Справа № 360/802/22
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

18 лютого 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/802/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за позовною заявою адвоката Керімова Рафаеля Рагимовича в інтересах Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди,

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2022 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот (далі - позивач) до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича (далі - відповідач), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка О.В. від 13 січня 2022 року ВП № 68145653 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 13 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненком Олексієм Вікторовичем винесено постанову ВП № 68145653 про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця у розмірі 4403629,62 грн.

Постанова отримана позивачем 19 січня 2022 року.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню.

14 лютого 2022 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. спр. 32-35), в якому відповідач просить суд відмовити у задоволені позову за необґрунтованістю.

В обґрунтування у відзиві зазначено, що відповідно до положень Закон України Про виконавче провадження та Закону України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця шляхом винесення постанови про стягнення основної винагороди є обов`язком приватного виконавця.

Ухвалою суду від 03 лютого 2022 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 12).

Ухвалою суду від 10 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження у справі (арк. спр. 25-26).

Представники сторін у судове засідання не прибули, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

Частиною четвертою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець (частина третя статті 287 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (частина друга статті 268 КАС України).

Згідно з частиною третьою статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Оскільки учасники справи про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином і відсутня потреба заслухати свідка чи експерта, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив.

29 лютого 2016 року Господарським судом Харківської області видано наказ на примусове виконання рішення у справі № 913/869/14 про стягнення Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот на користь Дочірньої компанії «Газ України» інфляційних втрат 26102541,19 грн, 3% річних у сумі 17933755,02 грн, судового збору 10122,96 грн (арк. спр. 40 зв.б. - 41).

13 січня 2022 року Дочірня компанія «Газ України» звернулась до відповідача із заявою про примусове виконання рішення (арк. спр. 39-40).

13 січня 2022 року відповідачем відкрито виконавче провадження № 68145653 з виконання наказу Господарського суду Харківської області № 913/866/14 від 29 лютого 2016 року про стягнення з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот на користь Дочірньої компанії «Газ України» інфляційних втрат 26102541,19 грн, 3% річних у сумі 17933755,02 грн, судовий збору 10122,96 грн (арк. спр. 44 зв.б. - 45).

13 січня 2022 року відповідачем винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 68145653 з виконання наказу Господарського суду Харківської області № 913/866/14 від 29 лютого 2016 року у сумі 4403629,62 грн. В постанові зазначено, що відповідно до приписів діючого законодавства про виконавче провадження з боржника підлягає стягненню основна винагорода приватного виконавця у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а саме: 4403629,62 грн (44036296,21*10%=4403629,62 грн), порядок стягнення встановити, 10% від фактично стягнутої суми (арк. спр. 3-4, 42 зв.б. -43).

Зі змісту постанови судом встановлено, що відповідачем здійснено розрахунок винагороди приватного виконавця в розмірі 10 відсотків.

13 січня 2022 року відповідачем винесено постанови про арешт майна боржника (арк. спр. 41 зв.б. - 43) та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (арк. спр. 43зв.б. - 44).

З матеріалів справи, судом встановлено, що на момент розгляду справи з позивача борг та винагорода приватного виконавця не стягнута, виконавче провадження не закінчено та судовий наказ перебуває на примусовому виконанні, що не заперечується сторонами.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року №1404-VIII Про виконавче провадження (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Приписами статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції №512/5), вона розроблена відповідно до Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження", інших законодавчих актів України та нормативно-правових актів Міністерства юстиції України і визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону, здійснюють державні виконавці та приватні виконавці (крім рішень, передбачених частиною другою статті 5 Закону) (далі - виконавці) (пункт 1, 2 Інструкції №512/5).

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Згідно з частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною першою статті 42 Закон № 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (далі Закон 1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Частина п`ята статті 31 Закону 1403-VIII передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону 1403-VIII).

Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2016 року № 643 Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).

Пунктом 4 Порядку № 643 встановлено, що фактичним виконанням вважається виконання рішення за виконавчим документом майнового характеру в повному обсязі або частково та виконавчого документа немайнового характеру в повному обсязі в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", якщо за такими документами стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення.

Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Аналізуючи положення Закону № 1404-VIII, які регулюють діяльність приватних виконавців, та статті 31 Закону № 1403-VIII, суд приходить висновку, що основна винагорода - це винагорода приватного виконавця за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в розмірі пропорційному до фактично стягнутої суми.

Крім того, враховуючи конструкцію статті 31 Закону 1403-VIII, законодавець зобов`язує приватного виконавця при відкритті виконавчого провадження прийняти постанову про стягнення основної винагороди в якій наводить розрахунок. При цьому, основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення, в залежності від суми, стягнутої за результатами здійснення виконавчих дій, тобто виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 640/17286/20 та від 29 січня 2021 року у справі № 640/13434/19.

Крім того, зміст спірної постанови свідчить проте, що відповідачем здійснено лише розрахунок основної винагороди у відповідності до фіксованої ставки визначеної приписами наведених норм.

Суд зауважує, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Початок примусового виконання рішення виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

Суд звертає увагу, що позивач оскаржує лише постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди, а не сам факт стягнення цієї винагороди, доказів початку стягнення основної винагороди приватного виконавця позивач не надав, в позовній заяві підтвердив факт невиконання судового наказу.

Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником рішення суду в добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, тому приватним виконавцем правомірно одночасно з відкриттям виконавчого провадження визначено суму основної винагороди приватного виконавця, яка підлягає стягненню за умови примусового виконання виконавчого документу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 380/6503/20 від 26 серпня 2021 року.

Судом встановлено, що на момент розгляду даної справи виконавче провадження ВП № 68145653 не закінчено та судовий наказ перебуває на примусовому виконанні відповідача, а тому твердження представника позивача про прийняття відповідачем спірної постанови не на підставі та не у спосіб визначені законодавством України є безпідставне, що відповідає правовій позиції викладені в постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 360/2855/20 (пункт 74).

Посилання представника позивача на постанову Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 360/2855/20, як підставу для скасування спірної постанови, суд вважає необґрунтованим, оскільки Верховний Суд в даній справі, скасовуючи рішення попередніх судів, дійшов висновку про порушення норм матеріального права у зв`язку з не перевіркою факту закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд приймає до уваги, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, яка винесена одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є винагородою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.

Відповідна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом у постановах від 21 січня 2021 року у справі № 160/5321/20, від 27 квітня 2021 року у справі № 580/3444/20, від 03 червня 2021 року у справі № 640/17286/20 та від 26 серпня 2021 року у справі № 380/6503/20.

Таким чином, відповідач, приймаючи спірну постанову про стягнення з божника основної винагороду приватного виконавця, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено протиправність постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 13 січня 2022 року ВП №68145653 з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, а тому, виходячи системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати, понесені позивачем, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову йому не відшкодовуються.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу з Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот на користь приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича, суд зазначає таке.

Згідно положень статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини другої статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, а на користь суб`єкта владних повноважень стягуються лише витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У спірних правовідносинах приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Літвиненко Олексій Вікторович є суб`єктом владних повноважень.

З наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про стягнення на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 77, 132, 139, 205, 241-246, 250, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову адвоката Керімова Рафаеля Рагимовича в інтересах Приватного акціонерного товариства Сєвєродонецьке об`єднання Азот до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 13 січня 2022 року у виконавчому провадженні ВП № 68145653 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.В. Смішлива