Справа № 640/987/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/987/21 Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, яким просила:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23 грудня 2020 року №2600-0305-8/182830 у перерахунку позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з її заявою від 25 листопада 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити позивачу перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 11березня 2020 року у відсотковому відношенні до суддівської винагороди, зазначеної у довідці про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 15 жовтня 2020 року №186/0/21-20, та здійснити виплати з урахуванням фактично виплачених сум.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неврахування норм чинного законодавства та не в повній мірі з`ясування обставин справи. Апелянт наголосив, що надані позивачем довідки Верховного Суду України за підписом в.о. голови Верховного Суду України Гуменюка В.І. підписані неуповноваженою особою, оскільки головою ліквідаційної комісії призначено Соловйову Л.В.

Крім того, у своїй скарзі апелянт наполягає на тому, що оскільки відповідно до норм ст. 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII розмір складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді після 18 лютого 2020 не змінювався, відсутні підстави для перерахунку.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки відповідачем не наведено жодних аргументів для спростування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Вищої ради правосуддя від 06 серпня 202019 року №2028/0/15-19 ОСОБА_1 звільнена з посади судді Верховного Суду України у відставку.

Позивач звернулась до відповідача із заявою від 25 листопада 2020 року щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання їй як судді у відставці. До заяви додала довідку Верховного Суду України від 15 жовтня 2020 року №186/0/21-20 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою станом на 11 березня 2020 року суддівська винагорода позивача, яка враховується для призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 374 419,70 грн., у т.ч.: посадовий оклад - 197 063 грн.; доплата за вислугу років - 157 650,40 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці - 19 706,30 грн.

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 23 грудня 2020 року№2600-0305-8/182830 відмовило у задоволенні заяви позивача з підстав: - надані позивачем довідка Верховного Суду України від 02 листопада 2020 року №198/0/21-20 видана станом на 19 лютого 2020 року, а довідка від 15 жовтня 2020 року №186/0/21-20 - станом на 11 березня 2020 року за підписом в.о. Голови Верховного Суду України Гуменюка В.І. ; - право першого підпису фінансових документів Верховного Суду України належить голові ліквідаційної комісії цього суду Соловйову Л.В., а не в.о. Голови Верховного Суду України Гуменюку В.І. , оскільки з 21 червня 2018 року цей суд перебуває в стані припинення.

Вважаючи вказану відмову відповідача протиправною, позивачка звернулася до суду з позовом.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що довідка Верховного Суду України від 15 жовтня 2020 року №186/0/21-20 є підставою для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачки, а тому підлягала прийняттю і врахуванню відповідачем при розгляді заяви останньої.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 64 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон №1402-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами 4 та 5 ст. 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року №3-1 до заяви про перерахунок щомісячного довічного утримання додається довідка про суддівську винагороду (довідка про винагороду судді КСУ) працюючого судді за відповідною посадою станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди.

Додатком 1 до вказаного Порядку затверджено форму довідки для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

З довідки Верховного Суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці від 15 жовтня 2020 року №186/0/21-20 встановлено, що така довідка відповідає нормам Додатку 1 до Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 7 розділу ХІІ Закон №1402-VIII з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

До припинення діяльності статус, структура, повноваження, порядок роботи, права, обов`язки, гарантії суддів цих судів визначаються Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Конституційним Судом України 18 лютого 2020 року прийнято рішення №2р/2020 по справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень пунктів 4, 7, 8, 9, 11, 13, 14, 17, 20, 22, 23, 25 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення"Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, яким визнано неконституційним, зокрема, пункт 7 розділу ХІІ "Прикінцеві та Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №1402-VIII від 02 червня 2016 року щодо ліквідації Верховного Суду України.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Гуменюк В.І. є в.о. Голови Верховного Суду України, а тому довідка Верховного Суду України від 15 жовтня 2020 року №186/0/21-20, є довідкою, яка підписана уповноваженою особою, а тому має бути врахована пенсійним органом під час перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Окрім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що рішення Конституційного Суду України від 11 березня 2020 року №4-р/2020 у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень законів України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII, "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX, "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а саме:

- частину першу статті 37, частину першу статті 94, пункт 3 частини третьої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX;

- пункти 4, 5, 6, 7, 9, 10 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX;

- частину третю статті 24, статтю 28-1, частину восьму статті 31, частину першу статті 42, частину третю статті 47, частину четверту статті 48 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX.

Зазначеним рішенням Конституційного суду України визначено, що положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року № 1402-VIII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX, Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX, Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 № 1402-VIII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX, Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року №193-IX, Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 жовтня 2016 року № 1798-VIII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" від 16 жовтня 2019 року № 193-IX втратили чинність 11 березня 2020 року.

Таким чином, оцінюючи доводи апелянта про те, що подана довідка Верховного Суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підписана не уповноваженою особою (Гуменюком В.І.), колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскільки рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 у справі №2-р/2020 визнано не конституційним п.7 розділу ХІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону України №1402-VIII щодо ліквідації Верховного Суду України, а фактичного припинення Верховного Суду України не відбулося, тому таке обґрунтування відмови відповідача у перерахунку розміру грошового утримання позивача щодо неналежного підпису на довідці є безпідставними.

Крім іншого, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку