Справа № 520/11990/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Панов М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 р. Справа № 520/11990/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/11990/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі - ГУНП в Харківській області, відповідач), в якій просив суд:

-визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористанні у 2016-2020 роках 169 діб відпусток;

-зобов`язати ГУНП в Харківській області нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористанні у 2016-2020 роках 169 діб відпусток у розмірі 95324,45 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 по справі №520/11990/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за невикористанні у 2016-2020 роках 169 діб відпусток.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні у 2016-2020 роках 169 діб відпусток.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позивних вимог та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що наявність права на компенсацію за невикористані відпустки за попередні роки, що передують року звільнення, у поліцейських відсутні. Стверджує, що позивач мав право на отримання грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку, тобто тільки за 2020 рік. Крім того, наголошує на тому, що за період з 2016 по 2020 роки позивачем не використано 153 доби відпуски. Проте, задовольняючи позовні вимоги, судом першої інстанції не взято до уваги витяг з Наказу ГУПН в Харківській області від 02.08.2017 № 502о/с, в якому зазначено, що позивачу у 2017 році надавалася відпустка, тривалістю 16 діб. Таким чином, судом першої інстанції зобов`язано ГУПН в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за відпустку на 16 діб більше, ніж це передбачено законодавством.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши обставини справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 26.03.2021 був звільнений з посади капітана поліції, оперуповноваженого сектору кримінальної поліції відділу №2 Харківського районного управління поліції №1 ГУНП в Харківській області, згідно з Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIІI за п. 7 ч. 1 ст. 77 (за власним бажанням).

У зазначеному наказі вказано про виплату позивачу компенсації за частину невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 01.01.2021 по 26.03.2021 у кількості 7 діб, компенсація за які була виплачена у березні 2021 року у сумі 3146,26 грн.

Позивачем до Головного управління Національної поліції України було направлено заяву про виплату компенсації за невикористані дні щорічної відпустку в період з 2016 по 2020 роки.

Листом Управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області №2253/119/05/29-2021 від 25.05.2021 було надано роз`яснення, що виплата грошової компенсації за невикористану відпустку в іншому році, ніж рік звільнення, діючим законодавством України, що регулює спірні правовідносини, не передбачена.

Вважаючи зазначені дії відповідача протиправними та такими, що порушують права, позивач звернувся до суду з даним позовом задля захисту своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що поліцейським надано право використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року. Відтак, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок. Таким чином, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного управління Національної поліції в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані у 2016 - 2020 роках 169 днів відпустки.

Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 02.07.2015 №580-VIII Про Національну поліцію (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (стаття 60 Закону №580-VIII).

Згідно з частинами першою та другою статті 92 Закону №580-VIII поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відповідно до частин восьмої, дев`ятої, десятої та одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Продовження відпустки здійснюється керівником, який надав її, на підставі відповідного документа, засвідченого у визначеному законом чи іншим нормативно-правовим актом порядку. Поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону. Відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону №580-VIII обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Положення Порядку та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженим наказом МВС України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260) визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських.

Згідно з абзацами сьомим і восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

З аналізу вищевказаних норм слідує, що право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону №580-VIII. Її аналіз дозволяє зробити висновок, що поліцейським можуть бути надані такі відпустки: щорічні чергові оплачувані відпустки, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Правило про надання відпустки до кінця календарного року не є виключним, про що свідчать положення частин восьмої, одинадцятої статті 93 Закону №580-VIII, а саме: до яких поліцейським, які захворіли під час чергової відпустки, після одужання відпустка продовжується на кількість невикористаних днів. Відкликання поліцейського з чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання з чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Таким чином, аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Отже, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Наведене вище узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, який викладений у постанові від 19.01.2021 року у справі № 160/10875/19.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин норм спеціального законодавства, а не трудового, виходячи з наступного.

Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Вказаний висновок відповідає висновку Великої палати Верховного суду щодо застосування норм права, викладеному в постанові від 19.01.2021 у справі № 160/10875/19, яка в силу ч.5 ст.242 КАС України, підлягає врахуванню судом апеляційної інстанції.

Доводи апелянта про те, що позивач повинен керуватися виключно положеннями Закону України «Про Національну поліцію» та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року № 260 зареєстрованому в Міністерстві юстиції України від 29.04.2016 №669/28799 у вирішені питання про компенсацію невикористаних днів своєї відпустки, колегія суддів вважає недоречними, оскільки в Конституції України та в Законі України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський реалізує гарантоване право на відпочинок, в тому числі шляхом використання чергової щорічної оплачуваної відпустки. Особу не може бути позбавлено такого права. Законом визначається лише підстави, порядок та умови надання, тривалість відпустки.

Посилання апелянта на правову позицію, яка викладена у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 06.02.2020 року у справі №818/1276/17, від 31.03.2020 року від №808/2122/18 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки суд у своєму рішенні посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 19.01.2021 року у справі № 160/10875/19.

Разом з тим, дійшовши правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд першої інстанції помилково визначив кількість днів, за які позивачу підлягає виплата грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2016 -2020 р.р.

Так, згідно наявної в матеріалах справи довідки від 30.08.2021 (а.с. 45) наданої до суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_1 під час проходження служби в ГУНП в Харківській області щорічну відпустку не використав: за 2016 рік - 30 днів основної та 7 днів додаткової відпустки; за 2017 рік- 14 днів основної та 8 днів додаткової відпустки; за 2018 рік - 30 днів основної та 9 днів додаткової відпустки; за 2019 рік - 16 днів основної та 10 днів додаткової відпустки; за 2020 рік - 18 днів основної та 11 днів додаткової відпустки. Кількість днів невикористаної відпустки за 2017 рік у відповіді від 16.04.2021 за вих. № 46 аз/119/05/12-2021 вказано в неповному обсязі.

Вказане підтверджується витягом з наказу ГУНП в Харківській області від 02.08.2017 № 502 о/с (а.с.46).

Отже, позивачем за період у період з 2006 по 2020 роки не використано 153 доби відпустки.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а саме: в абзацах другому та третьому резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 словосполучення «169 діб відпусток» необхідно замінити на «153 доби відпусток».

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на приписи ст. 77 КАС України стосовно обов`язку доказування правомірності своїх дій суб`єктом владних повноважень відповідачем не доведено, що, у спірних правовідносинах, він діяв правомірно.

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення у відповідності до ч. 1 ст. 317 КАС України, зокрема, є:

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 317 КАС України).

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2021 по справі № 520/11990/21 змінити.

В абзацах другому та третьому резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2021 словосполучення « 169 діб відпусток» замінити на « 153 доби відпусток».

В решті рішення суду залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий Г.Є. Бершов