Справа № 420/2786/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2786/22
УХВАЛА
14 лютого 2022 року м.Одеса
визнати протиправним та скасувати розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації № 541/А-2009 від 29 березня 2009 року «Про передачу земельних часток (паїв) 296 громадянам України ОСОБА_1 та іншим та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Петрівської сільської ради»;
визнати протиправним та скасувати розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації від 25 травня 2009 року № 674/А-2009 «Про внесення змін до розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації № 541/А-2009 від 29 березня 2009 року».
Позов обґрунтовано тим, що в ході інвентаризації земель комунальної власності Курісовської громади було встановлено, що розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації № 541/А-2009 від 29 березня 2009 року «Про передачу земельних часток (паїв) 296 громадянам України ОСОБА_1 та іншим та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Петрівської сільської ради» було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) в натурі гр. ОСОБА_1 та іншим, колишнім членам КСП, згідно з додатків для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель, які надані у користування, на умовах оренди, КСП «Петрівське» на території Петрівської сільської ради Комінтернівського району та передано у власність 296 громадянам України, колишнім членам КСП згідно з додатком 1 земельних ділянок (паїв) загальною площею 2850, 26 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення. Крім того передано в спільну часткову власність (без виділення їх в натурі) 296 громадянам України, колишнім членам КСП, згідно з додатку 2 земельну ділянку загальною площею 91, 179 га, виноградники та згідно з додатку 3 земельну ділянку площею 95, 634 га сади, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації від 25 травня 2009 року № 674/А-2009 було внесено зміни до п. 2 розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації № 541/А-2009 від 29 березня 2009 року та викладено п. 2 у новій редакції: « передати у власність 242 громадянам України колишнім членам КСП, згідно з додатком 1 земельних ділянок (паїв) загальною площею 2851, 484 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель сільськогосподарського призначення, які надані в користування на умовах оренди, КСП «Петрівське» на території Петрівської сільської ради (за межами населеного пункту).
Позивач вважає вказані розпорядження протиправними, оскільки земельна ділянка (пай) міг бути виділений тільки тим особам, які на момент винесення розпорядження були членами КСП, але на момент винесення спірних розпоряджень всі громадяни, яким даними розпорядженнями передані у власність земельні ділянки (паї), членами КСП «Петрівське» не були та відповідно до закону не мали права на отримання земельного паю.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Вивчивши матеріали позову, суддя дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на таке.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Як вбачається з позовних вимог позивачем оскаржуються розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації, на підставі яких передано у власність третім особам земельні ділянки (паї).
Згідно з ч. 2 ст. 23 Господарського кодексу України, відносини органів місцевого самоврядування з суб`єктами господарювання у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися також на договірних засадах.
Відповідно до пункту "в" статті 80 Земельного кодексу України, держава є суб`єктом права власності на землі державної власності та реалізує це право через відповідні органи державної влади.
За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 Цивільного кодексу України, статей 122, 124 Земельного кодексу України, рішенням органу місцевого самоврядування або органу державної влади про надання земельної ділянки господарюючому суб`єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог Земельного кодексу України, спрямованих на раціональне використання землі як об`єкта нерухомості (власності).
Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм права, суд доходить висновку, що будь-які дії щодо передачі земельних ділянок, що перебувають в державній (комунальній) власності, здійснюються відповідними органами не в межах виконання управлінських та владних повноважень.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (п.27 вказаної постанови).
Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо (п.28 вказаної постанови).
У даному випадку спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняте відповідачем оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалось реєстрації прав іншої особи, а не позивача.
Натомість, приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасників. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу (п. 32 вказаної постанови).
Згідно з ч.5 ст.242 КАС України, при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладенні в постановах Верховного Суду.
Повертаючись до обставин цієї справи, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає, що оскаржувані розпорядження були прийняті не відносно позивача, а третіх осіб, стосуються питання виникнення права власності на земельну ділянку (паїв) третіх осіб, тому обумовлені питанням майнового приватного права чи інтересу третіх осіб, що виключає можливість розгляду даного спору в межах адміністративного судочинства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що юрисдикція адміністративних судів, встановлена статтею 19 КАС України, на цей спір не поширюється, а тому даний спір належить розгляду судом у порядку господарського судочинства.
Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позов не слід розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною 6 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.
Дотримуючись зазначених приписів процесуального закону, суд роз`яснює позивачу, що з даними позовними вимогами, виходячи із складу учасників справи, він може звернутись в порядку, встановленому господарським процесуальним законодавством.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 19, 170,171, 256, 293,295 КАС України, -
Роз`яснити позивачу, що з даними позовними вимогами він може звернутись в порядку, встановленому господарським процесуальним законодавством.
Копію ухвали разом із заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачеві.
Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки передбаченіст.ст.293,295 КАС України, з урахуванням пп.15.1 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя: Л.Р. Юхтенко