Справа № 460/3044/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2022 року м. Рівне №460/3044/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки
доОСОБА_1
про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (далі - позивач) звернувся з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення коштів.

Позивач просить суд:

- стягнути на користь держави в особі Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з ОСОБА_1 кошти в розмірі 9246,48грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що колишній військовий комісар ІНФОРМАЦІЯ_1 полковник ОСОБА_1 у встановлені законом терміни не виконав судове рішення. Отже, існують підстави для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.

Ухвалою суду від 08.10.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

У встановлений судом строк відзив на позовну заяву подано не було.

Враховуючи вимоги ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вважає за можливе вирішити справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, то відповідно до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 22.04.2020 №99 "Про результати внутрішнього фінансового аудиту та аудиту відповідальності фінансового господарської діяльності ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 11.02.2017 по 29.02.2020" начальнику відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковнику ОСОБА_2 відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608, наказано у термін до 14.05.2020 провести службове розслідування за фактом виплати заробітної плати на суму 43512,08грн за час вимушеного прогулу згідно рішеннями судів внаслідок незаконного звільнення працівника ОСОБА_3 , за результатами якого надати пропозиції щодо притягнення винних осіб до відповідальності (до п.7 прозозицій Аудиторського звіту) (а.а.с.22-24).

В акті службового розслідування, затвердженого 09.06.2020 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 (а.а.с.25-40), вказано про неефективні управлінські рішення та порушення вимог чинного законодавства України при звільненні громадянки ОСОБА_5 з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також при її поновленні на роботі та подальшому розрахунку при звільненні з роботи за власним бажанням (п.3.7 розділу 3).

Також у цьому акті зазначено, що неправомірні дії колишнього військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_1 виражають у неналежному ставленні до виконання своїх функціональних обов`язків, порушення ч.7 ст.235 Кодексу законів про працю України, п.15 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі затвердженого постановою Верховної Ради України 23.06.1995 (яке діяло на той час), пунктів 4.3.2.1, 4.4, 4.8 Інструкції з організації представництва інтересів Міністерства оборони України, органів військового управління, армійських корпусів, повітряних командувань, об`єднань, з`єднань, військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України під час розгляду справ судами загальної юрисдикції, ведення претензійно-позовної роботи та виконання рішень судів (яка діяла на той час), затвердженої наказом Міністерства оборони України №686 від 14.12.2007, а також було порушено статті 16, 36 та абз.7, 8, 16, 21 ст.59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (п.4.2 розділу 4).

Наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) від 09.06.2020 №142 зобов`язано начальника відділу фінансового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.1 ст. 10, п.2 ст.11 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, заподіяну державі" підготувати відповідні матеріали та надіслати до командира Військової частини НОМЕР_1 для притягнення до матеріальної відповідальності та відшкодування 50 % шкоди завданої державі, колишнім військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_1 , на даний час проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника відділу, яка була безспірно списана Головним управлінням Державної казначейської служби України у Донецькій області на користь ОСОБА_5 з реєстраційного рахунку №1760 Донецького обласного військового комісаріату 17.07.2017 в сумі 18492,96грн (вісімнадцять тисяч чотириста дев`яносто дві гривні 96 копійок), середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2016 по 19.10.2016. Розмір завданої шкоди складає 9246,48грн (дев`ять тисяч двісті сорок шість гривень 48 копійок) (а.а.с.14-15).

13.06.2020 Донецький обласний військовий комісаріат звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з листом №10/562, у якому просив прийняти рішення щодо відшкодування завданих державі збитків полковником ОСОБА_1 (а.а.с.43-47).

Листом від 15.07.2020 №501/1637 Військова частина НОМЕР_1 повернула ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріали щодо притягнення полковника ОСОБА_6 до відповідальності без реалізації (а.а.с.41-42).

Оскільки ОСОБА_1 не відшкодував завдану шкоду, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спіним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.9 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999 №548-XIV (далі Статут) військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.16 Статуту кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України (ст.17 Статуту).

Статтею 26 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст.36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Згідно з абз.абз.7, 8, 17, 22 ст.59 Статуту, командир (начальник) зобов`язаний: завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності; встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України; особисто керувати кадровою роботою та відбором кандидатів для вступу до військових навчальних закладів; під час вирішення питань, пов`язаних з трудовою діяльністю працівників, суворо додержуватися законодавства про працю.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України 21.11.2017 №608, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі Порядок №608).

Відповідно до п.7 Порядку №608 (в редакції, чинній на час вчинення проступку). службове розслідування за фактами заподіяння державі матеріальної шкоди проводиться з дотриманням вимог Постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР "Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі".

Згідно з п.7 Порядку №608 (в редакції, чинній на час проведення службового розслідування), службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі"

У свою чергу підстави і порядок притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності на момент виникнення спірних правовідносин були регламентовані приписами Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (далі Положення №243/95-ВР).

Приписи Положення №243/95-ВР втратили чинність у зв`язку із набуттям чинності нормами Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 №160-IX (далі - Закон №160-IX), тобто з 31.10.2019.

Відповідно до п.1 Положення №243/95-ВР за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України.

Пунктом 2 Положення № 243/95-ВР передбачено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Згідно з п.3 Положення № 243/95-ВР, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Відповідно до п.4 Положення №243/95-ВР відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.

Пунктом 15 Положення № 243/95-ВР передбачено, що командири (начальники) військових частин, винні в незаконному звільненні чи переведенні робітника або службовця на іншу роботу, повністю відшкодовують матеріальну шкоду, заподіяну у зв`язку з оплатою за період вимушеного прогулу чи за період виконання ними нижчеоплачуваної роботи. Таку відповідальність командири (начальники) військових частин несуть також у разі затримання ними виконання ухвали суду або наказу вищого за підлеглістю командира (начальника) про поновлення робітника або службовця на роботі.

Згідно з абз.абз.2, 4 п.17 Положення № 243/95-ВР, у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми.

Пунктом 29 Положення № 243/95-ВР встановлено, що якщо військовослужбовця переведено на нове місце служби до прийняття рішення про відшкодування заподіяної ним шкоди, то матеріали розслідування, дізнання, рішення органів попереднього слідства та суду або витяг з акта ревізії, перевірки, інвентаризації надсилаються у п`ятиденний термін після закінчення розслідування, ревізії, перевірки чи інвентаризації на нове місце служби винного для притягнення його до матеріальної відповідальності. Командир (начальник) військової частини за новим місцем служби винної особи зобов`язаний у 15-денний термін з дня надходження матеріалів про заподіяння шкоди видати наказ щодо притягнення цієї особи до матеріальної відповідальності.

З аналізу наведених правових норм Положення № 243/95-ВР суд дійшов висновку, що істотними підставами притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків є: заподіяння прямої дійсної шкоди, протиправної їх поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, вини у заподіянні шкоди, при цьому наявність наведених обставин встановлюється шляхом проведення розслідування.

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону №160-IX, посадові (службові) особи, винні в незаконному звільненні зі служби чи переміщенні військовослужбовця, поліцейського, особи рядового та начальницького складу, за шкоду, завдану у зв`язку з виплатами такій особі матеріального і грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час проходження служби на нижчеоплачуваній посаді, несуть повну матеріальну відповідальність у судовому порядку.

Як було встановлено судом, начальником відділу соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 було проведено службове розслідування за фактом виплати заробітної плати на суму 43512,08грн за час вимушеного прогулу згідно з рішеннями судів внаслідок незаконного звільнення працівника Збройних Сил України ОСОБА_3 з посади спеціаліста 1 категорії Краматорського міського військового комісаріату Донецької області.

За фактом проведення даного службового розслідування складено акт службового розслідування, затверджений 09.06.2020 військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 (а.а.с.25-40) та військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 (з основної діяльності) прийнято наказ від 09.06.2020 №142 "Про результати службового розслідування" (а.а.с.14-15).

Під час проведення службового розслідування встановлено неефективні управлінські рішення військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .

Доказів оскарження результатів службового розслідування матеріали справи не містять.

Таким чином, позивачем доведено факт заподіяння відповідачем матеріальної шкоди на суму 9246,48грн.

Відповідно до ч.1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, а тому позов слід задовольнити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
Позов Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити повністю.

Стягнути на користь Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 9246 (дев`ять тисяч двісті сорок шість) гривень 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: Донецький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ).

Рішення складено 18 лютого 2022 року.

Суддя О.М. Дудар