Справа № 580/697/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року справа № 580/697/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

27.01.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправними дій щодо не зарахування до його страхового стажу період навчання з 01.09.1978 до 10.05.1979 в Шахтарському торговому технікумі Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М. Туган-Барановського, за спеціальністю «холодильно-компресійні машини і установки»;

зобов`язання відповідача зарахувати до його страхового стажу період навчання з 01.09.1978 до 10.05.1979 в Шахтарському торговому технікумі Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М. Туган-Барановського, за спеціальністю «холодильно-компресійні машини і установки».

Додатково просив судові витрати покласти на відповідача. Вважає, що відповідач всупереч вимог законодавства відмовив у зарахуванні до його страхового стажу вказаного вище періоду навчання.

Ухвалою суду від 31.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд правилами спрощеного письмового провадження відповідно до ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Також встановлено відповідачу строк, тривалістю 10 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву та доказів. Вказану ухвалу відповідач отримав 01.02.2022, що підтверджується розпискою.

Відповідач правом подати відзив не скористався.

Всі подані сторонами документи долучені судом до матеріалів адміністративної справи.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Даними паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, досяг 60 років.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 трудову діяльність позивач розпочав з 18.09.1981 (прийнятий учнем слюсаря з ремонту обладнання в ремонтний відділ Центрального конструкторського бюро «СОКОЛ» м.Черкаси на підставі наказу від 17.09.1981 №21ок. До запису №1 зазначено, що до надходження на роботу в ЦКБ «СОКОЛ» м.Черкаси трудового стажу не має. Закінчив трудову діяльність 29.04.2007 звільнений з роботи за власним бажанням ст.38 КЗпП України ВАТ «Інститут транспорту нафти» (наказ від 25.04.2007 №62-к).

Рішенням від 08.02.2021 №24 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком зіславшись на відсутність необхідного страхового стажу, так як на момент звернення позивача заявою про призначення пенсії за віком його страховий стаж становить 25 років 10 місяців 20 днів. До страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1978 до 30.03.1984 в Шахтарському торговельному технікумі, оскільки у зазначений період він проходив військову службу (з 05.05.1979 до 02.06.1981) та у трудовій книжці є записи про роботу в Центральному конструкторському бюро «Сокол».

Надалі позивач звернувся заявою від 09.03.2021 до Державного архіву Донецької області, в якій просив підтвердити його навчання в Шахтарському торгівельному технікумі Донецької області на денному відділенні з 01.09.1978 до 01.09.1981 за виключенням проходження військової служби в армії з 05.05.1979 до 02,06.1981 та в подальшому переходу на заочну форму навчання з 01.09.1981 до 31.03.1984.

З відповіді Державного архіву Донецької області від 22.03.2021 року за вих. №01-31/225 суд встановив, що документи, які підтверджують навчання (накази про зарахування, закінчення, навчання студентів, аспірантів тощо) до Державного архіву Донецької області на зберігання не надходили, а зберігаються безпосередньо в учбовому закладі. Тому заяву позивача направив для розгляду та надання відповіді за належністю до Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М. Туган- Барановського. Додатково зазначив, що Шахтарський торгівельний технікум є структурним підрозділом Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М.Туган-Барановського.

Листом від 07.04.2021 №01.01-17/210 перший проректор Радіон НИКИФОРОВ Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М.Туган-Барановського повідомив, що у зв`язку зі складною суспільно-політичною ситуацією на Сході України вказаний навчальний заклад переведено до м.Кривий Ріг згідно з наказом МОН України від 17.10.2014 №1178 «Про організацію навчального процесу у Донецькому національному університеті економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського». Архіви, кадрова та фінансова документація залишилися у м.Донецьк. Інформація про працівників та студентів-випускників відсутня у повному обсязі, що підтверджується висновками Саксаганського РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області від 23.10.2014 №31/ЖЄО-2783, від 15.12.2014 №31/ЖЄО-3487. Тому надати будь-яку інформацію про позивача та підтвердити факт навчання у вказаному вище навчальному закладі на денному відділенні з 01.09.1978 до 02.06.1981 неможливо.

19.05.2021 позивач особисто звернувся заявою до Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М. Туган- Барановського, в якій просив підтвердити його навчання в Шахтарському торгівельному технікумі Донецької області на денному відділенні з 01.09.1978 до 01.09.1981 за виключенням проходження військової служби в армії з 05.05.1979 до 02,06.1981 та в подальшому переходу на заочну форму навчання з 01.09.1981 до 31.03.1984. Вказав, що довідка необхідна для врахування денної форми навчання у Шахтарському торгівельному технікумі до стажу під час оформлення пенсії за віком.

Довідкою від 25.05.2021 за вих. №182, наданою Державним професійним навчальним закладом «Шахтарський технікум» Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського підтверджується, що позивач навчався в Шахтарському торгівельному технікумі на денному відділенні за спеціальністю «Холодильно - компресійні машини і установки» в період з 01.09.1978 (наказ від 22.08.1978 №298) до 10.05.1979. Згідно з наказом від 10.05.1979 №228 & 2 позивач відрахований з технікуму у зв`язку з призовом до армії. Наказом від 31.08.1979 №127/к & 11 позивач переведений на заочну форму навчання як такий, що повернувся з армії. Наказом від 31.03.1984 №45/к позивач відрахований з технікуму у зв`язку з закінченням навчання. Після закінчення навчання позивачу виданий диплом серії ЖТ №936095, реєстраційний №8580.

Отримавши вказану вище довідку Державного професійного навчального закладу «Шахтарський технікум» Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М. Туган-Барановського та долучені до неї додатки (копії вказаних вище наказів), позивач повторно звернувся до відповідача заявою від 20.12.2021, в якій просив врахувати дані щодо його навчання в Шахтарському торговельному технікумі в період часу з 01.09.1978 до 10.05.1979 та зарахувати їх в загальний страховий стаж для призначення пенсії за віком.

Відповідач на заяву від 20.12.2021 листом від 29.12.2021 за вих. №9276-9876/К-02/8-2300/21 відмовив позивачу у зарахуванні до стажу навчання позивача з 01.09.1978 до 30.03.1984 в Шахтарському торговельному технікумі, оскільки у вказаний період позивач проходив військову службу, а також трудова книжка містить записи про робот в Центральному конструкторському бюро «Сокол». Щодо вказаної вище довідки зазначив, що будь-які органи, їх посадові особи та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, відтак будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсним і не створює правових наслідків.

Тому позивач звернувся в суд з позовом.

Суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Частиною першою ст. 9 Закону України № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 24 Закону України №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До дати набрання чинності Законом України №1058-IV, а саме до 01.01.2004 стаж вимірювався часом роботи - трудовий стаж. Так відповідно до норм Закону СРСР «Про пенсійне забезпечення громадян в СРСР», який набрав чинності 15.05.1990, норм Закону України «Про пенсійне забезпечення», що набрав чинності 01.01.1992 та в редакції Закону від 11.02.1998, що діяла станом на 18.08.1999 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників на той час регулювався Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників (далі Основні положення), які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310.

Отже, до стажу роботи має бути зараховано роботу, виконану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з п. «д» ч.3 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Отже, до стажу особи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах.

Відповідно до абз. 2 ч.1 ст.26 Закону України №1058-IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Отже, з досягненням особою 60 років та за наявності станом на 01.01.2021 страхового стажу не менше 28 років особа має право на отримання пенсії за віком.

Суд врахував, що позивачу на дату звернення заявою до відповідача виповнилося 60 років.

Статтею 44 Закону України №1058-VI визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок надання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 визначений перелік документів, які подаються для призначення пенсії за віком, серед яких за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Згідно з п.2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.

Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року, тобто для вірного обчислення страхового стажу особи, є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.

Відповідно до п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Отже, відповідач наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення пенсії та вірного її обчислення.

Згідно з п.4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

На підставі ч.1 ст.62 Закону України №1788 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п.8. Порядку №637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Згідно з п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Підтвердженням страхового стажу можуть бути довідки.

Суд врахував, що у трудовій книжці позивача відсутній запис щодо спірного періоду навчання позивача, а саме з 01.09.1978 до 10.05.1979. Перший запис підтверджує роботу позивача у Центральному конструкторському бюро «СОКОЛ» м.Черкаси з 18.09.1981.

Тому доводи відповідача, викладені у його листі від 29.12.2021 щодо трудової діяльності позивача на вказаному підприємстві у спірний період не обґрунтовані та не підтверджені належними, достовірними та достатніми доказами.

Не підтвердженими є і доводи відповідача щодо проходження позивачем у спірному періоді військової служби. Вказане спростовується наявною у матеріалах адміністративної справи копією наказу по Шахтарському торговому технікуму від 10.05.1979 №228, в якому зазначено, що позивача відраховано у зв`язку із призивом до Радянської армії. Наказом від 31.08.1979 №127/к & 11 позивач переведений на заочну форму навчання як такий, що повернувся з армії.

Вказані вище записи трудових книжок позивача підтверджують наявність у нього стажу для врахування його при обчисленні і призначенні пенсії за віком. Доказів недостовірності таких записів щодо даних періодів роботи відповідач суду не надав.

