Справа № 420/16073/21
Суддя: Танцюра К.О.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді ТанцюриК.О.,

за участю секретаря Шарапи Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 13.05.2021р. року №151-21, яким ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; зобов`язання Державну міграційну службу України прийняти рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 08.09.2021р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до Одеського окружного адміністративного суду із вказаними позовними вимогами, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.10.2021р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

14.12.2021р. до суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову, згідно якої позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 13.05.2021р. року №151-21, яким ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Ухвалою суду від 22.12.2021р., яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову від 14.12.2021р.

Ухвалою суду від 22.12.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві зазначив, що існує ризик його переслідування у разі повернення до країни походження. Позивач зазначив, що на час проживання в Білорусії він був членом анархічного руху, активно висловлював свої опозиційні політичні погляди та демонстрував свою громадянську позицію відносно діючої влади. Як зазначив позивач, внаслідок цього, він зазнав багатьох арештів, постійних допитів і обшуків зі сторони правоохоронних органів Білорусії та відносно позивача було сфабриковано кримінальні справи, внаслідок яких на момент повернення до країни походження на позивача очікує тривалий строк ув`язнення. Позивач, посилаючись на вказане та те, що інформація по країні походження підтверджує обґрунтованість побоювань позивача, просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

28.10.2021р. до суду від представника Державної міграційної служби України надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач зазначив, що не погоджується із позовними вимогами та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Так, представник відповідача вказав, що проведеним аналізом матеріалів особової справи неможливо обґрунтувати причину виїзду заявника з Республіки Білорусь, неможливості повернення на територію країни громадянської належності з позиції визнання біженцем в Україні, ані під час перебування на Батьківщині, ані перебуваючи поза межами країни громадянської належності особа не зазнавала і не зазнає жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця у відповідності до вимог ч. 1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 2011 року, а саме у позивача відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань. Представник відповідача вказав, що за результатами проведеного аналізу матеріалів особової справи шукача захисту можливо встановити, що особа ніколи не переслідувалася на території країни громадянської належності за конвенційними ознаками визначення статусу біженця, не зазнавала по відношенню до себе дискримінаційних актів, близькі родичі заявника наразі залишились проживати на території Білорусі, не зазнають жодних утисків або переслідувань. Порушення кримінального провадження по відношенню до позивача не містить ознак політичного переслідування, позивачем не висловлено тверджень, що б встановлювали зв`язок між його політичною позицією та кримінальними переслідуваннями на Батьківщині. Діяльність позивача на період проживання на території Білорусі не містила в собі антиурядовий характер, водночас, обставина прийняття позивачем участі в акціях політичного спрямування на території України не визнається у якості елементу, що підтверджує обґрунтованість побоювань повернення на територію країни громадянської належності, враховуючи відсутність формального вираження політичних поглядів позивача, ступеню їх донесення до органів державної влади країни громадянської належності, що б могло створювати для позивача загрозу переслідувань, свідоме використання шукачем захисту зазначеного елементу лише з метою формування вдаваної легенди переслідування та посилення впливу викладеної історії задля прийняття бажаного для себе рішення. Відповідач вказав, що за результатами проведеного аналізу матеріалів особової справи шукача захисту можливо встановити відсутність обставин, що б вказували на можливість застосування по відношенню до позивача смертної кари, тортур, нелюдського, або такого що принижує людську гідність поводження або покарання у випадку повернення на територію країни громадянської належності, що зокрема підтверджується і процесуальними гарантіями, отриманими за результатами екстрадиційної перевірки. Як зазначив представник відповідача, шляхом вивчення наявних матеріалів особової справи шукача захисту можливо також встановити відсутність суттєвих процесуальних порушень або упередженого ставлення по відношенню до заявника в рамках кримінального провадження, порушеного проти нього на території країни громадянської належності, розмір покарання, призначеного йому на території Білорусі не становить характер надмірного, санкції, що містяться в білоруському кримінальному законодавстві за інкриміновані позивачу діяння співставні з аналогічними санкціями КК України. Екстрадиція (рішення про видачу особи) сама по собі не становить порушення Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших ратифікованих Україною нормативно-правових актів. За таких обставин, як вказав відповідач, клопотання не містить умов, які можуть бути розглянуті у контексті надання позивачу додаткового захисту в Україні, відповідно до вимог ст. 3,14 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст.3 Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання 1984 року та п. 13 ч.1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», через відсутність доведених фактів загрози його життю, безпеці чи свободі в країні громадянської належності через побоювання застосування щодо нього смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини. За час перебування позивача в Україні подій або нововиявлених обставин для обґрунтованого побоювання щодо вищевказаних умов не виявлено. Відповідач, вважаючи, що рішення Державної міграційної служби України від 13.05.2021р. року №151-21, яким ОСОБА_1 було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту прийнято згідно та у порядку вимог діючого законодавства, просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

25.11.2021р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив у якій представник вказав, що не погоджується із відзивом на позовну заяву, зазначивши, що основними причинами вступу позивача до анархо-комуністичної організації є відсутність демократії у РБ, незгода із політикою президента РБ, а неточності у датах певних подій не є причиною для відмови у наданні статусу біженця. Представник позивача зазначив, що після зміни ОСОБА_1 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт постановою Одеського апеляційного суду від 18.03.2021р. у справі №521/3365/21, у нього з`явилася можливість зв`язатися з представниками білоруської децентралізованої анархічної організації закритого типу «Революція в дії», учасником якої він був у 2011-2013 роках та представники якої відновили історію участі ОСОБА_1 в акціях та факти переслідування з боку білоруських силових структур, за результатами чого надали аналітичні довідки від 26.09.2021р. та від 12.10.2021р. Поряд з цим, представник позивача наголосив, що Російська Федерація для громадян РБ, переслідуваних владою з політичних переконань не може вважатись третьою безпечною країною, а нелегальний перетин кордону України у 2014 році не може бути підставою для відмови у наданні статусу біженця.

Також, представник позивача зазначав, що позивачу при під час звернення із заявою про надання статусу біженця та оформлення документів була надана неналежна правова допомога залученим ним адвокатом внаслідок чого він був позбавлений можливості надати до міграційного органу необхідні докази на підтвердження свого статусу, з приводу чого позивач звернувся до кваліфікаційно дисциплінарної комісії адвокатури Одеської області із заявою про порушення дисциплінарного провадження відносно адвоката ОСОБА_2 . При цьому, представник позивача також зазначав, що відповідачем не була використана офіційна інформація по країні походження заявника станом на час розгляду заяви, а також, всупереч порядку розгляду вказаних заяв, позивача не було направлено на медичне обстеження, що, враховуючи підтверджену відповідними медичними висновками наявність у нього психічних розладів, мало вплив на проведення з ним співбесіди.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до матеріалів особової справи позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Республіки Білорусь, уродженцем м.Пінськ, за віросповіданням - християнин, не одружений; у період 2011-2013 роки був учасником анархічної організації «Революція в дії».

Згідно додатку №1 до анкети від 08.12.2020р. ОСОБА_1 : до 2013 року проживав у Білорусі, після чого виїхав до РФ (м.Смоленськ); у кінці 2013 року - повернувся на декілька днів у Білорусь; після виїхав до України (м.Київ), де проживав близько року; - з України виїхав до РФ (Ростов- на -Дону), де проживав до січня 2019 року; - повернувся в Білорусь (м.Гомель), проживав до літа 2020 року, після чого прибув в Україну нелегально та через деякий час був затриманий відповідними органами.

Як вбачається з особової справи ОСОБА_1 та ухвали Одеського апеляційного суду від 18.03.2021р. по справі №521/3365/21, якою застосовано до ОСОБА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту, співробітниками УКР ГУНП в Одеській області спільно з працівниками ДКР НПУ 17 серпня 2020 року о 14 годині 30 хвилин, за адресою: АДРЕСА_1 , був затриманий громадянин Республіки Білорусь ОСОБА_1 , який на міжнародному рівні розшукується компетентними органами Республіки Білорусь для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.285 КК РБ (створення злочинної організації або участь в ній), ч.3 ст.228 КК РБ (контрабанда) та частинами 3 та 4 ст.328 КК РБ (незаконний обіг наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів).

До ОСОБА_1 застосовано тимчасовий арешт у період з 19 серпня 2020 року по 18 березня 2021року.

05.11.2020р. ОСОБА_1 , через адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор», звернувся до Головного управління ДМС в Одеській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.3-5 т.2).

У заяві від 05.11.2020р. позивач зазначив, що є членом організації «Революційна дія» (представник позивача уточнив, що вірне найменування організації «Революція в дії»). Він брав участь у акціях, займався агітацією у соціальних мережах. Заявник вказав, що він неодноразово затримувався міліцією, піддавався побиттю. 14.06.2012р. йому погрожували розправою у разі, якщо заявник продовжить свою діяльність проти влади. Влітку 2012 року були спроби сфабрикувати кримінальну справу в КГБ РБ м.Пинск, однак не вдалось, заявнику було нанесено побої. Позивач зазначив, що через деякий час він переїхав до м.Мінськ, розірвавши зв`язки з рідними. Під час однієї з акцій 22.06.2013р. за ним здійснено переслідування співробітників ОМОН, у нього стріляли та після чого ним було прийнято рішення поїхати до Росії, де він проживав до 2019 року у м. Смоленськ та м.Ростов-на-Дону. У січні 2019 року за допомогою місцевого мешканця він перетнув кордон РФ та РБ та доїхав до м. Гомель, де проживав до липня 2020р. та під час проживання там поновив зв`язки з матір`ю та однодумцями. 27.07.2020р. співробітниками органів здійснено напад на заявника у нього дома. Заявник вказав, що вони його вивезли до лісу, побили та примусили копати могилу. У заяві ОСОБА_1 вказав, що йому вдалося втекти, після чого він потрапив до України, а потім автостопом прибув до м.Одеси. Заявник вказав, що він був у поганому психічному та фізичному стані та не встиг звернутись до відповідних органів, як його заарештували.

Рішенням Державної міграційної служби України від 13.05.2021р. року №151-21, ОСОБА_1 відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі висновку від 31.03.2021р., затвердженого заступником начальника Головного управління начальника управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції (а.с.120-133 т.3).

Відповідно до висновку від 31.03.2021р., заступником начальника управління - начальником відділу по роботі з шукачами захисту встановлено, що надана заявником інформація про членство в організації «Революційна дія - Білорусь» та членство у вказаній організації , участь у певних акціях є недостатньо деталізованою та містить суттєві розбіжності, що ставить питання правдоподібності наданого елементу в цілому. Звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту обумовлене лише бажанням уникнути кримінальної відповідальності у країні своєї громадянської належності за скоєння низки злочинів, пов`язаних з незаконним обігом психотропних та наркотичних речовин. Порушення білоруського законодавства та пов`язане з цим кримінальне переслідування особи не має відношення до елементу «переслідування» за ознаками, визначеними Конвенцією про статус біженця 1951 року та Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Екстрадиція (рішення про видачу особи) сама по собі не становить порушення Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших ратифікованих Україною нормативно-правових актів. Шукач захисту є громадянином Республіки Білорусь, білорусом за національністю (етнічною належністю) православним християнином за віросповіданням. У ході аналізу матеріалів особової справи, зокрема за результатами опитування шукача захисту не встановлено фактів переслідування особи за вказаними ознаками під час проживання в Республіці Білорусь або у ситуації повернення до країни своєї громадянської належності. Елемент належності особи до діяльності анархо - комуністичній організації «Революційна дія - Білорусь» спростовано, за матеріалами особової справи відсутні відомості, документальні чи інші підтвердження належності заявника до будь-яких організацій на території Республіки Білорусь. За матеріалами особової справи шукача захисту також відсутні обставини, які б вказували на його належність до певної соціальної групи, що передбачає належність до групи осіб однакового походження, звичаїв та соціального статусу, які є або можуть бути об`єктами переслідування. Зважаючи на викладене, відповідачем зроблено висновок, що під час проживання в країні громадянської належності заявник не зазнавав жодних переслідувань за конвенційними ознаками визначення статусу біженця у відповідності до вимог п. 1 ч.1 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», а також у нього відсутні обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, громадянства (підданства), віросповідання, належності до певної соціальної групи або політичних переконань у разі повернення до республіки Білорусь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту від 08.07.2011р. №3671-VI біженець це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.

Пунктом 13 ст.1 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно абз.5 ст.6 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно з ч.7 ст.7 Закону до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Під час вирішення вказаної справи суд враховує, що обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо надання статусу біженця, а ситуація у країні походження при визнанні статусу біженця є доказом того, що суб`єктивні побоювання стати жертвою переслідування є цілком обґрунтованими, тобто підкріплюються об`єктивним станом у країні та інформацією, що стосується особисто заявника.

При цьому, побоювання можуть ґрунтуватися не тільки на тому, що особа постраждала особисто від дій, які змусили її покинути країну, тобто ці побоювання можуть випливати не з власного досвіду біженця, а з досвіду інших людей (рідних, друзів та інших членів тієї ж расової, соціальної чи політично групи тощо).

Підтвердження обґрунтованості побоювань переслідування (через інформацію про можливість таких переслідувань у країні походження біженця) можуть отримуватися від особи, яка шукає статусу біженця, та незалежно від неї - з різних достовірних джерел інформації: із резолюцій Ради Безпеки ООН, документів і повідомлень Міністерства закордонних справ України, інформації, зібраної та проаналізованої Державною міграційною службою України, Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців, інших міжнародних, державних та неурядових організацій, із публікацій у засобах масової інформації. Для повноти встановлення обставин у таких справах, як правило, слід використовувати більш ніж одне джерело інформації про країну походження.

Згідно положень статті 3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання, 1984 року жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань.

Відповідно до статей 2, 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Як зазначив ОСОБА_1 , причиною його звернення із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стало його переслідування за участь в організації «Революція в дії», фабрикування кримінальних справ та погрози в його бік зі сторони правоохоронних органів Республіки Білорусь.

Згідно листа Генеральної прокуратури Республіки Білорусь №25/518-2014 від 07.09.2020р. адресованого Офісу Генерального прокурора України у провадженні головного слідчого управління Слідчого комітету Республіки Білорусь перебуває кримінальна справа у звинуваченні ОСОБА_1 у вчиненні злочину щодо: створіння структурних підрозділів міжнародної злочинної організації та керування нею; заподіяння смерті по необережності двом і більше особам.., незаконне переміщення через кордон РБ особливо небезпечних психотропних речовин…, незаконне переміщення з метою збуту психотропних речовин…. У зв`язку з цим, Генеральна прокуратура Республіки Білорусь просить взяти під стражу ОСОБА_1 та видати для притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.34-35).

Як зазначив позивач під час з`ясування офіційних обставин справи, вказані кримінальні справи, що стосуються звинувачення його у вчиненні злочину є сфабрикованими через його участь у організації «Революція в дії» та його активну позицію проти діючої влади.

При цьому, ОСОБА_1 прибувши до України вперше ще у 2013 році, де проживав близько року, після чого прибув до РФ (Ростов- на -Дону), де проживав до січня 2019 року, звернувся за захистом лише 05.11.2020р., через адміністрацію ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до Головного управління ДМС в Одеській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.3-5 т.2), після його затриманням правоохоронними органами України.

У заяві про звернення за захистом ОСОБА_1 зазначив, що він не може повернутися до своєї країни, оскільки боїться переслідування за сфабрикованою кримінальною справою, він побоюється тортур, які будуть застосовані щодо нього правоохоронними органами для отримання потрібних для них свідчень.

При цьому, відкриті кримінальні справи стосуються звинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину щодо: створіння структурних підрозділів міжнародної злочинної організації та керування нею; заподіяння смерті по необережності двом і більше особам.., незаконне переміщення через кордон РБ особливо небезпечних психотропних речовин…, незаконне переміщення з метою збуту психотропних речовин….. У зв`язку з цим, Генеральна прокуратура Республіки Білорусь просить взяти під стражу ОСОБА_1 та видати для притягнення до кримінальної відповідальності (а.с.34-35). Отже, наразі ОСОБА_1 перебуває у розшуку за вчинення на території Республіки Білорусь кримінального злочину. Поряд з цим, суд позбавлений права встановлювати наявність або відсутність факту фабрикування органами Республіки Білорусь кримінальних справ відносно ОСОБА_1 .

Щодо посилання представника позивача на неврахування відповідачем політичної ситуації, яка склалась у Республіці Білорусь, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалось судом, позивачу інкримінують вчинення злочину кримінального, а не політичного характеру.

Однак, в даному випадку, наявність підстав для задоволення заяви про визнання біженцем слід встановлювати із сукупної оцінки доводів заявника та обставин справи в контексті актуальної інформації по країні його походження.

Матеріали справи підтверджують, що у висновку ГУ ДМС України в Одеській області від 31.03.2021р. та додатку до вказаного висновку орган ДМС надав оцінку інформації за 2016-2017 роки.

Разом з тим, актуальна ІКП за 2020-2021 роки, на яку позивач посилається у своїх доводах, а також загальновідома інформація, що міститься у ЗМІ, сукупно із позицією світової спільноти по відношенні до подій в Республіці Білорусь, пов`язаних із великою кількістю переслідувань політичного характеру на її території в даний період, достатньо підтверджують існування фактів здійснення таких переслідувань, що вимагає від відповідача надати їм належну та достатню оцінку.

Відповідно до ст.8 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання. За бажанням заявника участь у попередньому розгляді заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, бере адвокат. Призначення адвоката для надання правової допомоги заявникові здійснюється в установленому порядку.Під час співбесіди заявнику, який не володіє українською або російською мовами, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, забезпечує перекладача з мови, якою заявник може спілкуватися. Заявник має право залучити перекладача за свій рахунок або за рахунок інших юридичних чи фізичних осіб. Перекладач повинен дотримуватися конфіденційності з обов`язковим оформленням центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, розписки про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника. Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту. У разі прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні. Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилає заявнику або його законному представнику письмове повідомлення з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення.

Статтею 9 вказаного Закону визначено порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Так, розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців. Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником. Співбесіда із заявником проводиться за правилами, встановленими частинами другою і третьою статті 8 цього Закону. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону. У разі відсутності у заявника документів, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, для встановлення особи заявника центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з відповідними органами Служби безпеки України згідно із законодавством проводиться ідентифікація особи. У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається. Такі звернення розглядаються у строк, визначений законодавством України. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, направляє особу, яка подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на медичне обстеження, що проводиться в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Документи, отримані або підготовлені центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, долучаються до особової справи заявника. Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Особова справа заявника разом з письмовим висновком надсилається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою.

Відповідно до ст.10 Закону України Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім`ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку. Строк прийняття рішення може бути продовжено керівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, але не більш як до трьох місяців. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може вимагати подання додаткової інформації від уповноважених посадових осіб цього центрального органу виконавчої влади, які здійснювали розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Поряд з цим, процедура розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту регулюється Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України

від 07.09.2011р. №649

Відповідно до положень п.3.1 розділу ІІІ Правил № 649, у разі відсутності підстав для відмови в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: а) забезпечує можливість для заявника особисто або за допомогою законного представника скласти заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; б) реєструє заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та подані документи у журналі реєстрації заяв про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; в) ознайомлює заявника або його законного представника під їхній власний підпис з порядком прийняття рішення за їх заявами, правами і обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Таке ознайомлення здійснюється мовою, яку розуміє заявник або його законний представник. Проведення зазначених дій фіксується відповідним протоколом ознайомлення з прийняттям рішення за заявою, правами і обов`язками особи, стосовно якої прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в якому проставляють власні підписи заявник, його законний представник та перекладач, адвокат, психолог, педагог (за їх наявності).

Згідно з п.5.1. Правил №649 після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу): а) проводить співбесіди із заявником або його законним представником з метою виявлення додаткової інформації, що необхідна для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником під час подання заяви. Співбесіда проводиться з дотриманням правил, встановлених частинами другою та третьою статті 8 та частинами третьою та четвертою статті 9 Закону. У разі залучення перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку, психолога і педагога для участі в співбесіді уповноважена посадова особа територіального органу ДМС перед початком співбесіди попереджає зазначених осіб (перекладача, психолога і педагога) про необхідність дотримання умов конфіденційності, що оформлюється розпискою про нерозголошення відомостей, що містяться в особовій справі заявника. Результати співбесіди оформлюються протоколом співбесіди з особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником; б) направляє в установленому порядку до органів Служби безпеки України відповідний запит щодо здійснення перевірки наявності обставин, за якими заявник не може бути визнаний біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 Закону; в) у разі відсутності в заявника документів, що посвідчують особу, або якщо такі документи є фальшивими, направляє відповідні матеріали, а в разі необхідності - й заявника до органів Служби безпеки України з метою ідентифікації особи; г) у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів в установленому порядку звертається із відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжності фактів стосовно особи, заява якої розглядається (додаток 18); ґ) в установленому порядку направляє заявника на медичне обстеження відповідним направленням; д) долучає до особової справи заявника всі документи, підготовлені та отримані територіальним органом ДМС під час розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, включаючи результати медичного обстеження; е) готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Висновок складається за результатом оцінки заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, комплексного та системного вивчення документів, наявних в особовій справі заявника, та перевірки фактів, повідомлених заявником або його законним представником. Відомості та обставини, про які зазначено у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і які не підтверджуються документами або іншими фактичними даними, можуть бути враховані під час підготовки висновку за умови, що твердження заявника стосовно обставин, зазначених у заяві, є послідовними і правдоподібними, надана ним інформація не суперечить загальновідомим відомостям, що мають відношення до справи заявника та встановлена загальна правдоподібність заяви.

Оцінка заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється на індивідуальній основі і включає в себе вивчення наявних відомостей про: всі відповідні факти, що стосуються країни походження на момент прийняття рішення щодо заяви, в тому числі закони і інші нормативно-правові акти країни походження заявника і порядок їх застосування; відповідні твердження і документи, представлені заявником, у тому числі інформацію про те, що заявник був або може стати об`єктом переслідування чи об`єктом завдання серйозної шкоди; особисті дані і обставини заявника, включаючи інформацію про те, що заявник був чи може стати об`єктом переслідування чи йому може бути завдано серйозної шкоди. Той факт, що заявник вже був об`єктом переслідувань або йому було завдано серйозної шкоди, наявність прямих загроз такого переслідування або такої шкоди є важливим показником цілком обґрунтованих побоювань заявника стати жертвою переслідування або реального ризику отримати серйозну шкоду. У висновку обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником. У висновку викладається обґрунтована пропозиція територіального органу ДМС щодо прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Висновок уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС, на яку покладено розгляд справи, погоджується керівником структурного підрозділу територіального органу, до повноважень якого належить реалізація законодавства у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, та затверджується заступником керівника територіального органу ДМС, який відповідно до розподілу обов`язків спрямовує і координує діяльність структурного підрозділу з питань біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту; є) формує особову справу заявника (пронумеровує всі документи, що долучені до справи, складає їх опис, прошиває справу).

Відповідно до п.5.2. зазначеного Порядку належним чином оформлена особова справа заявника разом з письмовим висновком територіального органу ДМС, доданими аудіофайлами співбесід (у разі наявності перекладача) повинна бути надіслана фельд`єгерським зв`язком до ДМС протягом трьох робочих днів з моменту затвердження письмового висновку територіальним органом ДМС, але не пізніше граничного строку розгляду заяви.

Згідно з п. 6.1. Правил №649 у разі надходження до Державної міграційної служби України особової справи заявника та письмового висновку територіального органу ДМС протягом місяця здійснюються всебічне вивчення та оцінка всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Під час здійснення заходів, передбачених пунктом 6.1 цього розділу, Державна міграційна служба України має право: а) вимагати подання додаткової інформації від територіального органу ДМС, який здійснював розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; б) з метою уточнення відомостей, що містяться у заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або документів, які знаходяться в особовій справі заявника, отримувати додаткову інформацію, яка може мати суттєве значення для прийняття обґрунтованого рішення за заявою; в) звертатись з відповідними запитами до Міністерства закордонних справ України, Міністерства внутрішніх справ, Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян у разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, необхідності у встановленні справжності і дійсності документів; г) повертати справу на доопрацювання до територіального органу ДМС, який здійснював розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за умови наявності недостатніх відомостей для розгляду справи і прийняття обґрунтованого та неупередженого рішення, неналежного оформлення особової справи.

За результатами здійснення заходів, передбачених пунктом 6.1 цього розділу, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку територіального органу ДМС, який розглядав заяву, ДМС приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту). Строк прийняття зазначеного рішення може бути продовжено наказом ДМС, але не більш як до трьох місяців.

Водночас, під час з`ясування офіційних обставин справи представником позивача у підтвердження психічного стану здоров`я Зайцева Ю.А., надано до суду довідка КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» від 09.12.2021р. №2963 про те, що позивач з 07.12.2021р. по теперішній час знаходиться на стаціонарному лікуванні та якому встановлено відповідний діагноз емоційного розладу (а.с.73-74 т.4).

У судовому засіданні позивач зазначав, що у нього і раніше були розлади психічного здоров`я, а під час проведення співбесіди з працівниками міграційного органу, яка відбувалась у приміщенні слідчого ізолятора, він був у поганому психічному та фізичному стані.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено представником відповідача, позивач не був направлений на обов`язкове медичне обстеження, а психолог не був залучений під час проведення зазначених дій, що могло мати вплив на визначення об`єктивності та послідовності викладення позивачем обставин та наявності обґрунтованих підстав для звернення із заявою про надання статусу біженця або особи, що потребує додаткового захисту.

За таких умов, висновки відповідача, що звернення особи із заявою про визнання біженцем обумовлене лише бажанням уникнути кримінальної відповідальності в країні своєї громадянської належності за підозру у скоєнні злочину кримінального характеру, як і наявність в поясненнях позивача розбіжностей не є достатнім чином аргументованими та підлягають додатковому підтвердженню шляхом дослідження вищевказаних обставин та розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.11.2020р. про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту із дотриманням положень Правил № 649.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що неповне здійснення органами ДМС перевірки усіх обставин викладених позивачем, матеріалів його особової справи, наявної інформації по країні походження та нездійснення медичного обстеження його стану здоров`я, призвело до прийняття необґрунтованого та передчасного рішення щодо відмови позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та позовні вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення Державної міграційної служби України від 13.05.2021р. №151-21, зобов`язання Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 р.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України від 13.05.2021р. №151-21.

Зобов`язати Державну міграційну службу України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 та п. 15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 10.02.2022р.

Суддя К.О. Танцюра