Справа № 620/13156/21
Суддя: Заяць О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2022 року Чернігів Справа № 620/13156/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Заяць О.В.,

за участю секретаря Гарига Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 229 КАС України, в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування Сухопутних військ, військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просить:

- визнати право позивача на звільнення в другий раз з правом на носіння військової форми одягу на підставі наказу Командувача Сухопутних військ № 493 від 13.10.2009р. та на підставі абз. 3 п.241 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України №1153 від 10.12.2008;

- визнати протиправними бездіяльність військових частин НОМЕР_1 та НОМЕР_2 щодо не донарахування та недоплати грошової компенсації за не отримане речове майно під час звільнення з правом носіння військової форми одягу;

- визнати протиправними та незаконними дії командира військової частини НОМЕР_1 по факту виключення позивача зі списків особового складу частини без повного розрахунку по речовому забезпеченню;

- визнати протиправними та незаконними дії Командування Сухопутних військ при другому звільненні ОСОБА_1 по факту неврахування діючого наказу КСВ № 493 від 13.10.2009 про його перше звільнення з правом на носіння фори одягу;

- зобов`язати Командування Сухопутних військ внести зміни до дати) в п.17 наказу Командувача Сухопутних військ ЗСУ від 10.02.2021 року № 42(по особовому складу) на звільнення: «з правом носіння військової форми одягу» на підставі наказу Командувача Сухопутних військ № 493 від 13.10.2009 та на підставі абз. 3 п. 241 Указу Президента України «Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України № 1153 від 10.12.2008;

- зобов`язати військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 до нарахувати та виплатити різницю грошової компенсації вартості за не отримане речове майно між звільненням без права на носіння військової форми одягу та звільненням з правом на носіння військової форми одягу;

- стягнути з в/ч НОМЕР_2 на користь позивача різницю грошової компенсації за не отримане речове майно між звільненням без права на носіння військової форми одягу та звільненням з правом на носіння військової форми одягу;

- визнати протиправним та скасувати абзац 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 червня 2021 року № 121 (по стройовій частині) про виключення позивача зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого офіцера відділу оперативного забезпечення кадру управління корпусу резерву Сухопутних військ Збройних Сил України з 11 вересня 2021 року до дня повного розрахунку по речовому забезпеченню;

- зобов`язати військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення згідно мого штатно-посадового окладу та військового звання в розмірі місячного грошового забезпечення в період з 11 вересня 2021 року до дня повного розрахунку по виплаті грошової компенсації вартості за не отримане речове майно з правом носіння форми одягу (включно);

- стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу до дня повного розрахунку по речовому забезпеченню.

В обґрунтування позову позивач вказав, що військова частина НОМЕР_2 суттєво недоплатила грошову компенсацію за неотримане речове забезпечення. Військовою частиною виплачено грошову компенсацію за неотримане речове майно без права носіння форми одягу (пропорційно часу, який минув з настання права на отримання цього майна). Вказав, що його протиправно позбавлено права на носіння військової форми одягу після звільнення. Вважає, що набув право на компенсацію за речове майно з правом носіння військової форми одягу.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.10.2021 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.01.2022 підготовче провадження закрито. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 08 лютого 2022 року о 14:00 год.

У судове засідання позивач та представники відповідачів не з`явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи належним чином.

Позивач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. У заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Представник військової частини НОМЕР_1 надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Щодо позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов.

Військова частина НОМЕР_2 у відзиві на позовну заяву просила відмовити у задоволенні позову та вказала, що відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі майору ОСОБА_1 від 09.09.2021 № 43/21 правомірно провела нарахування вартості речового майна.

Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позов вказала, що виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відбулось законно, підстав для скасування пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.06.2021 №121, поновлення позивача на посаді старшого офіцера відділу оперативного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , нарахування та виплати йому грошового забезпечення за період з 11.09.2021 до дня повного розрахунку по виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно відсутні, оскільки всі управлінські рішення щодо проведення розрахунків з позивачем відбулись до дня його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Також вказали, що, враховуючи службову характеристику позивача його було звільнено з військової служби у запас та не підтверджено право на носіння військової форми одягу як посадовою особою, якою таке право надавалося раніше.

У відповіді на відзив позивач заперечував щодо доводів відповідачів та наполягав на задоволенні позову.

Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 493 від 13.10.2009 позивача було звільнено на пенсію за вислугу років з правом носіння військової форми одягу (а. с. 8).

10.09.2017 позивач був призваний по контракту. Перед звільненням службу проходив у військовій частині НОМЕР_1 та був звільнений наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 42 від 10.02.2021 на пенсію за вислугою років за станом здоров`я (а. с. 15).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.06.2021 №121 з 10.09.2021 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення (а. с . 16).

У матеріалах справи наявна довідка № 43/21 про вартість речового майна , що належить до видачі майору ОСОБА_1 (а. с. 43).

Відповідно до платіжного доручення № 1460 від 14.09.2021 та відомості розподілу витрат 15.09.2021 позивачу була нарахована компенсація за речове майно у сумі 23 245,76 грн (а. с. 47-48), що не заперечується позивачем.

Вважаючи, що грошова компенсація повністю не проведена та протиправно виключено зі списків особового складу військовими частинами, позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2232-XII) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 № 178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за не отримане речове майно (надалі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до пунктів 4, 5 вказаного Порядку грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475 (далі - Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно відповідно до затвердженого Урядом Порядку № 178.

Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.

Проте, як встановлено судом речовою службою військової частини НОМЕР_2 позивачу надано довідку про вартість належного до видачі речового майна від 09.09.2021 за № 43/21 та реалізовано його право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно на підставі рапорту від 03.09.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 1460 від 14.09.2021 та відомістю розподілу витрат військової частини НОМЕР_2 , наявними у матеріалах справи.

Суд також вказує, що відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Тобто, виключення зі списків особового складу військовослужбовця, звільненого з військової служби, оформлюється відповідним наказом військової частини, можливе за умови здачі посади та проведення з ним усіх необхідних розрахунків по грошовому, продовольчому та речовому забезпеченню. При цьому, виключення військовослужбовця зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків дозволяється лише зі згоди такого військовослужбовця.

Відповідно до наказу про виключення позивача зі списків особового складу та усіх видів забезпечення з 10.09.2021 з позивачем проведені усі розрахунки з грошового забезпечення та здійснено розрахунок вартості речового майна, що належить йому до видачі, прийнято до виплати грошову компенсацію замість неотриманого речового майна, яка була перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що проведення всіх розрахунків з позивачем відбулось до дня його виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , то виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відбулось правомірно, підстав для скасування пункту 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.06.2021 № 121, поновлення позивача на посаді старшого офіцера відділу оперативного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , нарахування та виплати йому грошового забезпечення за період з 11.09.2021 до дня повного розрахунку по виплаті грошової компенсації за неотримане речове майно, - відсутні.

Також необхідно вказати, що відповідно до абзацу 3 пункту 241 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 №1153/2008 військовослужбовцям, які мають право на пенсію за вислугу років, та позитивно характеризуються по службі, а також тим, які мають особливі заслуги перед Україною, незалежно від вислуги років у разі звільнення в запас або у відставку за рішенням посадових осіб, які здійснюють звільнення, може бути надано право носіння військової форми одягу.

Таким чином, можна дійти висновку, що надання права на носіння військової форми одягу є виключним правом посадової особи, яка здійснює звільнення військовослужбовця з військової служби, з врахуванням його характеристики за час проходження військової служби.

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України, згідно з преамбулою якого цей Статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.

Визначення військової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та означає бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту визначено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно з частиною 1 статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно з статтею 80 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України позбавлення права носіння військової форми одягу може бути здійснено посадовою особою, яка надала таке право, або особою, вищою за посадою.

Відповідно до статті 83, абзацу 1 статті 84, абзацу 1 та 3 статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби (стаття 86 Статуту).

Згідно з пунктами 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548 «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статут) необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому (стаття 49 Статуту).

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року №608 (далі - Порядок №608) службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Суд вказує, що у матеріалах справи наявний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 03.11.2020 № 136 про результати службового розслідування щодо відсутності на службі без поважних причин старшого офіцера відділу оперативного забезпечення військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 , наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.12.2020 № 177 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення частини майором ОСОБА_1 . Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 14.12.2020 № 177 за систематичне порушення військової дисципліни та з метою недопущення подібних випадків у подальшому наказано майора ОСОБА_1 , старшого офіцера відділу оперативного забезпечення, притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення догана (а. с. 112-123).

На підтвердження того, що позивач під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 зарекомендував себе з негативної сторони як недисциплінований військовослужбовець та такий, що не відповідає займаній посаді також наявна службова характеристика (а. с. 80).

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, а саме статтю 80 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та встановлені обставини справи щодо негативної службової характеристики та невідповідності займаній посаді в пункті 17 наказу Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 10.02.2021 № 42 про звільнення позивача з військової служби у запас не було підтверджено його право на носіння військової форми одягу як посадовою особою, якою таке право надавалось раніше.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, відтак у задоволенні пов`язаних між собою вимог позивача необхідно відмовити повністю.

Частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: Командування Сухопутних військ, вул.Дягтерівська, 19,м.Київ,04119, .

Відповідач: військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 .

Відповідач: військова частина НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення суду виготовлено 17 лютого 2022 року.

Суддя О.В. Заяць