Справа № 160/11303/21
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

17 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/11303/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року (суддя Горбалінський В.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 02.09.2021 року) в справі №160/11303/21 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання повторно розглянути клопотання,-

в с т а н о в и в:

09.07.2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулась до суду з позовом до Дніпровської міської ради (далі по тексту - відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Дніпровської міської ради № 357/5 від 24 березня 2021 року про відмовлену їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання від 30.06.2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.09.2021 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.01.2022 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Дніпровська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Свої вимоги обґрунтувала тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянтом зазначалось, що за умовами ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України передбачено звернення осіб, які бажають отримати земельну ділянку у власність, з клопотанням до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність особам, відповідно до своїх повноважень. Апелянт вказував, що повноваження міської ради на передачу земельних ділянок у власність або користування із земель комунальної власності відповідної територіальної громади для всіх потреб, регулюються правилами ст. 122 Земельного кодексу України, та рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою має прийняти рада на своєму пленарному засіданні, що і є її дискреційними повноваженнями. Апелянт вказував, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності з розгляду заяви позивача, було надано відповідну відповідь. Апелянт зазначав, що дії міської ради не перешкоджають розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Апелянт вказував, що дозвіл на розробку проекту землеустрою, разом як і відмова у наданні дозволу не є рішеннями, без яких не може бути реалізоване бажане право на отримання земельної ділянки у власність, відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не є протиправною, оскільки не має наслідком порушення прав та інтересів особи. Апелянт вказував, що наявний акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки, та встановлено, що земельна ділянка на яку позивач просить видати дозвіл на розробку проекту землеустрою по АДРЕСА_1 , одна з ділянок зайнята іншою особою, використовується по фактичному розміщенню будівництву, без відповідного рішення про її передачу у власність або надання у користування, доступ до земельної ділянки обмежений. Встановлено, що графічні матеріали та орієнтовний розмір земельної ділянки, яку бажає отримати ОСОБА_1 збігається з земельною ділянкою, де на межі наявні об`єкти нерухомості з ознаками самочинного будівництва. Апелянт вказував, що ОСОБА_1 до свого клопотання про отримання дозволу на розробку проекту землеустрою не долучила правовстановлюючих документів на нерухоме майно, технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна, що унеможливлює підготовку відповідного проекту рішення міської ради. Апелянт зазначав, що приватизація чи надання у користування громадянам земельних ділянок під об`єктом нерухомого майна проводиться у разі надання громадянами правовстановлюючих документів на майно.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_1 звернулась до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, натомість позивачу було відмовлено у наданні дозволу на підставі причини, яка не передбачена положеннями Земельного кодексу України. До повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності та вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до Кодексу. Надання земельної ділянки у користування із земель комунальної власності належить до виключних повноважень міської ради шляхом прийняття відповідних рішень на пленарному засіданні. Суд першої інстанції вказував, що ОСОБА_1 із дотриманням вимог ст.123 Земельного кодексу України сформувала та направила на адресу Дніпровської міської ради клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, таке клопотання було розглянуте, проте підставу для відмови вказано ту, що земельна ділянка, щодо якої подано клопотання можливо самовільно зайнята іншою особою. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, який розширеному тлумаченню не підлягає, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Позивач звернулася 30.06.2020 року до Дніпровської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку Земельного кодексу України, в межах передбаченого Земельним кодексом України місячного строку відповідачем не розглянуто клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та не прийнято відповідного рішення за результатом його розгляду.

Відповідно до матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Дніпровської міської ради із клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Управлінням з контролю за використанням та охороною земель складно акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельною ділянкою № 933-ДК/805/АП/09/01-20 від 20.07.2020 року, за результатами візуального обстеження було встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0595 га використовується ОСОБА_2 , по фактичному розміщенню будівництва, без відповідного рішення про її передачу у власність або надання у користування та відсутності вчиненого правочину щодо неї, доступ до земельної ділянки обмежений парканом. Про встановлену обставину, щодо наявності самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 повідомлено листом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 18.11.2020 року № 31-4-0.41-1237/90-20.

Листом Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами від 24.09.2020 року № 12/19-230 адвокату ОСОБА_3 надано копію відповіді Головного архітектурно-планувального управління, де повідомлено, що земельна ділянка знаходиться на існуючій території садибної житлової забудови, за даними інформаційної бази містобудівного кадастру відсутні відомості щодо наявності визначених червоних ліній АДРЕСА_2 , в районі запитуваної земельної ділянки, під час розроблення проекту землеустрою, межі земельної ділянки визначити з урахуванням червоних ліній.

24.03.2021 року Дніпровською міською радою прийнято рішення № 357/5, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що на зазначеній земельній ділянці наявні об`єкти нерухомого майна, правовстановлюючі документи на які не надано.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 116, ч. 1, 2, 4, 6, 7, 9, 10 ст. 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної чи державної власності для ведення особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Кодексу. Норми кодексу передбачають, що орган місцевого самоврядування, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, про те, що клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у користування земельної ділянки, відповідач повинен був розглянути у відведений термін, та перевірити клопотання на відповідність її вимогам статей 116, 121, 123 ЗК України і за наслідками перевірки - дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування (прийняти відповідне рішення) або, у разі виявлення обставин, передбачених ч.3 ст.123 ЗК України, - надати позивачу мотивовану відмову у наданні дозволу. Клопотання ОСОБА_1 належним чином розглянуте Дніпровською міською радою, проте у не відведений строк.

Підставою відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проте відповідач належним чином не розглянув клопотання, не надав відповідне рішення щодо розгляду клопотання.

Клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, відповідач повинен був розглянути, перевірити клопотання на відповідність вимогам статей 116, 118, 121 ЗК України і за наслідками перевірки - дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Відповідач мотивує свою відмову тим, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0595 га використовується ОСОБА_2 , по фактичному розміщенню будівництва, без відповідного рішення про її передачу у власність або надання у користування та відсутності вчиненого правочину щодо неї, доступ до земельної ділянки обмежений парканом. Проте, ОСОБА_1 не просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, щодо конкретної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . Позивачем у клопотанні до Дніпровської міської ради на виконання вимог Земельного кодексу України вказано орієнтовне місце розміщення земельної ділянки - по АДРЕСА_1 , тобто не обов`язкового позивач бажає отримати земельну ділянку з адресою АДРЕСА_2 , яка можливо самочинно зайнята іншою особою.

Суд ухвалою від 13.01.2022 року зобов`язував третю особу ОСОБА_2 надати до суду пояснення щодо предмету позову. Ухвала направлена третій особі засобами поштового зв`язку та до суду повернувся конверт з відміткою «адресат відмовився».

Згідно ч. 11 ст. 127 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Третя особа у справі ухилився від надання пояснень щодо предмету спору.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, питання передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідної територіальної громади вирішує відповідна рада, тобто саме міська рада. Нормами Земельного кодексу України передбачено, що тільки орган місцевого самоврядування, у даному випадку міська рада уповноважена у місячний строк розглядати клопотання і давати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надавати мотивовану відмову у його наданні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження, конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок (меж охоронних зон (наприклад, біля ліній електропередач), зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель), матеріали проекту землеустрою тощо (ст. 50 Закону України «Про землеустрій).

У Рішенні від 01.12.2004 року № 18-рп/2004 Конституційний Суд України розтлумачив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. При цьому особа на власний розсуд визначає, чи порушені її права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, обов`язки цієї особи у сфері публічно-правових відносин.

Так, відповідно до ст. 122, ст. 123 Земельного кодексу України, Дніпровська міська рада як розпорядник земель комунальної власності наділена виключними повноваженнями щодо надання дозволу або вмотивованої відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у користування.

З приводу того, що земельна ділянка чи її частина, щодо якої позивач бажає отримати дозвіл на розробки проекту землеустрою можливо використовується третьою особою, суд вказує, що отримання дозволу на розробки проекту землеустрою є правом особи, яка звернулась з відповідним клопотання та не означає отримання права власності у майбутньому на таку земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції при вирішені спору керується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 18.09.2018 року у справі № 806/5106/15, від 28.03.2018 року у справі № 705/552/15-а, від 18.04.2018 року у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі № 2а-204/12, від 27.02.2018 року у справі № 545/808/17, від 07.06.2019 року у справі № 826/17196/17, від 25.02.2020 року у справі № 723/1964/14-а, від 14.05.2020 року у справі № 360/536/17-а, від 30.04.2020 року у справі № 812/1313/18, від 29.04.2020 року у справі № 820/4932/18, від 29.04.2020 року у справі № 812/1552/17, від 29.04.2020 року у справі № 824/138/18-а, від 30.06.2021 року у справі № 806/2539/17, від 13.03.2018 року у справі № 766/6141/16-а, від 17.12.2018 року у справі № 509/4156/15-а, від 19.12.2018 року у справі № 806/1049/15. Верховний Суд вказував, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає, в подальшому, позитивного рішення про надання її у користування, в тому числі в оренду чи власність.

Згідно ч. 1, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Не передбачено повернення судових витрат здійснених суб`єктом владних повноважень, крім пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 242, 314, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2021 року в справі №160/11303/21 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку ст.ст. 328 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова