Справа № 420/25080/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19 серпня 2021 року №25 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_2 , виданий 06 серпня 2019 року органом 5148, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції згідно з рішенням Конституційного Суду України №2 р/2019 від 04 червня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 24 липня 2020 року вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з відповідною заявою про призначення пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-XII, та з 24.07.2020 року позивачці було призначено пенсію за вислугу років в розмірі 1712 грн. щомісячно. Вказана пенсія виплачувалася по 31.08.2021 рік в загальному розмірі 23380,81 грн. Тобто, станом на 24.07.2020 р. у позивача був достатній спеціальний стаж (27 років 9 місяців 14 днів), як працівника охорони здоров`я, для призначення пенсії за вислугу років, як зазначено у формі РС Ширяївського сектору обслуговування громадян від 25.06.2020 року та витягу з ЕПС від 18.06.2021 року.

Однак 19.08.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було розглянуто повторно заяву позивача від 24.07.2020 р. №706 щодо призначення пенсії за вислугу років, як працівнику охорони здоров`я та рiшенням №25 від 19.08.2021 р. відмовлено в призначенні пенсії. При цьому, як зазначає позивач, відповідач посилається на положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, відповідно до якого особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених законом №1788-XII. Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148 VIII набрав чинності 11 жовтня 2017 року. Тобто відповідачем зазначено, що пенсiя за вислугу років призначається за умови наявності у особи станом на 11 жовтня 2017 року визначеного цим законом страхового і спеціального стажу. Спеціальний стаж станом на 11 жовтня 2017 року має становити 26 років 6 місяців. Оскільки спеціальний стаж позивача, як працівника охорони здоров`я, станом на 11 жовтня 2017 року становить 19 років 6 місяців 4 дні, тому відповідачем 19.08.2021 року прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років.

Позивач вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню рішення відділу з питань перерахунків пенсій №1 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, у зв`язку із чим звернулась до суду.

Ухвалою суду від 14.12.2021 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

10.01.2022 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців.

Проаналізувавши надані Позивачем документи, було встановлено що спеціальний стаж роботи на посадах, передбачених п. "е" ч. 1 ст. 55 Закону № 1788, становить 19 років 6 місяців 4 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного управління № 25 від 19.08.2021 було відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи.

Відповідач вказує, що як вбачається із положень п. "е" ст. 55 Закону № 1788 (у редакції від 09.12.2012) пенсія за вислугу років працівникам охорони здоров`я призначається за наявності спеціального стажу від 25 до 30 років.

Наявний станом на 11.10.2017 спеціальний стаж роботи позивача у закладах охорони здоров`я становить 19 років 6 місяців 4 дні, що не оскаржується позивачем та відповідно не є предметом спору у даній справі.

Таким чином, з урахуванням положень п. 2-1, 16 Прикінцевих положень Закону № 1058 та п. "е" ст. 55 Закону № 1788 (у редакції від 09.12.2012) у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років.

Отже, заявлені позивачем вимоги щодо визнання протиправним рішення Головного управління про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання Головного управління призначити Позивачу пенсію за вислугу років - є безпідставними та задоволенню не підлягають.

24.01.2021 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року заяву про збільшення позовних вимог залишено без розгляду.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 23.07.2020 року №1607 та записів у трудовій книжці, ОСОБА_1 01.09.2004 р. прийнята на роботу в Одеську обласну клінічну психіатричну лікарню №1 на посаду медичної сестри відділення №15 (наказ №99 від 01.09.2004 р); 08.08.2007 р. призначена в.о. старшої медичної сестри відділення №15 (наказ №97 від 08.08.2007 р.); 04.09.2007 р. переведена на посаду медичної сестри відділення №15 (наказ №110 від 04.09.2007 р.); 01.08.2013 р. переведена на 0,5 ставки медичної сестри відділення №15 (наказ №120 від 01.08.2013 р.). 31.12.2013 р. звільнена в зв`язку з переводом в КУ «Одеський обласний медичній центр психічного здоров`я», ст. 36 п.5 КЗпП України (наказ №196 від 31.12.2013 р.). 01.01.2014 р. прийнята на роботу в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я на посаду медичної сестри відділення №15 (наказ №1 від 01.01.2014р.). 01.09.2014 р. переведена на посаду медичної сестри відділення №14 (наказ №165 від 01.09.2014 р.); 06.07.2015 р. призначена в.о. старшої медичної сестри відділення №14 (наказ №110 вiд 11.06.2015 р.); 25.08.2015 р. переведена на посаду медичної сестри відділення №14 (наказ №161 від 25.08.2015 р.); 06.07.2016 р. призначена в. о. старшої медичної сестри вiддiлення №14 (наказ №126 від 06.07.2016 р.); 25.08.2016 р. переведена на посаду медичної сестри відділення №14 (наказ №160 вiд 25.08.2016 р.); 01.04.2017 р. призначена в.о. старшої медичної сестри відділення №14 (наказ №62 від 31.03.2017 р.); 03.05.2017 р. переведена на посаду медичної сестри відділення №14 (наказ №82 від 03.05.2017 р.); 01.11.2019 р. переведена на посаду медичної сестри відділення №24 (наказ № 209 від 01.11.2019 р.); 06.07.2020 р. переведена на посаду молодшої медичної сестри з догляду за хворими відділення №24 (наказ №126 від 06.07.2020 р.).

16.07.2020 р. звільнена за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України (наказ №134 від 16.07.2020 p.)

Після першої атестації робочих місць від 30.12.1995 р., атестації від 16.11.2015 р. та останньої атестації від 20.03.2018 р. умови та характер праці не змінилися по теперішній час.

На підставі розпорядження Одеської обласної ради «Про оптимізацію установ охорони здоров`я психіатричного профілю в Одеській області» від 26.12.2012 р. за №703-VI шляхом злиття комунальних установ «Одеська обласна психіатрична лікарня №1», «Одеський обласний наркологічний диспансер», «Одеський обласний психоневрологічний диспансер» в організацію комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я», який є правонаступником вищеназваних комунальних установ.

На підставі рішення Одеської обласноп вiд 16.06.2017 р. №435-VII з 10.01.2018р. Комунальна установа «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» перетворений в Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної Ради.

За вказаний період відпустка з догляду за дитиною надавалася: з 05.07.2010 р. по 16.05.2013 р. (наказ №95 від 05.07.2010 р.) з 30.07.2012 р. по 09.06.2015 р. (наказ №122 від 30.07.2012 р.)

ОСОБА_1 24.07.2020 року звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ч. ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 та з 24.07.2020 року позивачу було призначено пенсію.

За результатом повторного розгляду заяви позивача від 24.07.2020 року, рішенням Головного управління ПФУ від 19.08.2021 року №25 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років (працівник охорони здоров`я) гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у відповідності до п.2-1 розділу XV Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", №1058-IV iз змінами №2148-VIII.

В рішенні зазначено, що відповідно до п. «е» Закону України „Про пенсійне забезпечення" №1788 пенсія за вислугу років працівникам охорони здоров`я призначається незалежно від віку, якщо вони мали стаж роботи за спеціальністю на 11.10.2017 року 26 років 6 місяців.

Період роботи в комунальному некомерційному підприємстві ,,ОДЕСЬКИЙ ОБЛАСНИЙ МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР ПСИХІЧНОГО ЗДОРОВ`Я" ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ на посаді медичної сестри зараховується у подвійному розмiрi, згідно Закону України ,,Про пенсійне забезпечення" ст.60 та доповнення до нього №1110-IV від 10.07.2003р. та постанови КМ України №26 від 16.01.2003 постанови КМ України №461 від 24.06.2016р. редакція Закону України ,,Про пенсійне забезпечення, від 11.10.2017p.

Зазначено що страховий стаж позивача станом на 01.07.2020 р. складає 19 р. 5 м., стаж за вислугу років працівника охорони здоров`я, який зараховується у подвійному розмірі станом на 11.10.2017 року та складає 19 років 6 місяців 4 дні.

Позивач вважає зазначене рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку із чим звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII.

Згідно з положеннями статей 51, 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення" пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Право на пенсію за вислугу років мають, зокрема: працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

Згідно з пунктом "е" статті 55 зазначеного Закону право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років; з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018 по 31.03.2019 - не менше 27 років; з 01.04.2019 по 31.03.2020 - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років; з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022 року по 31.03.2023 - не менше 29 років; з 01.04.2023 по 31.03.2024 - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024 або після цієї дати - не менше 30 років. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01.01.2016 мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту.

Так, наведена правова норма передбачає різні можливості для призначення пенсії за вислугу років, у тому числі й до досягнення особою 55 років за наявності відповідного трудового стажу.

Водночас, пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких закладах передбачено статтею 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", відповідно до якої робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Враховуючи вищевикладене, Законом передбачена можливість зарахування до стажу у подвійному розмірі роботи, зокрема, у закладах з надання психіатричної допомоги, проте, зазначений Закон не містить визначення наведеного закладу.

З аналізу Переліку закладів охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 №892/7180, вбачається, що він не містить визначення закладу з надання психіатричної допомоги, лише визначає, що це заклад є багатопрофільним лікарняним закладом (підпункт 1.1.1 пункт 1 цього Переліку).

Згідно з статтею 1 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22.02.2000 №1489-III психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин; заклад з надання психіатричної допомоги - психіатричний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад охорони здоров`я, центр, відділення, кабінет тощо, інші заклади та установи будь-якої форми власності, діяльність яких пов`язана з наданням психіатричної допомоги; заклад соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, - юридична особа будь-якої форми власності, що надає соціальні послуги особам, які страждають на психічні розлади; стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.

Як встановлено з трудової книжки позивача, копія якої залучена до матеріалів справи, Позивач з 2004 по 2020 роки працювала Одеській обласній клінічній психіатричній лікарні №1, КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» на посадах, які дають можливість зарахувати до стажу роботи, яка полягає у наданні психіатричної допомогита як наслідок, про наявність у відповідача обов`язку зарахувати стаж роботи позивача у подвійному розмірі.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 11 Закону № 1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Частиною третьою статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачені види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, зокрема, пунктом ж вказаної норми встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію за вислугу років. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №607/6447/17-а, від 16.05.2019 у справі №607/15077/16-а, від 15.06.2020 у справі №607/2233/17, від 29.07.2020 у справі № 607/5038/16-а, від 05.11.2020 у справі №607/6457/17.

Суд звертає увагу на ту обставину, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на зазначене, з метою захисту права позивача, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19 серпня 2021 року №25 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 24.07.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_2 , виданий 06 серпня 2019 року органом 5148, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача з боку відповідача в даному випадку є належним та достатнім.

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що решта аргументів позивача, які мають значення для правильного вирішення спору, на вирішення спірних правовідносин не впливають та не змінюють судовий розсуд цього спору за результатами судового процесу.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19 серпня 2021 року №25 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 24.07.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_2 , виданий 06 серпня 2019 року органом 5148, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук