Справа № 420/22224/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №17 від 26.10.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

16.11.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.10.2021 року № 17 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з червня 2021 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за 2018-2020 роки за заявою позивача від 03.06.2021р.

В обґрунтування позовних вимог позивач, з покликанням на фактичні обставини справи вказує, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/14984/21 вiд 24.09.2021 року Головним управлінням ПФУ в Одеській області було повторно розглянуто заяву про перерахунок пенсії та прийнято рішення № 17 вiд 26.10.2021 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. У рішенні № 17 вiд 26.10.2021 року вказано, що при переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком 03.06.2021р. (заява зареєстрована за № 907 від 03.06.2021) до страхового стажу враховано період з 01.11.2020 по 31.12.2020pp., що становить 2 місяці, отже відсутнє право на застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018-2020рр. в зв`язку з відсутністю набутих 24 місяців страхового стажу. Розрахунок пенсії відповідає законодавству.

Позивач, вважаючи дане рішення протиправним, звернувся до суду із позовом по цій справі.

Ухвалою суду від 22.11.2021 року прийнято до розгляду позову заяву та відкрито провадження по справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

17.12.2021 року від представника відповідача до суду надійшли матеріали пенсійної справи позивача.

20.12.2021 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає вимоги, які викладені у позовній заяві необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З покликанням на рішення суду по справі №420/14984/21 відповідач вказує, що позивач звернувся до суду з тотожними вимогами. Крім того, з покликанням на фактичні обставини справи, у відзиві вказано, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено переведення позивача на пенсію на умовах передбачених Законом №1058, а не первинне призначення, як на тому наполягає позивач.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

25.09.2002 року позивачу призначено пенсію по інвалідності як особі з інвалідністю ІІ групи згідно Закону України Про пенсійне забезпечення (а.с.48).

01 червня 2021 року позивач досяг 60-річного віку.

03.06.2021 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, яка зареєстрована за вх.№907 (а.с.166-167).

03.06.2021 року позивача переведено на пенсію за віком та згідно ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовано показники заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014-2016 рік (а.с.165).

24.06.2021 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2018-2020 рік (а.с.17-18).

08.07.2021 року листом за №11046-11586/П-02/8-1500/21 Головним управлінням повідомлено, що при переході на пенсію за віком застосовано показники заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2014-2016 рік, розмір пенсії визначено вірно (а.с.19-20).

Не погоджуючись із такими діями, позивач звернувся Одеського окружного адміністративного суду із позовом по справі №420/14984/21.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року по справі №420/14984/21, яке набрало законної сили визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обчислення розміру призначеної з 03.06.2021 року ОСОБА_1 пенсії за віком за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.06.2021 року та прийняти рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду, стосовно необхідності застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018-2020р.р.

Судом встановлено, що 26.10.2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року по справі №420/14984/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України розглянуто повторно заяву №907 від 03.06.2021 року у частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018-2020 рр. та прийнято рішення № 17 «Про відмову у застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018-2020 роки» (а.с.22, 188).

Так, у даному рішенні, з покликанням на ст.45 Закону №1058 зазначено, що по заяві вiд 02.12.2020 року № 1899 щодо перерахунку пенсії згідно ч. 4 статті 42 Закону 1058, стаж враховано по 31.10.2020 року. При переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком з 03.06.2021 (заява зареєстрована за № 907 від 03.06.2021) до страхового стажу враховано період з 01.11.2020 по 31.12.2020 рр. що становить 2 місяці, отже відсутнє право на застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018-2020 рр. в зв`язку відсутністю набутих 24 місяців страхового стажу.

Крім того, у рішенні вказано, що воно може бути оскаржено до Пенсійного фонду України або в судовому порядку.

Вважаючи рішення № 17, яким, на думку позивача відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправним та враховуючи роз`яснене у ньому право на його оскарження, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Положеннями ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Зазначені норми права у своїй сукупності вказують на те, що ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачений порядок переведення з одного виду пенсії, передбаченої саме цим Законом, на інший.

Так, як вже встановлено судом, до 2021 року позивачу була призначена та виплачувалась пенсія по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», а з 03.06.2021 року позивача переведено на пенсію за віком згідно ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.165).

Тобто, фактично з 03.06.2021 року позивачу призначено пенсію за віком згідно іншого Закону, а саме відповідно до ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд зазначає, що зі спірного рішення вбачається що воно прийнято на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2021 року по справі №420/14984/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України та за результатами повторного розгляду заяву ОСОБА_1 №907 від 03.06.2021 року лише у частині застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018-2020 рр.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що при прийнятті рішення від 26.10.2021 року № 17 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області не вирішувалось питання щодо призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та даним рішенням ОСОБА_1 не було відмовлено у призначенні даного виду пенсії.

У рішенні Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/14984/21 вiд 24.09.2021 року, яке набрало законної сили встановлено:

«…позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування позивач звернувся вперше.

…. при вирішенні питання про призначення позивачу у 2021 році пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування підлягає застосуванню середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком згідно частини другої статті 40 цього Закону».

Суд зазначає, що з наданих до суду доказів вбачається, що право позивача на саме призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідачем не порушено прийняттям спірного рішення.

За вказаних умов, суд дійшов висновку, що у задоволенні як основних, так і похідних вимог позивача необхідно відмовити.

При цьому при розгляді даної адміністративної справи доречними є доводи позивача про те, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу iншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Так, суд зазначає, що підставою для звернення позивача до суду по справі є, хоча і помилкові, проте доводи позивача, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.10.2021 року № 17 йому відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В той же час, при розгляді справи № 420/14984/21 вирішувалось питання щодо необхідності застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018-2020р.р. та даним рішенням зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.06.2021 року та прийняти рішення з урахуванням правових висновків, викладених у рішенні суду, стосовно необхідності застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2018-2020р.р.

Так, суд зазначає, що частиною 1 статті 383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Аналіз відповідних норм процесуального закону свідчить, що є такі види судового контролю за виконанням судового рішення, як зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу (ст. 382 КАС України) та визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (ст. 383 КАС України).

Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Крім того, Верховний Суд зазначив, що наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України (ст.ст. 382, 383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 420/5234/19.

Таким чином, якщо позивач вважає, що суб`єктом владних повноважень неналежним чином виконано рішення по справі № 420/14984/21, то йому необхідно звернутися із відповідною заявою по справі № 420/14984/21.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №17 від 26.10.2021 року та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 );

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Суддя С.М. Корой

.