Крім того вказаною вище довідкою підтверджується, що позивач навчався в Шахтарському торгівельному технікумі на денному відділенні за спеціальністю «Холодильно - компресійні машини і установки» в спірний період з 01.09.1978 (наказ від 22.08.1978 №298) до 10.05.1979. Після закінчення навчання позивачу виданий диплом серії ЖТ №936095, реєстраційний №8580. Відтак позивач має право на зарахування вказаного періоду його навчання до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком.

Щодо неврахування відповідачем вказаної довідки, яка видана Державним професійним навчальним закладом «Шахтарський технікум» Державної організації вищого професійного навчання «Донецького національного університету економіки і торгівлі імені Михайла Туган-Барановського».

Відповідно до частин 1-3 ст.9 Закону України від 15.04.2014 №1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі ЗУ №1207-VІІ) державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно з ч.4 ст.9 ЗУ №1207-VІІ встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Частиною першою ст.3 ЗУ №1207-VІІ визначено, що для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ №1207-VІІ громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно з ч.2 ст.18 ЗУ №1207-VІІ гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №595 (далі Постанова №595) визначено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, визначаються Кабінетом Міністрів України за поданням Служби Безпеки України.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р м. Шахтарськ (у тому числі смт Контарне, смт Московське, смт Сердите, с-ще Дубове, с-ще Лобанівка, смт Стіжківське, с-ще Вінницьке, с-ще Чумаки, с-ще Вікторія, с-ще Гірне, с-ще Дорофієнко, с-ще Зарічне, с-ще Кищенко) входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно п.3 Постанови №595 Міністерствам, іншим центральним органам виконавчої влади, місцевим державним адміністраціям забезпечити: до 01 грудня 2014 року переміщення бюджетних установ, підприємств та організацій, що належать до сфери їх управління, з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (далі - тимчасово неконтрольована територія), в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, що у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності.

Вказаний підзаконний акт не встановлює прямої заборони приймати документи, які ними видані до окупації відповідної території України.

Для вирішення спору суд врахував висновки із застосування вказаних норм права у постановах Верховного Суду (далі - Суд): від 21.11.2019 у справі №420/2319/16-а, від 21.02.2020 у справі №701/1196/16-а, від 18.03.2020 у справі №243/6299/17.

Суд звертає увагу, що 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Тому Суд дійшов висновку застосувати названі загальні принципи, сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Хоча вказана вище довідка видана установою із території, яка тимчасово непідконтрольна державній владі України, інформація в ній щодо періоду навчання позивача на денній формі навчання протягом спірного періоду у Шахтарському торговельному технікумі стосується періоду набуття позивачем стажу, в якому така територія повністю була підконтрольною органам державної влади України.

Відповідач не надав суду жодних доказів, що у періоді, якого стосується згадана вище довідка, позивач працював, чи перебував на військовій службі.

Довідка підтверджує наявність у позивача трудового стажу за вказаний вище період для врахування його при обчисленні і призначенні пенсії. Не врахувавши період навчання з 01.09.1978 до 10.05.1979 позивача в Шахтарському торговому технікумі Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М. Туган-Барановського за спеціальністю «холодильно-компресійні машини і установки», відповідач допустив порушення вказаних вище норм закону. Отже, такі дії відповідача, вчинені під час розгляду заяви від 20.12.2021 є протиправними, а позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень є визнання її протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Згідно з абз. 2 ч.4 ст.245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тому для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст.2 КАС України щодо належного та ефективного способу повного захисту порушеного права позивача наявні обгрунтовані підстави зобов`язати відповідача у встановленому чинним законодавством порядку повторно розглянути заяву позивача від 20.12.2021 та зарахувати до його страхового стажу період навчання з 01.09.1978 до 10.05.1979 в Шахтарському торговому технікумі Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М. Туган-Барановського, за спеціальністю «холодильно-компресійні машини і установки».

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Дотримуючись вказаних вимог суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду з позовною заявою, підтвердженого квитанцією від 27.01.2022 №0.0..1 в сумі 992,40грн, підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, зважаючи на результат вирішеного спору, в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 90, 132-143, 242-246, 250, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1978 до 10.05.1979 в Шахтарському торговому технікумі Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М. Туган-Барановського за спеціальністю «холодильно-компресійні машини і установки».

Зобов`язати ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) у встановленому чинним законодавством порядку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) від 20.12.2021 та зарахувати до його страхового стажу період навчання з 01.09.1978 до 10.05.1979 в Шахтарському торговому технікумі Донецького національного університету економіки та торгівлі ім. М. Туган-Барановського за спеціальністю «холодильно-компресійні машини і установки».

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 18.02.2022.