар сплачується протягом шести місяців з дня підписання Акту наданих послуг (в даному випадку до 15.03.2022), і цей строк на час ухвалення судом першої інстанції рішення (19.11.2021) не настав, то суд першої інстанції безпідставно відмовив у відшкодуванні витрат на правову допомогу з тих підстав, що суду не було надано доказів фактичної оплати вартості послуг правової допомоги.

Що співмірності заявлених до відшкодування витрат.

Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч.6-7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, з огляду на положення вказаних норм права, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, якщо це буде доведено стороною, якою має бути заявлено клопотання про зменшення таких витрат.

У поданих відзивах на позовну заяву та апеляційну скаргу відповідач заперечував співмірність, обґрунтованість та доцільність розміру витрат на правничу допомогу, які заявлені позивачем до відшкодування, зазначаючи, що вказана справа є нескладною, матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження та підготовку б яких адвокат витратив значний час.

Суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими такі аргументи відповідача, та зазначає, що дана справа є справою незначної складності, розгляд якої здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін (у письмовому провадженні). Суть наданої правничої допомоги, на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, згідно Звіту про виконання Договору полягала у підготовці та поданні до суду позовної заяви. У суду апеляційної інстанції наявні підстави вважати, що адвокатом не було докладено значно великих зусиль для складання позовної заяви, з огляду на предмет спору у цій справі, що не потребує вивчення великої кількості документів та дослідження норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Також, суд бере до уваги доводи відповідача, що цей позов є типовим до ідентичних позовів, складених адвокатом Об`єданання, по іншим адміністративним справам.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що вищенаведені обставини дають підстави для зменшення витрат на правничу допомогу. Оцінивши у контексті названих процесуальним законом критеріїв співмірності, заявлений до відшкодування позивачем розмір витрат на оплату правових послуг на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 1000,0грн., оскільки такий розмір відповідає принципам співмірності, обґрунтованості та справедливості.

З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити, доповнивши його резолютивну частину новим абзацом щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 1000,00грн., в решті рішення суду слід залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі позивачем заявлено до відшкодування витрати на правову допомогу у розмірі 1800,00 грн., суть якої полягала у підготовці апеляційної скарги.

На підтвердження таких витрат позивачем надано:

акт приймання-передачі наданих послуг від 17.12.2021, складений на виконання Договору про надання правової допомоги №17/02-3 від 17.02.2021;

звіт про виконання Договору від 17.12.2021, згідно якого Адвокатським Об`єднанням «Бірюк, Мігульов і Партнери» в рамках Договору були надані послуги ОСОБА_1 у вигляді: підготовки апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2021 року у справі №160/16710/21. Згідно даного Звіту тривалість послуги складає 1 годину, а її вартість 1800,00 грн.

Дослідивши надані позивачем докази, суд апеляційної інстанції доходить висновків, що останні свідчать про надання позивачу послуг з правової допомоги на стадії апеляційного розгляду справи, які оцінені сторонами договору у 1800,00 грн.

При цьому суд бере до уваги, що за умовами Договору про надання правової допомоги, строк оплати даних витрат протягом шести місяців від дня підписання Акту приймання-передачі наданих послуг, що на даний час не сплив.

Оцінивши у контексті критеріїв співмірності, зазначений позивачем розмір витрат на оплату правових послуг, беручи до уваги наявні заперечення відповідача щодо співмірності таких витрат, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що співмірним, справедливим розміром витрат на правову допомогу, які можуть бути стягнуті на користь позивача, є 1500,00 грн., як сума яка відповідає складності справи та є адекватною тому обсягу правової допомоги, яка надана позивачу у межах цієї справи на стадії апеляційного перегляду справи.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року по справі №160/16710/21 змінити, доповнивши резолютивну частину рішення суду абзацом наступного змісту:

«Стягнути з Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.»

В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року по справі №160/16710/21- залишити без змін.

Стягнути з Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 17.02.2022р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк