Справа № 640/12444/21
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Ковтун К.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання неправомірними дій та скасування постанови від 08.04.2016 року ВП №50671584 про стягнення виконавчого збору у розмірі 121146,13 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У выдзивы на апеляцыйну скаргу выдповыдач просив залишити рышення суду першоъ ынстанцыъ без змын, а апеляцыйну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві перебувало виконавче провадження №50671584 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сведбанк» боргу в сумі 1 211 461,27 грн.

Підставою для відкриття виконавчого провадження став виконавчий лист №2/2605/2982/12 від 19.10.2012, виданий Оболонським районним судом м. Києва.

У постанові від 01 квітня 2016 року про відкриття виконавчого провадження №50671584 запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду у строк до 08 квітня 2016 року. Роз`яснено боржнику, що у разі невиконання рішення в наданий для самостійного виконання строк, його виконання буде здійснено в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

08 квітня 2016 року постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві Гусєвою Я.А. у виконавчому провадженні №50671584 стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 121146,13 грн.

05 червня 2018 року постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закон № 1404-VIII.

Не погоджуючись з постановою державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 08 квітня 2016 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини 2 статті 25 Закону №606-XIV державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України № 606-XIV відлік строку для добровільного виконання рішення відраховується від дня прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, проте, зі змісту словосполучення «добровільне виконання» прямо випливає обов`язок державного виконавця направити таку постанову боржнику завчасно так, щоб боржник після отримання копії постанови про відкриття виконавчого провадження мав можливість виконати рішення добровільно, тобто без настання негативних наслідків у вигляді стягнення з боржника виконавчого збору.

Згідно частини 1 статті 27 Закону №606-XIV у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно частини 1 статті 31 Закону №606-XIV копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №606-XIV за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного оскарження сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №50671584, у якій запропоновано боржнику самостійно виконати рішення суду у строк до 08 квітня 2016 року. Роз`яснено боржнику, що у разі невиконання рішення в наданий для самостійного виконання строк, його виконання буде здійснено в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Позивачка у позові та апеляційній скарзі зазначала, що про наявність виконавчого провадження їй не було відомо, а тому вона не могла виконати рішення суду у самостійний строк наданий державним виконавцем.

Колегія суддів зазначає, що на вимогу суду відповідачем було надано до суду матеріали виконавчого провадження №50671584.

При цьому матеріали виконавчого провадження №50671584 не містять доказів направлення на адресу позивачки рекомендованим листом копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 квітня 2016 року, як і не містять доказів ознайомлення останньої у передбачений строк у будь-який інший спосіб з вказаною постановою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає протиправними дії державного виконавця, оскільки останній не забезпечив боржнику можливості добровільного виконання виконавчого документу у строк, який визначено чинним законодавством.

Відтак, позивач, не будучи повідомленою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з неї заборгованості, фактично була позбавлена права на оскарження відповідної постанови та не мала можливості для захисту своїх права та інтересів.

Докази зворотнього відповідачем ні до суду першої інстанції ні до апеляційного суду надано не було.

Подібний висновок вже був висловлений у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №311/464/17 (2-а/311/23/2017), від 04 липня 2019 року № 826/7561/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/11/16, і Суд не знаходить підстав для відступу від нього.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що у державного виконавця були підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та не підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги є суттєвими і свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірне застосування ним норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 24 листопада 2021 року скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії- задовольнити.

Визнати протиправними дій державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору №50671584 від 08 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 121146,13 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору №50671584 від 08 квітня 2016 року.

Стягнути за рахунок державних асигнувань Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 2573,46 ( дві тисячі п`ятсот сімдесят три) гривні 46 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких