Справа № 420/22106/21
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університету, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Одеського національного медичного університету щодо ненадання відповіді та запитуваної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 31.08.2021 року у строки та порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації»;

- зобов`язати Одеський національний медичний університет надати відповідь та запитувану інформацію на запит на інформацію ОСОБА_1 від 31.08.2021 року у строки та порядку, визначеному Законом України «Про доступ до публічної інформації».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона 31.08.2021 року звернулась до відповідача із запитом про доступ до публічної інформації. Разом з тим в строк, встановлений законом, Одеський національний медичний університет відповіді на її запит не надав, з огляду на що позивач звернулась зі скаргою на бездіяльність відповідача до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. 21.09.2021 року позивач отримала від Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини лист, в якому зазначалось, що відповідь на її запит Одеським національним медичним університетом було надано ще 07.09.2021 року №12-15/390. Водночас, як зазначає ОСОБА_1 у позові, зазначеної відповіді вона не отримувала. Разом з тим, лише 22.10.2021 року позивач отримала лист Одеського національного медичного університету від 20.09.2021 року №12/25-499, у якому відповідачем повторно надано відповідь на її звернення від 31.08.2021 року, аналогічну за змістом листу Одеського національного медичного університету від 07.09.2021 року за №12-15/390.

При цьому за твердженням ОСОБА_1 відповідь на її звернення є повністю необґрунтованою, неповною, а також така відповідь надана не уповноваженою на те посадовою особою.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського національного медичного університет було прийнято до розгляду, у справі було відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

18.01.2022 року від Одеського національного медичного університету на суду надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що дійсно 31.08.2021 року позивач звернулась до нього із запитом про доступ до публічної інформації.

Листом від 07.09.2021 року за №12-15/390 відповідачем було надано позивачу відповідь на її звернення та зазначено, що затверджений штатний розпис Одеського національного медичного університету у відкритому доступі знаходиться на офіційному сайті ОНМедУ, перелік працівників згідно з займаними посадами є службовою інформацією, яка містить персональні дані інших працівників ОНМедУ. Щодо переліку вакантних посад науково-педагогічних працівників ОНМедУ за період з 30.06.2021 року по 31.08.2021 року повідомлено, що з огляду на специфічність звільнення та зарахування науково-педагогічних працівників, які працюють за сумісництвом та на штатних посадах, та складення і затвердження орієнтованих штатних розписів по кафедрах у вищезазначений період, надання інформації представляє складність. Так, деякі вакантні посади відкриваються з 01.07.2021 року у зв`язку зі звільненням співробітників, які працюють за сумісництвом. Тому, для можливості надання коректної відповіді, відповідач зазначив про необхідність позивача конкретизувати свій запит.

При цьому надана відповідь була підписана посадовою особою Одеського національного медичного університету - В.о. начальника відділу кадрів та військово-мобілізаційної роботи ОСОБА_2 , оскільки вказані питання у запиті відносяться до компетенції вказаного відділу. Вищевказану відповідь направлено позивачу засобами кур`єрської служби 07.09.2021 року.

В подальшому 20.09.2021 року на адресу Одеського національного медичного університету від Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Одеській області надійшов запит на витребування документів та пояснень, з якого відповідачу стало відомо, що до Секретаріату надійшло звернення ОСОБА_1 щодо проведення перевірки посадових осіб Одеського національного медичного університету на предмет вчинення адміністративних правопорушень у зв`язку з порушенням Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також у даному запиті зазначено, що позивач відповіді на свій запит від 31.08.2021 року не отримала.

З огляду на зазначене, Одеським національним медичним університетом 20.09.2021 року засобами поштового зв`язку, а саме кур`єрською доставкою, було повторно направлено позивачу відповідь на її заяву від 31.08.2021 року.

Відповідач вважає, що ним не було допущено протиправної бездіяльності, щодо не розгляду запиту позивача від 31.08.2021 року, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

28.01.2022 року представником позивача надано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та необхідність їх задоволення.

04.02.2022 року Одеським національним медичним університетом до суду надані заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач наполягає на відмові позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження встановлено наступне.

31.08.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського національного медичного університету із запитом, в якому просила надати їй наступну публічну інформацію:

- копію штатного розпису Одеського національного медичного університету станом на 30.08.2021;

- перелік працівників згідно з займаними посадами; перелік вакантних посад професорсько-викладацького складу за період з 30.06.2021 по 31.08.2021 року.

Відповідь на запит позивач просила направити їй на електрону адресу.

Не отримавши відповіді на свій запит, позивач 09.09.2021 року звернулась зі скаргою на бездіяльність відповідача до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини.

Листом від 21.09.2021 року №11080.2/Ч-16179.3/21/21/48 Регіональний представник Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини повідомив позивача, що з інформації, яка була надана Одеським національним медичним університетом, вбачається, що відповідь на її запит було надано відповідачем ще 07.09.2021 року за №12-15/390 та зареєстровано в журналі вихідної кореспонденції.

Копію відповіді Одеського національного медичного університету від 07.09.2021 року №12-15/390 на запит ОСОБА_1 позивачу було надано, як додаток до листа від 21.09.2021 року №11080.2/Ч-16179.3/21/21/48.

Як вбачається із змісту листа від 07.09.2021 року за №12-15/390 відповідачем було зазначено ОСОБА_1 , що затверджений штатний розпис Одеського національного медичного університету у відкритому доступі знаходиться на офіційному сайті ОНМедУ, перелік працівників згідно з займаними посадами є службовою інформацією, яка містить персональні дані інших працівників ОНМедУ. Щодо переліку вакантних посад науково-педагогічних працівників ОНМедУ за період з 30.06.2021 року по 31.08.2021 року повідомлено, що з огляду на специфічність звільнення та зарахування науково-педагогічних працівників, які працюють за сумісництвом та на штатних посадах та складення і затвердження орієнтованих штатних розписів по кафедрах у вищезазначений період, надання інформації представляє складність. Так, деякі вакантні посади відкриваються з 01.07.2021 року у зв`язку зі звільненням співробітників, які працюють за сумісництвом. Тому, для можливості надання коректної відповіді, відповідач зазначив про необхідність конкретизувати запит.

Зазначений лист був підписаний В.о. начальника відділу кадрів та військово-мобілізаційної роботи ОСОБА_2 .

Вищевказану відповідь було направлено позивачу засобами кур`єрської служби доставки 07.09.2021 року, що підтверджується журналом вихідної кореспонденції Одеського національного медичного університету та копією поштового направлення.

Водночас, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, вищезазначений лист від 07.09.2021 року за №12-15/390 ОСОБА_1 вручено не було у зв`язку із відсутністю адресата за адресою.

В подальшому, 20.09.2021 року до Одеського національного медичного університету від Регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Одеській області надійшов лист №11019.2/Д-16183.3/21/21/48, в якому повідомлялось про надходження від ОСОБА_1 звернення щодо проведення перевірки посадових осіб Одеського національного медичного університету на предмет вчинення адміністративних правопорушень у зв`язку з порушенням Закону України «Про доступ до публічної інформації». В зазначеному листі вказано, що позивач стверджує, що відповіді на своє звернення від 31.08.2021 року вона не отримувала.

З огляду на зазначене, Одеським національним медичним університетом 20.09.2021 року засобами поштового зв`язку, а саме кур`єрською доставкою, було направлено позивачу лист від 20.09.2021 року №12/25-499 від 31.08.2021 року (аналогічний змісту листа від 07.09.2021 року за №12-15/390) за підписом В.о. начальника відділу кадрів та військово-мобілізаційної роботи Сокрутенко О.М.

Зазначений лист був отриманий позивачем 22.10.2021 року.

Позивач вважає, що Одеським національним медичним університетом було допущено протиправну бездіяльність щодо ненадання їй відповіді на запит у строк, встановлений чинним законодавствам, а також така відповідь на запит є необґрунтованою, неповною, та наданою не уповноваженою на те посадовою особою.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Дослідивши адміністративний позов та надані в його обґрунтування письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, та судову практику, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VІ (далі Закон №2939-VІ).

Згідно ст. 1 Закону №2939-VІ публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України від 02.10.1992 року №2657-ХІІ «Про інформацію» основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про інформацію» основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації.

Згідно зі статтею 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень.

Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.ч. 1 та 2 ст.19 Закону №2939-VI).

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2)загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;

4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють:

1) інформацією про стан довкілля;

2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту;

3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян;

4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 14 цього Закону розпорядники інформації зобов`язані: 1)оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України №2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Так як вбачається з матеріалів адміністративної справи, відповідач листом від 07.09.2021 року за №12-15/390 надав позивачу відповідь на її заяву від 31.08.2021 року у строк, встановлений Законом України №2939-VІ.

При цьому вищевказану відповідь було направлено позивачу засобами кур`єрської служби доставки 07.09.2021 року, що підтверджується журналом вихідної кореспонденції Одеського національного медичного університету та копією поштового направлення.

Водночас, як вбачається з матеріалів адміністративної справи, вищезазначений лист від 07.09.2021 року №12-15/390 ОСОБА_1 не було вручено у зв`язку із відсутністю адресата за адресою.

Суд зауважує, що направлення позивачу відповіді на запит засобами поштового зв`язку у строк, встановлений законом, але не на електрону пошту заявника, не може розцінюватись судом, як бездіяльність щодо ненадання взагалі інформації на її запит.

За таких умов суд доходить висновку, що Одеським національним медичним університетом не було допущено протиправної бездіяльності щодо ненадання позивачу відповіді на її запит від 07.09.2021 року, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Щодо посилання ОСОБА_1 на підписання відповіді на її запит не уповноваженою на те посадовою особою, а саме в.о. начальника відділу кадрів та військово-мобілізаційної роботи Сокрутенко О.М., а не керівником Одеського національного медичного університету Запорожаном В.М. суд зазначає наступне.

Так відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань керівником Одеського національного медичного університету є Запорожан В.М.

При цьому листи від 07.09.2021 року за №12-15/390 та від 20.09.2021 року №12/25-499 підписані В.о. начальника відділу кадрів та військово-мобілізаційної роботи Сокрутенко О.М.

Суд зауважує, що відповідно до статті 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Враховуючи те, що запит позивача стосувався інформації щодо штатного розпису Одеського національного медичного університету та переліку вакантних посад, а відповідальним за цей напрямок робити є начальник відділу кадрів та військово-мобілізаційної роботи університету, який і надав позивачу відповідь на запитувану нею інформацію, доводи позивача про надання їй відповіді неуповноваженою особою є необґрунтованими.

Щодо змісту відповіді на запит позивача по-суті запитуваної нею інформації, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1)розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2)інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином, у ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначений вичерпний перелік для відмови у задоволенні запиту на інформацію.

Отже, відповідно до Закону України №2939-VІ відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність підстав обмеження у доступі.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 07.09.2021 року за №12-15/390 відповідачем було зазначено, що затверджений штатний розпис Одеського національного медичного університету у відкритому доступі знаходиться на офіційному сайті ОНМедУ, тобто фактично відмовлено у наданні запитуваної інформації.

Водночас суд зазначає, що така відмова суперечить положенням ч.2 ст.22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та є, на думку суду, протиправною.

Щодо посилань відповідача на те, що перелік працівників згідно з займаними посадами є службовою інформацією, яка містить персональні дані працівників ОНМедУ, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Такі випадки встановлені частиною першою статті 6 цього Закону, згідно з якою публічною інформацією з обмеженим доступом, є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.

Види та порядок обмеження доступу до інформації передбачено статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Так частиною 5 статтею 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно.

При дотриманні вимог, передбачених частиною другою цієї статті, зазначене положення не поширюється на випадки, коли оприлюднення або надання такої інформації може завдати шкоди інтересам національної безпеки, оборони, розслідуванню чи запобіганню злочину.

Пунктом 2 частини першої статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що до розпорядників інформації належать, зокрема, юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Одеський національний медичний університет є державною організацією (установою, закладом).

За таких обставин Одеський національний медичний університет є розпорядником інформації щодо використання бюджетних коштів, а тому відповідно до пункту 5 статті 6 Закону України "Про доступ до публічної інформації" позивачу не може бути обмежено доступ до інформації про перелік працівників згідно з займаними посадами, як до інформації про розпорядження бюджетними коштами.

Також суд вважає протиправною відмову відповідача у наданні позивачу відомостей щодо переліку вакантних посад науково-педагогічних працівників ОНМедУ за період з 30.06.2021 року по 31.08.2021 року та необхідності позивачу конкретизувати свій запит, оскільки запит позивача є цілком зрозумілим, в ньому чітко зазначено, яка саме інформація запитується, та за які періоди.

Посилання Одеського національного медичного університету «на складність надання такої інформації через його внутрішні організаційні заходи» не відповідає нормам чинного законодавства, та свідчить про недотримання відповідачем положень України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VІ при наданні відповіді на запит позивача про доступ до публічної інформації. Так, станом на 07.09.2021 року (дата надання відповіді на запит позивача), відповідач повинен був володіти інформацією щодо наявності у нього вакантних посад у період з 30.06.2021 року по 31.08.2021 року.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму №14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправними дій Одеського національного медичного університету щодо відмови у наданні ОСОБА_1 запитуваної публічної інформації на запит від 31.08.2021 року.

З метою належного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Одеський національний медичний університет повторно розглянути запит ОСОБА_1 на публічну інформацію від 31.08.2021 року надати на нього повну та обґрунтовану відповідь.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позовної заяви був сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Враховуючи висновок суду про необхідність визнання протиправними дій Одеського національного медичного університету щодо відмови у наданні ОСОБА_1 запитуваної публічної інформації на її запит від 31.08.2021 року, у суду наявні підстави для стягнення на користь позивача суми сплаченого нею судового збору з Одеського національного медичного університету за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Щодо заяви позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону №5076-VI адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Згідно п.п. 1, 2, 6 ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Частиною 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім вищезазначеного закону, порядок оплати праці адвоката регулюється Правилами адвокатської етики, затверджених 09.06.2017 року з`їздом адвокатів України.

Так відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики - формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до частин 4 та 5 статті 134 КАС України, законодавцем запроваджено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Так розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1)чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо (частина 3 статті 141).

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

При цьому суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява №19336/04, п. 269).

Верховним Судом у своїх постановах від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 року у справі №726/549/19, неодноразово висловлювалась правова позиція, згідно якої на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 року по справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги. Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.

Як встановлено судом, 03.09.2021 року між позивачем та адвокатом Богуцькою Л.П. було укладено договір про подання професійної правничої допомоги №2.

Відповідно до п. 1.1 Договору, предметом даного Договору є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів.

08.11.2021 року між позивачем та адвокатом Богуцькою Л.П. було укладено додаткову угоду №2 до договору 03.09.2021 року.

Відповідно до цієї угоди клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу Клієнту, а саме: підготовка позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду до Одеського національного медичного університету про захист права на доступ до публічної інформації (стосовно запиту на інформацію від 31.08.202 року) та, в разі необхідності, відповіді на відзив на позовну заяву, інших процесуальних документів по справі.

Сторони домовились, що вартість послуг Адвоката з надання правової допомоги за даною додатковою угодою складає 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Вказану суму Клієнт сплачує Адвокату не пізніше трьох робочих днів з дня підписання Сторонами акту прийому-передачі наданих послуг.

Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 25.01.2022 року до договору про надання правової допомоги від 03.09.2021 року адвокатом було надано позивачу наступні послуги:

- підготовка позовної заяви до Одеського окружного адміністративного суду до Одеського національного медичного університету про захист права на доступ до публічної інформації (стосовно запиту на інформацію від 31.08.2021) 5 годин.

- підготовка та подання відповіді на відзив Одеського національного медичного університету 2 години.

Суд з даного приводу зауважує, що зазначена справа є справою незначною складності, щодо якої існує стала юридична практика.

Виходячи з наведеного, враховуючи наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , а також додані до справи докази понесення позивачем судових витрат, їх співмірність із складністю справи, обсягом наданих до суду та досліджених матеріалів, а також обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на підготовку процесуальних документів, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача та стягнення на користь позивача з Одеського національного медичного університету за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 1500,00 грн.

В іншій частині в задоволенні клопотання про розподіл витрат на правничу допомогу необхідно відмовити.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 73, 90, 77, 132, 134, 139, 241-246, 251, 255, 257, 258, 262, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Одеського національного медичного університету (65082, м.Одеса, пров. Валіховський, 2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Одеського національного медичного університету щодо відмови у наданні ОСОБА_1 запитуваної публічної інформації на запит від 31.08.2021 року.

Зобов`язати Одеський національний медичний університет повторно розглянути запит ОСОБА_1 на публічну інформацію від 31.08.2021 року та надати на нього повну та обґрунтовану відповідь.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Одеського національного медичного університету за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 908,00 грн.

Стягнути з Одеського національного медичного університету за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький