Справа № 620/8276/21
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8276/21 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача: Беспалова О. О., суддів: Парінова А. Б., Ключковича В. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській, в якому просив суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо не зарахування в його страховий стаж періоду його роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики Бахмацького району Чернігівської області з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати в страховий стаж ОСОБА_1 період роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики Бахмацького району Чернігівської області з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991 та призначити йому пенсію за віком з 01.02.2021.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів його роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики Бахмацького району Чернігівської області з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики Бахмацького району Чернігівської області з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня його звернення із відповідною заявою.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію на підставі частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня його звернення із відповідною заявою.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову якою у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у трудовій книжці колгоспника, наданій позивачем, містяться відмітки про відпрацьовані людино-дні за час роботи в колгоспі ім. Леніна с. Пальчики з 1978 по 1997 роки, однак, не всі записи завірені підписами уповноважених осіб та печатками, у зв`язку з чим у органу Пенсійного фонду не було підстав для їх врахування при визначенні страхового стажу.

До Шостого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну не надходив.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.01.2022 вирішено призначити справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні, та зобов`язано сторін надати докази по справі.

Крім того, з урахуванням приписів ст. 309 КАС України судом вирішено продовжити строк розгляду апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, у зв`язку із чим, судом апеляційної інстанції постановлено про перехід до розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України від 11.01.2001 серії НОМЕР_1 .

Відповідно до даних, зазначених в Трудовій книжці колгоспника від 20.08.1978 № 737 позивач:

- в 1978 році вступив у колгосп ім. Леніна Бахмацького району Чернігівської області;

- відповідно до запису, зробленого 10.11.1990 у 1989 він на посаді шофера відпрацював 292 людино-днів, при встановленому мінімумі - 250 л/д. Вказаний запис засвідчений підписами голови та головного бухгалтера колгоспу;

- відповідно до запису, зробленого 27.03.1992 у 1991 він на посаді шофера відпрацював 317 людино-днів, при встановленому мінімумі - 250 л/д. Вказаний запис засвідчений підписом головного бухгалтера колгоспу.

Відповідно до копії розрахунку пенсійного органу, період роботи позивача за 1989 рік та 1991 рік до його страхового стажу не зараховано. Страховий стаж становить 25 років 6 місяці 5 днів.

Листом від 09.02.2021 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивача про те, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

За наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу його страховий стаж складає 25 років 6 місяців 7 днів. З урахуванням вищевикладеного, йому відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного страхового стажу підтвердженого документами.

Не погодившись із вказаним вище прийнятим відповідачем рішенням та вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

Згідно з частинами першою, другою статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

У пункті 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону

Відповідно до частин першої та другої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Згідно зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 № 310, які є чинними на час розгляду справи (далі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, заносяться, зокрема: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Судом встановлено, що підставою для відмови пенсійним органом позивачу у призначенні пенсії за віком стала відсутність у нього достатнього страхового стажу, визначеного в частині першій статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Крім того, з матеріалів справи, зокрема, з відзиву, вбачається, що відповідачем не зараховано до страхового стажу період роботи ОСОБА_1 в 1989 році та в 1991 році у колгоспі ім. Леніна у зв`язку з тим, що у трудовій книжці колгоспника, наданій позивачем, не всі записи завірені підписами уповноважених осіб та печатками, а також згідно з наданою ним архівною довідкою інформація про роботу в 1989, 1991 роках у ній відсутня.

Поряд із цим, як вірно зауважено судом першої інстанції, із змісту вказаного запису вбачається, що його датованого 10.11.1990, судом встановлено, що у 1989 позивач на посаді шофера відпрацював 292 л/д (встановлений мінімум - 250 л/д).

Вказаний запис засвідчений підписами голови та головного бухгалтера колгоспу. Дослідивши зміст запису, датованого 27.03.1992, судом встановлено, що у 1991 позивач на посаді шофера відпрацював 317 л/д (встановлений мінімум - 250 л/д), такий засвідчено підписом головного бухгалтера колгоспу.

Зважаючи на вказане, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені обставини спростовують доводи відповідача щодо відсутності завіряння записів у Трудовій книжці колгоспника підписами уповноважених осіб, що стосуються періодів роботи позивача у 1989 році та у 1991 році.

Також судом встановлено наявність відтисків трьох печаток, якими завірені записи починаючи з 1978 року - 1990 рік на стор. 2-3 Трудової книжки колгоспника та відтисків трьох печаток, якими завірені записи починаючи з 1991 року - 1995 рік на стор. 4-5, в результаті чого суд позбавлений можливості встановити, які конкретно записи завірені печатками.

Відповідно до вимог пункту 13 Основних положень відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність у відповідності до статуту та правилами трудового розпорядку колгоспу, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Відтак, як вірно зазначено судом першої інстанції, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Право на пенсійне забезпечення особи не повинно безумовно залежати від дій чи бездіяльності осіб, на яких покладено обов`язок ведення та обліку трудових книжок працівників та не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказана правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 (справа № 677/277/17), від 17.07.2018 (справа № 220/989/17), від 19.12.2019 (справа № 307/541/17).

Як вказувалося вище, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів (пункт 1 Основних Положень).

Отже, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Подібна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 04.02.2021 у справі № 439/905/17, від 09.06.2021 у справі № 488/3973/13-а.

Таким чином, основним документом, який підтверджує стаж роботи в колгоспі є трудова книжна колгоспника, а довідки слугують, як додаткове підтвердження стажу роботи, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи. Відсутність інших документів на підтвердження трудового стажу не може нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого ним трудового стажу.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, із змісту копії трудової книжки вбачається факт роботи позивача у 1989 році та у 1991 році в колгоспі ім. Леніна, прийнятий колгоспом мінімум трудової участі в громадському господарстві, кількість здійснених ним вихододнів, суму виплачених грошових коштів, дату здійснення вказаних записів у Трудовій книжці колгоспника.

Вказані записи не містять жодних дефектів, а тому період роботи позивача у 1989 році та у 1991 році в колгоспі ім. Леніна підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

З огляду на викладені обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, діяв всупереч законодавству в сфері пенсійного забезпечення не зарахувавши спірний період роботи позивача до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на підставі частини першої статті 26 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до записів, зроблених у Трудовій книжці колгоспника, про період роботи у 1989 році та у 1991 році наявні даній, що позивачем людино-днів відпрацьовано більше за встановлений мінімум, а отже в силу вимог частини другої статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", час роботи підлягає зарахуванню не за фактичною тривалістю, а за повний період, тобто з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991.

Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 у справі №242/3391/17 зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Приписами частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.

14.10.2020 позивачу виповнилося 60 років.

З матеріалів справи вбачається, що пенсійним органом визначено (зараховано), що страховий стаж позивача складає 25 років 6 місяців 7 днів при цьому, відповідачем протиправно не включено в такий, період роботи позивача в колгоспі ім. Леніна з 01.01.1989 по 31.12.1989 та з 01.01.1991 по 31.12.1991.

Відтак, станом на час звернення позивача із заявою про призначення йому пенсії, у позивача наявні підстави для призначення йому пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до абз. 1 частини першої статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Отже, право на призначення пенсії за віком позивач має з дня звернення із відповідною заявою до пенсійного орану.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо обґрунтованості позовних вимог.

При цьому, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Поряд із цим, колегією судді встановлено, що позивачем вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення позивачу пенсії на підставі частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня його звернення із відповідною заявою не заявлялись, також рішення суду не містить висновків щодо існування необхідності вийти за межі позовних вимог. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, виключивши з мотивувальної та резолютивної частини рішення висновок суду щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення позивачу пенсії на підставі частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня його звернення із відповідною заявою.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні ді задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року змінити.

Виключивши з мотивувальної та резолютивної частини рішення висновок щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення позивачу пенсії на підставі частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з дня його звернення із відповідною заявою.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя В. Ю. Ключкович
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 17.02.2022)