Справа № 420/18114/21
Суддя: Кравченко М.М.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Кравченка М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства «ТРАНСШИП-ТРАКС» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02, -

СУТЬ СПОРУ:

Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС в Одеській області, в якій просило: визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02, згідно якого зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 1248490 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» було отримане податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02, згідно якого зменшено розмір від`ємного значення суми ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 1248490 грн. У вищевказаному податковому повідомленні-рішенні зазначено про те, що воно прийнято на підставі Акту ГУ ДПС в Одеській області № 9500/15-32-07-02/33988668 від 17.05.2021 року «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. гривень з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах» та з урахуванням відповіді на заперечення від 14.06.2021 року № 5734/КПР/15-32-07-02-07. В Акті перевірки зроблені висновки про порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, п.2 ст.3, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, що призвело до завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) у розмірі 1248490 грн. Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням позивачем була подана скарга до ДПС України. Рішенням за результатами розгляду скарги від 27.08.2021 року № 19500/6/99-00-06-01-05-06 (отримано позивачем 01.09.2021 року у поштовому відділенні) в задоволенні скарги було відмовлено, а податкове повідомлення-рішення залишено без змін. Позивач вважає, що висновки Акту перевірки та відповіді за результатами розгляду заперечень на акт перевірки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, які зазначені у податковому повідомленні-рішенні в якості порушених - п.44.1 ст.44, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, п.2 ст.3, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, а відповідно повинно бути скасовано і оскаржене податкове повідомлення-рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2021 року позовну заяву Дочірнього підприємства «ТРАНСШИП-ТРАКС» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02 було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що в ході перевірки встановлено списання запчастин на ремонт та технічне обслуговування автомобілів та сільськогосподарської техніки згідно Актів списання товарів, які підписувались заступником директора ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС», менеджером на автомобільному транспорті та провідним бухгалтером. За перевіряємий період списано на собівартість запчастин на загальну суму 6694728 грн., в т.ч. ПДВ 1115788 грн. При цьому встановлено, що послуги щодо технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів та сільськогосподарської техніки проводились ТОВ «СЕРВІС-ЦЕНТР «АВТОМОДЕРН», яким складались Акти надання послуг та наряди-замовлення до них. В актах надання послуг відокремленим рядком наводилось, що роботи виконуються на запасних частинах Замовника. Перевіркою встановлено, що у р.4 форми «Складові частини(матеріали), які надані Замовником» не вказано найменування запчастин, кількість, а загальна сума матеріалів замовника дорівнює «0» грн. Також відсутні акти прийому-передання запчастин від Замовника до Виконавця, які використовувались для ремонту автомобілів та повернення транспортних засобів з ремонту Замовнику. В зв`язку з вищенаведеним, у зв`язку з відсутністю належним чином оформлених первинних документів, неможливо підтвердити використання списаних згідно актів запчастин у фінансово-господарській діяльності підприємства. Перевіркою достовірності списання дизельного пального за перевіряє мий період встановлено списання пального без підтвердження зв`язку з фінансово-господарською діяльністю підприємства на суму 663511 грн. До перевірки надані подорожні листи транспортних засобів, товарно-транспортні накладні з маршрутом від початку руху авто з вантажем та кінцевою точкою призначення. В подорожніх листах зазначено кількість кілометрів з вантажем та кількість кілометрів, які подолало порожнє авто. Маршрут порожнього автомобіля в подорожніх листах не заповнюється, час виїзду на маршрут та час повернення автомобілю також не проставляється. Встановлено невідповідність кілометражу між завантаженим автомобілем та порожнім. Документальне підтвердження та пояснення на запит ДПІ щодо невідповідності кілометражу між завантаженим автомобілем та порожнім керівником підприємства не надано. Відповідач вважає, що з огляду на вищенаведені фактичні обставини та положення законодавства, ГУ ДПС в Одеській області повністю правомірно було винесено податкове повідомлення-рішення, а доводи позивача суперечать фактичним обставинам справи.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що сума розбіжності між даними бухгалтерського та податкового обліку позивача і даними перевірки складає 5552689,62, з них ПДВ 925448,27 грн. Помилка відповідача при визначенні заниженої позивачем суми ПДВ в акті перевірки складає 925448,27 грн. Навіть якщо погодитись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням та визнати наявність порушення позивачем п. г) п.198.5 ст.198 ПКУ, то сума податкового повідомлення-рішення в частині ПДВ по контрагенту ТОВ «Сервіс-Центр «Автомодерн» повинна бути зменшена на 925448,27 грн. та складати 190339,73 грн. замість 1115788 грн. Позивачем надавались, окрім договору та актів виконаних послуг, засвідчені копії додатків до нарядів-замовлень та накладні-вимоги на відпуск матеріалів, однак податкова їх не врахувала. Позивач неодноразово просив податкову надати розрахунок суми операцій з придбання пального у розмірі 663511 грн., з них ПДВ 132702 грн. та зазначити яким чином визначена кількість пального, яке не використане ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» в господарській діяльності. Однак розрахунок податковою не наданий. Надані до перевірки первинні документи у вигляді подорожніх листів та маршрутів транспорту, відстеженого за допомогою GPS моніторингу, підтверджують факт списання палива і є документами, що підтверджують господарське використання списаного палива.

Відповідно до ч.3 ст.194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст.205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути вказану справу в письмовому провадженні.

Дослідивши надані письмові докази, перевіривши матеріали справи, а також проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином. Так, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» зареєстроване та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Одеській області як платник податків.

На підставі наказу Головного управління ДПС в Одеській області № 2569-п від 20.04.2021 року та направлень від 26.04.2021 року у період з 27.04.2021 року по 07.05.2021 року співробітники Головного управління ДПС в Одеській області провели документальну позапланову виїзну перевірку Дочірнього підприємства «ТРАНСШИП-ТРАКС» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за лютий 2021 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн. з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах.

За результатами цієї перевірки 17.05.2021 року Головне управління ДПС в Одеській області склало акт № 9500/15-32-07-02/33988668, в якому встановлені наступні порушення з боку позивача:

- п.44.1 ст.44, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, п.2 ст.3, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, що призвело до завищення суми від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 1248490,00 грн. (р. 21 Декларації), у тому числі листопад 2019 - 44039 грн., грудень 2019 - 43303 грн., січень 2020 - 38197 грн., лютий 2020 - 40190 грн., березень 2020 - 53093 грн., квітень 2020 - 62823 грн., травень 2020 - 90793 грн., червень 2020 - 77047 грн., липень 2020 - 107127 грн., серпень 2020 - 85073 грн., вересень 2020 - 123589 грн., жовтень 2020 - 110914 грн., листопад 2020 - 138850 грн., грудень 2020 - 95039 грн., січень 2021 - 57387 грн., лютий 2021 - 81026 грн.

Не погоджуючись з висновками акту перевірки № 9500/15-32-07-02/33988668 від 17.05.2021 року Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» 31.05.2021 року подало до Головного управління ДПС в Одеській області заперечення на нього.

Листом від 14.06.2021 року Головне управління ДПС в Одеській області повідомило Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС», що висновки акту перевірки залишено без змін, а заперечення без задоволення.

За наслідками перевірки Дочірнього підприємства «ТРАНСШИП-ТРАКС» на підставі акту перевірки № 9500/15-32-07-02/33988668 від 17.05.2021 року та відповіді на заперечення відповідно до зазначених порушень Головне управління ДПС в Одеській області прийняло податкове повідомлення-рішення:

- від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02, яким позивачеві за порушення п.44.1 ст.44, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, п.2 ст.3, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зменшено розмір від`ємного значення з податку на додану вартість за лютий 2021 року (декларація № від 19.03.2021 року) на суму 1248490,00 грн.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02 Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» 12.07.2021 року подало до Державної податкової служби України скаргу.

Державна податкова служба України за результатами розгляду скарги Дочірнього підприємства «ТРАНСШИП-ТРАКС» на податкове повідомлення-рішення від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02 прийняла рішення про результати розгляду скарги від 27.08.2021 року, яким залишила без змін ППР, а скаргу без задоволення.

Відповідно до пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Під час розгляду справи суд встановив, що в періоді, який перевірявся, Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» мало фінансово-господарські відносини з ТОВ «Сервіс-Центр «Автомодерн» на підставі договору № 1907/01 про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту ДТЗ з використанням запчастин замовника.

На підтвердження факту реальності виконання вказаного договору та надання відповідних послуг Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» надало до суду акти надання послуг, наряди-замовлення з додатками, накладні-вимоги на відпуск матеріалів, податкові накладні, документи на підтвердження оплати за надані послуги.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) врегульовано Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704.

Згідно з пп.пп.2.1-2.2 п.2 Положення первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Суд зазначає, що матеріали справи містять всі необхідні документи на підтвердження здійснення фінансово-господарських відносин позивача з контрагентом, які відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять у собі відомості щодо змісту та обсягу проведених операцій.

В акті перевірки зазначено, що ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» не нарахувало суму податкових зобов`язань з ПДВ по придбаним у ТОВ «Сервіс-Центр «Автомодерн» та в подальшому списаним запчастинам без належного оформлення операції первинними бухгалтерськими документами, а саме у рядку 4 форми наряду-замовлення «Складові частини (матеріали), які надані Замовником» не вказано найменування запчастин, кількість, а загальна сума матеріалів замовника дорівнює « 0» грн., відсутні акти прийому-передачі запчастин від Замовника до Виконавця.

Разом з цим, зі змісту наданих матеріалів вбачається, що в додатках до нарядів-замовлень та накладних-вимогах міститься інформація про передані Замовником до Виконавця запчастини, їх кількість та вартість.

Суд погоджується з позивачем, що посилання контролюючого органу на вимоги Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних ТЗ є помилковим, оскільки цей нормативний акт не регулює правила відображення господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку, і будь-який документ, який відповідає вимогам первинного у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підприємство вправі використати при відображенні операцій в бухгалтерських регістрах та податковому обліку.

Позивач зазначає, що відповідачем вказано про ненадання завірених копій документів та пояснень у відповідь на запити від 27.04.2021 року, від 29.04.2021 року, від 30.04.2021 року, від 06.05.2021 року, від 07.05.2021 року.

Проте, у відповідь на запит про надання до 28.04.2021 року оригіналів документів від 27.04.2021 року підприємство надало відповідь № 1 від 28.04.2021 року, в якому повідомило, що надає на огляд для проведення перевірки оригінали документів згідно додатку у запиті.

У іншому запиті від 27.04.2021 року податковою не вимагалось надати засвідчені копії витребуваних документів, окрім зворотно-сальдової відомості по рахунку 281, з цієї підстави засвідчені копії документів згідно додатку не надавались.

На виконання п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України оригінали документів підприємством на огляд були надані і проти цього заперечень у перевіряючих не було, також було надано усні пояснення.

Запити від 29.04.2021 року та від 30.04.2021 року вручені підприємству після спливу необхідного строку для їх надання, оскільки останній день, коли могли бути подані такі запити підприємству сплинув 27.04.2021 року, а платник податків звільняється від обов`язку виконувати запит про надання засвідчених копій документів після цієї дати.

Запити від 06.05.2021 року та від 07.05.2021 року вручені директору підприємства за один і за два робочих дня до дати закінчення перевірки, також після спливу встановленого строку для їх надання.

Позивач стверджує, що оригінали документів, про які йдеться в акті ненадання документів були надані до перевірки, а засвідчені копії документів були витребувані з порушенням встановленого для цього строку.

Під час розгляду справи відповідач не надав до суду доказів в спростування вказаних обставин.

Таким чином, оскільки витрати ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» сплачені ТОВ «Сервіс-Центр «Автомодерн» спрямовані на ремонт та технічне обслуговування транспортних засобів для здійснення господарської діяльності, тому висновок податкового органу, що дані операції не пов`язані з господарською діяльністю підприємства є необґрунтованим та безпідставним.

Суд зазначає, що наявність певних недоліків у первинних документах не є безумовною підставою для визначення господарських операцій такими, що не мали реального характеру, оскільки зазначені документи у своїй сукупності в повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні і кількісні показники.

Позивач зазначає, що в процесі господарської діяльності підприємства здійснюються поїздки по території України і ці дії можливо здійснювати лише за умови використання автотранспорту з витрачанням паливо-мастильних матеріалів. Для контролю за ПММ підприємством оформлюються подорожні листи. В подорожніх листах міститься інформація про обсяги використаного пального, маршрут та кілометраж.

ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» здійснювало придбання пального на АЗС постачальника ТОВ «БРЕНТ +» згідно договору від 24.04.2019 року № 2251 з використанням електронних талонів чи використанням паливних карток.

В акті перевірки зазначено, що відсутні підтвердження щодо використання автомобілів у фінансово-господарській діяльності та списання пального за період з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах, на суму 663511 грн. (ПДВ 132702 грн.). До перевірки надані подорожні листи транспортних засобів, товарно-транспортні накладні з маршрутом від початку руху авто з вантажем та кінцевою точкою призначення. В подорожніх листах зазначено кількість кілометрів з вантажем та кількість кілометрів, які подолало порожнє авто. Маршрут порожнього автомобіля в подорожніх листах не заповнюється, час виїзду на маршрут та час повернення автомобілю також не проставляється. Встановлено невідповідність кілометражу між завантаженим автомобілем та порожнім.

Разом з цим, Законом України від 05.07.2011 року № 3565-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» у текстах законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» було вилучено посилання на подорожні листи будь-яких автотранспортних засобів, у тому числі вантажних автомобілів.

У листі Державної служби статистики України від 23.07.2013 року № 05/2-8/107 зазначено, що за необхідності підприємства самостійно приймають рішення стосовно використання та оформлення подорожніх листів у своїй господарській діяльності.

Позивач зазначає, що розрахунок кількості невикористаного у господарській діяльності пального податковою не наданий, проте є посилання на відповідь контрагента ФОП ОСОБА_1 з документальним підтвердженням щодо надання послуг з GPS моніторингу транспорту ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС», відповідно до якої пройдений кілометраж автомобілів в розрізі по дням значно менший ніж ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» зазначає в подорожніх листах. При цьому, у відповіді також розрахунок кількості невикористаного у господарській діяльності пального не наводиться і розрахунок суми заниженого ПДВ не надається.

Позивач акцентує, що відповідачем на враховано, що ФОП ОСОБА_1 надавала послуги з GPS моніторингу транспорту ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» не за весь перевіряємий період, а лише частково, оскільки аналогічні послуги надавались позивачу і іншим контрагентом ТОВ «Прем`єр Інвест Лтд» на протязі 2019 року, що не враховано в ході перевірки.

На підтвердження цих обставин позивачем надано договори з контрагентами про надання послуг з GPS моніторингу транспорту.

З матеріалів справи вбачається, що в наданих до суду подорожніх листах з додаванням маршрутів автотранспортних засобів, які зроблені за допомогою послуг з GPS моніторингу транспорту, пройдений кілометраж автомобілів зазначений на маршрутах транспорту повністю співпадає з кілометражем, зазначеним у подорожніх листах.

Таким чином, інформація відповідача про те, що пройдений кілометраж автомобілів в розрізі по дням значно менший, ніж ДП «ТРАНСШИП-ТРАКС» зазначає в подорожніх листах, спростовується наданими маршрутами автотранспортних засобів, які зроблені за допомогою послуг з GPS моніторингу транспорту.

Вказані обставини в свою чергу підтверджують факт списання палива і є документами, які підтверджують господарське використання списаного палива.

Крім того, в підтвердження вказаних обставин позивачем надано до суду зведені акти списання паливно-мастильних матеріалів (дизельне паливо), наказ про виявлення норм витрат палива, протоколи перевірки індивідуальних витрат норм дизельного палива.

Суд погоджується з позивачем, що списання палива на підприємстві відбувається на підставі первинних документів і первинним документом в даному випадку є подорожній лист автомобіля по формі підприємства, в якому міститься інформація про обсяги використаного пального, маршрут та кілометраж.

При цьому, відповідач не надав до суду належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що позивач у перевіряючому періоді використовував автомобілі та списував пальне не для провадження своєї фінансово-господарської діяльності.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно з п.198.2 ст.198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами). Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування. Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Згідно з п.200.1 ст.200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.2 ст.200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Згідно з п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

За таких обставин, в даному випадку висновки відповідача про порушення позивачем п.44.1 ст.44, п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України, п.2 ст.3, п.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, є необґрунтованими та безпідставними, що здійснені без належного аналізу первинних документів та з невірним тлумаченням норм діючого законодавства.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Крім того, Європейський суд з прав людини у своєму рішення по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, податкове повідомлення-рішення від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02 є протиправним та належить до скасування.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно з п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що Дочірнє підприємство «ТРАНСШИП-ТРАКС» відповідно до платіжного доручення від 22.09.2021 року сплатило судовий збір за подання позову у сумі 18727,35 грн.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 18727,35 грн.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Дочірнього підприємства «ТРАНСШИП-ТРАКС» (вул. Успенська, 39/1, 1-2 поверх, офіс 2/4, м. Одеса, 65048, ідентифікаційний код 33988668) до Головного управління ДПС в Одеській області (вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02 - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 16.06.2021 року № 14462/15-32-07-02.

3. Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь Дочірнього підприємства «ТРАНСШИП-ТРАКС» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 18727,35 грн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя М.М. Кравченко