Справа № 620/1613/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1613/21 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Аліменка В.О., Безименної Н.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 28.10.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати протиправною бездіяльність щодо незабезпечення права бути присутнім при розгляді його скарги від 17.04.2020.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що враховуючи положення Закону України «Про звернення громадян» відповідачем було порушено його право бути присутнім на засіданні з розгляду його скарги, а також право на своєчасне отримання відповіді за результатами її розгляду.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що з метою запобігання поширенню коронавірусу в управлінні поліції прийом громадян обмежено та скасовано ведення особистого прийому громадян.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що обмеження участі громадян на засіданні з розгляду скарги пов`язане із прямим виконання постанови Кабінету Міністрів України.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.

Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач звернувся із скаргою від 17.04.2020 до відповідача. Також, позивач просив забезпечити його право бути присутнім при розгляді скарги, завчасно повідомивши про дату, час та місце її розгляду (а.с.46).

За результатами розгляду скарги проведено службове розслідування, у висновку від 18.05.2020 зазначено, що воно проводилося на підставі наказу ГУНП в Чернігівській області від 21.04.2020 №679 у формі письмового провадження. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострих респіраторних хвороб COVID-19, спричиненої коронавірусом» введено обмежувальні карантинні заходи, що унеможливило участь позивача в засіданнях дисциплінарної комісії.

Позивач не погоджуючись із такою бездіяльністю, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави та об`єктивно непереборні обставини, тобто ті, які не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали здійснити розгляд скарги позивача від 17.04.2020 за його присутності.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до положень Закон України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ч. 1 ст. 1 Закону).

Згідно ч.ч. 1,4 ст.3 Закону під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.5 Закону звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Скарга на дії чи рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, об`єднання громадян, засобів масової інформації, посадової особи подається у порядку підлеглості вищому органу або посадовій особі, що не позбавляє громадянина права звернутися до суду відповідно до чинного законодавства, а в разі відсутності такого органу або незгоди громадянина з прийнятим за скаргою рішенням - безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 16 Закону).

Відповідно до статті 18 Закону громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви; знайомитися з матеріалами перевірки; подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім при розгляді заяви чи скарги; користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

Стаття 19 Закону, зокрема, закріплює обов`язки органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб. Зокрема, вони в межах своїх повноважень зобов`язані на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу.

Як вбачається із змісту скарги позивача від 17.04.2020, що надійшла відповідачу, він просив забезпечити його право бути присутнім при розгляді скарги, завчасно повідомивши про дату, час та місце її розгляду.

Відповідач, як на підставу для відмови у розгляді скарги позивача за його присутності посилається на постанову Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211.

Також відповідач вказав на введення обмежувальних карантинних заходів наказом ГУНП в Чернігівській області «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та ситуаційного центру ГУНП в Чернігівській області у надзвичайний (позаплановий) режим діяльності» від 17.03.2020 №503, як на підставу для відмови позивачу бути присутнім при розгляді його скарги.

З вищевикладеного вбачається, що відмова позивачу бути присутнім при розгляді його скарги була обумовлена складною епідеміологічною ситуацією в країні та виконанням постанови Кабінету Міністрів України, тобто вказані дії відповідача були направлені на запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та збереження здоров`я людей.

Крім того, скарга позивача була розглянута, будь-яких доказів того, що розгляд скарги було здійснено неповно чи не було дотримано приписи чинного законодавства надано не було.

Як встановлено у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 у справі № 620/4793/20, на звернення позивача від 26 березня 2020 року та скаргу від 17 квітня 2020 року, відповідачем згідно листів № 287/124/34/01/2020 від 22.04.2020, №374/124/34/04/20 від 20.05.2020 було надано відповідь про те, що за фактом викладеними у його зверненнях, Наказом ГУНП в Чернігівській області № 679 від 21.04.2020 призначене службове розслідування. Відомості, які стали підставою для проведення службового розслідування, не знайшли свого підтвердження.

Ураховуючи те, що відповідачі розглянули звернення позивача від 26 березня 2020 року та скаргу від 17 квітня 2020 року, то колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати, що відповідачі допустили бездіяльність щодо ненадання на них відповіді.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає наявність порушеного права позивача з боку суб`єкта владних повноважень, оскільки його скаргу розглянуто, доказів неповного її розгляду чи неврахування певних обставин не надано.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За правилами пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Зі змісту цієї норми процесуального закону випливає, що вимога про визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень може бути заявлена в адміністративному позові разом з вимогою про зобов`язання відповідача вчинити певні дії, яка повинна бути спрямована на відновлення порушеного права.

На переконання позивача, зазначена бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що порушує його право на розгляд його скарги.

Разом із тим, в силу положень пункту 4 частини другої статті 245 КАС України відновлення порушених прав шляхом визнання протиправною бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише у взаємозв`язку з зобов`язанням вчинити певні дії.

Сама лише констатація протиправності бездіяльності не може ефективно захистити позивача, оскільки у такому разі можливість використання висновків суду може бути невиправдано ускладнено діями або подальшою бездіяльністю органів влади держави-відповідача, їх врахування цілковито залежить від відповідача. Це не сумісно з критеріями ефективності судового захисту.

Разом із тим, в даному випадку позивачем не вказано про незгоду з результатом розгляду скарги, а лише зазначено про наявність протиправної бездіяльності щодо незабезпечення його права бути присутнім при її розгляді.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 18.02.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

В.О. Аліменко

Н.В. Безименна