Справа № 160/24934/21
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
09.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату за період до 01.07.2000 року та врахування до стажу періоду навчання.
Однак, відповідачі відмовили позивачу в перерахунку пенсії на підставі довідок про заробітну плату від 20.08.2021 року № 216 та № 217, а також архівної довідки про навчання № 170/19-15 від 15.05.2019 року, оскільки вони видані підприємствами, які знаходяться на території м. Донецька, тобто на території непідконтрольній українському Уряду.
Позивач, вважаючи таку відмову відповідачів протиправною, звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 14.12.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено відповідачам строк для надання відзивів на позов та докази на їх обґрунтування.
Заперечуючи проти позову, Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, надав свій відзив на позов, який долучений до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень проти позову відповідач зазначив, що позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату за період до 01.07.2000 року та врахування до стажу періоду навчання. Означена заява за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
За вказаних обставин, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
20.01.2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив, який долучено до матеріалів справи. Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив про відсутність підстав для врахування при перерахунку пенсії ОСОБА_1 довідок про заробітну плату від 20.08.2021 року № 216 та № 217, а також архівної довідки про навчання № 170/19-15 від 15.05.2019 року, оскільки такі видані підприємствами, які знаходяться на території, яка є непідконтрольною українському Уряду.
На підставі зазначеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, прийшов до таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV.
09.09.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо перерахунку пенсії з урахуванням довідки про заробітну плату за період до 01.07.2000 року та врахування до стажу періоду навчання. При цьому, позивач надав пенсійному органу довідки про заробітну плату від 20.08.2021 року № 216 та № 217, видані філіалом "Донецька автобаза" м.Донецьк, а також архівну довідку про навчання № 170/19-15 від 15.05.2019 року, яка видана Донецьким національним технічним університетом.
Заява ОСОБА_1 від 09.09.2021 року за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві.
Листом від 14.09.2021 року № 0400-010204/121634 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача про прийняте рішення.
Не погоджуючись з такою відмовою відповідачів, вважаючи її протиправною, позивач звернувся до суду з позовною заявою.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV.
Згідно ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв. У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж. За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до п. 4, 5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.
Пунктом 38 вказаного Порядку визначено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження; видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 6), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Крім того, пункт 20 наведеного Порядку доповнено новим абзацом яким визнано, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
На підставі п. 2.1 Порядку за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 64 Закону №1058-IV встановлено, що виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати.
Згідно п. 2.10 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
Відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Таким чином, одночасно зі стажем здійснюється зарахування й заробітної плати, на підставі якої визначається розмір пенсії або ж її перерахування. Розмір заробітної плати встановлюється на підставі наданих пенсіонером довідок про заробітну плату (дохід) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності довідки первинним документам.
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком.
Обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 1 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами.
Приписами підпункту «в» пункту 7 Порядку №22-1 встановлено, що заробітна плата для призначення пенсії за період роботи до 1 липня 2000 року підтверджується довідкою підприємства, установи, організації (форма і зміст довідки визначено в додатку 1 Порядку).
Така довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 17 Порядку).
Так, довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 20.08.2021 року № 216 видані філіалом "Донецька автобаза" м.Донецьк. В означених довідках вказана сума заробітної плати за період з вересня 1991 року по червень 2000 року включно, а також зазначено, що на всі виплати нараховані страхові внески (єдиний внесок). Довідки завірені печаткою філіалу "Донецька автобаза" м.Донецьк та видані на підставі особового рахунку за № НОМЕР_2 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, позивачем на дана довідка від 20.08.2021 року № 217, яка видана філіалом "Донецька автобаза" м.Донецьк, відповідно до якої підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно працював на даному підприємстві з 18.09.1991 року.
Так, у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17 суд дійшов наступного висновку: «Посилання відповідача в обґрунтування касаційної скарги на неможливість врахування заробітної плати в зв`язку з неможливістю проведення перевірки обґрунтованості її видачі є безпідставним і висновки судів попередніх інстанцій не спростовує, оскільки надана позивачем довідка містила посилання на особові рахунки, як на первинні документи, на підставі яких вона видана, підприємство яке її видало на той час перебувало на обліку, а тому підстави для проведення перевірки поданої довідки у відповідача були відсутні».
Таким чином, відмова у перерахунку та виплаті позивачу пенсії на підставі означених довідок є протиправною, оскільки в них чітко відображений період роботи, розмір отриманих заробітних плат, особовий рахунок та відомості про нарахування страхових внесків до пенсійного органу. Крім того, про місцезнаходження та адресу підприємства, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідок, відповідач обізнаний.
Також означені довідки не скасовані, а відомості зазначені в них не визнавались недостовірними. Крім того, матеріали справи не містять доказів, що підприємство на час видання довідок було переміщене або не здійснювало свою діяльність.
Щодо позовної вимоги в частині зарахування до стажу роботи періоду навчання позивача у Донецькому національному технічному університеті, то суд зазначає наступне.
Стаття 56 Закону України №1788-XII визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію. До стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Згідно ч.4 ст. 24 Закону України № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 8 Порядку №637 Час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Тобто, при відсутності у дипломі особи відомостей часу навчання, приймаються довідки про тривалість навчання в учбовому закладі у відповідні роки при умови, якщо у цих документах є дані про закінчення повного навчального періоду чи окремих їх етапів.
Так, у трудовій книжці ОСОБА_1 відсутній запис щодо періоду навчання у Донецькому національному технічному університеті.
Однак, відповідно до диплому серії НОМЕР_3 позивач у 1986 році вступив до Донецького політехнічного інституту та рішенням Державної екзаменаційної комісії від 09.06.1986 року йому присвоєно кваліфікацію інженера-механіка.
Суд зазначає, що у дипломі позивача відсутні відомості щодо форми навчання та періоду навчання.
Проте, позивачем до пенсійного органу надано архівну довідку Державного вищого навчального закладу "Донецький національний технічний університет" № 170/19-15 від 15.05.2019 року, з якої слідує, що ОСОБА_1 був зарахований 01.09.1976 року студентом денної форми навчання до Донецького політехнічного інституту, а 09.06.1986 року відрахований зі складу студентів у зв`язку із закінченням навчання. Крім того, в означеній довідці зазначено про перейменування даного навчального закладу.
З огляду на викладене, судом не приймаються до уваги та відхиляються доводи відповідачів про те, що неможливо врахувати, зокрема, означену архівну довідку, оскільки вона видана установою, що знаходиться на території непідконтрольній українській владі.
Суд зазначає, що навчальний заклад Донецький політехнічний інститут, а наразі Донецький національний технічний університет, було створено в період, коли м. Донецьк Донецької області знаходилося під контролем української влади, а отже - відповідно до законодавства України. Всі первинні документи, що підтверджують період навчання позивача, були створені до проведення АТО і не можуть піддаватися сумніву та позбавляти позивача права на зарахування періоду навчання до стажу роботи лише на тій підставі, що Україна тимчасово не здійснює контроль на вказаній території.
Приписами статті 64 Конституції України встановлені конституційні права і свободи людини і громадянина, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Ні воєнний, ані надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.
Також суд звертає увагу на те, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.
Крім того, Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року Лоізіду проти Туреччини дійшов висновку, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території.
Європейський суд з прав людини у справах Кіпр проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001 року) та Мозер проти Республіки Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016року) зазначив, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.
При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість застосування означених загальних принципів (Намібійські винятки), сформульованих в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих підприємствами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 04 березня 2020 року у справі № 235/2008/17 та від 08 квітня 2020 року у справі № 242/1568/17.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти до розгляду надані ОСОБА_1 довідку про навчання № 170/19-15 від 15.05.2019 року, довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 216 від 20.08.2021 року за період 1991-2000 роки та довідку № 217 від 20.08.2021 року на підтвердження стажу роботи, врахувати такі довідки і здійснити перерахунок та виплату призначеної пенсії позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09.09.2021 року, зарахувавши при здійсненні перерахунку пенсії заробітну плату ОСОБА_1 за період роботи з вересня 1991 року по червень 2000 року включно, на підставі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 216 від 20.08.2021 року за період 1991-2000 роки та довідки № 217 від 20.08.2021 року на підтвердження стажу роботи та зарахувавши до стажу період навчання, який вказаний у архівній довідці про навчання № 170/19-15 від 15.05.2019 року, то суд зауважує, що такі вимоги стосуються процедурних дій пенсійного органу, пов`язаних із процесом здійснення перерахунку та виплати пенсії позивачу.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості
Відповідно до приписів статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з п. 1 ч.3 та ч.4 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень частини 5 статті 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.7 ст. статті 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Оксаніченко А.С. було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги б/н від 15.09.2021 року.
Відповідно до п.1.1 Договору адвокат надає клієнту правову допомогу, яка деталізована у додаткових угодах, які є невід`ємною частиною даного договору.
Пунктом 3.3 Договору передбачено, що по факту надання правової допомоги або її частини, адвокатом готується, підписується та направляється клієнту два екземпляри акту прийому-передачі наданої правової (правничої) допомоги.
Так, відповідно до додаткової угоди № 1 до договору про надання правової (правничої) допомоги б/н від 15.09.2021 року вартість адвокатських послуг (гонорару) становить:
- аналіз судової практики Верховного Суду у аналогічних справах щодо позовів про визнання протиправною бездіяльності органів ПФУ та зобов`язання вчинити певні дії з метою формування правової позиції клієнта - 1500,00 грн.;
- підготовка позову про визнання протиправною бездіяльності органів ПФУ та зобов`язання вчинити певні дії - 6000,00 грн.;
Узгодження (погодження) позивачем наданої правової допомоги відбувається шляхом підписання ним акту приймання-передачі правової допомоги.
На виконання умов даного договору позивачем наданий акт прийому-передачі наданої правової (правничої) допомоги від 06.12.2021 року, детальний опис робіт від 06.12.2021 року та квитанція про оплату у розмірі 8000,00 грн.
Крім того, у матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги, який виданий ОСОБА_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2236 та довіреність №219 на представлення інтересів позивача у суді.
Разом з тим, проаналізувавши подані документи на підтвердження витрат на правничу допомогу, суд вважає, що заявлена сума на відшкодування таких витрат, є завищеною з огляду на те, що ця справа віднесена до категорії справ незначної складності, розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, подібні спори на сьогоднішній день є досить поширеними, у зв`язку із чим, сформована чітка судова практика по вирішенню таких спорів.
Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення таких витрат, а саме, у розмірі 3000,00 грн., з урахуванням критерію розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих позивачу, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва його інтересів в суді під час розгляду даної справи.
З приводу розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Крім того, враховуючи задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн, підлягає також стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань пропорційно по 1500,00 грн. з кожного.
Керуючись ст.ст.9, 72-77, 139, 242-243, 245-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 16.02.2022 року.
Суддя І.О. Лозицька