Справа № 420/21495/21
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області (; адреса: вул. 40-річчя перемоги, смт. Таїрове, Одеська область, 65496) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

08 листопада 2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, у якій представник позивача просить суд:

визнати протиправним та скасувати Рішення Чотирнадцятої сесії VIII скликання Таїровської селищної ради «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0923 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Таїровської селищної ради, в с.Лиманка Одеського району Одеської області»;

зобов`язати Таїровську селищну раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0923 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Таїровської селищної ради, в с.Лиманка Одеського району Одеської області, згідно заяви від 12.01.2021 року з доданими графічними матеріалами, яка була зареєстрована Таїровською селищною радою 16.01.2021 року за номером К-91.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа №420/21495/21 о 17:23:51 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 15.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній справі, ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до положень ст. 262 КАС України.

В обґрунтування вимог позову позивач вказує, що виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України і законодавство не передбачає права суб`єкта владних повноважень при розгляді питання надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність відступати від положень вказаної норми. Позивач наголошує, що при повторному розгляді його заяви Рада вмотивувала своє рішення вже іншими підставами, ніж раніше, жодним чином не вмотивувавши своє рішення згідно норм ч.7 ст.118 ЗК України.

Позивач стверджує, що відповідачем не враховано висновки суду при розгляді судової справи №420/6112/21, за рішенням у якій зобов`язано повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду.

Проти задоволення позову відповідач заперечує з підстав прийняття рішення Чотирнадцятої сесії VIII скликання Таїровської селищної ради стосовно заяви ОСОБА_1 депутатами Ради, які не підтримали порушене ним питання. НА думку Ради, жодний орган, як і суд, не може зобов`язати депутата ради голосувати певним чином.

Розглянувши у письмовому провадженні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 12.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області із заявою про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,0923 га, яка межує з земельною ділянкою (кадастровий номер :02:005:0216).

До заяви позивач надав копію паспорта громадянина України та графічний матеріал, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Разом з тим, листом від 27.01.2021 року №К-91 Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області позивачу було відмовлено у наданні такого дозволу з посиланням на те, що вказана земельна ділянка знаходиться в користуванні громадянина, який до цього часу не отримав кадастровий номер.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 року визнано протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області щодо неприйняття у встановлений законом спосіб рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,0923 га. (справа №420/6112/21).

Зобов`язано Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтовною площею 0,0923 га та прийняти за результатами її розгляду розпорядчий акт у формі рішення відповідно до положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Під час примусового виконання судового рішення відповідачем повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та прийнято спірне рішення № 295-VIIІ від 04.11.2021 року, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0923 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Таїровської селищної ради в с.Лиманка Одеського району Одеської області у зв`язку із відсутністю містобудівної документації на територію позначену у графічному матеріалі, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації.

Вважаючи таку відмову протиправною, а своє право на безоплатне отримання у власність землі порушеним, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, вважаючи, що між сторонами виник новий спір у зв`язку із такою відмовою.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст. 373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України №2768-III від 25.10.2001 року (далі Земельний кодекс України), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 25 Закону України Про землеустрій №858-IV від 22.05.2003 року, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України Про землеустрій №858-IV від 22.05.2003 року, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно із частиною 1 статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Пунктом а частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно пункту г частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Статтею 118 Земельного кодексу України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Зокрема, відповідно до частини 6 статті Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Нормами Земельного кодексу України також чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, підставою для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою відповідач у спірному рішенні зазначив відсутність містобудівної документації на територію, позначену у графічному матеріалі, що унеможливлює встановлення відповідності місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації.

Оцінюючи вищевказану підставу відмови на предмет правомірності з урахуванням принципу верховенства права, суд зазначає наступне.

Підстави для відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або користування, які зазначені в абзаці 1 частини 7 статті 118 ЗК України, не підлягають розширеному тлумаченню, визначений нею перелік підстав для відмови є вичерпним.

Частиною 5 статті 224 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення, оскільки відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий висновок суду також узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 17.12.2018 року по справі №509/4156/15-а.

Під час судового розгляду відповідачем не доведено обгрунтованість своєї позиції. На переконання суду, відсутність документації на земельну ділянку і, як наслідок, неможливість встановлення відповідності місця розташування об`єкта вимогам містобудівної документації не передбачено як підстава для відмови у наданні дозволу. Лише встановлений факт невідповідності може слугувати достатньою підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, тоді як неможливість встановити невідповідність чи відповідність законом не визначені як така підстава.

Рішення носить в цій частині формальний характер, оскільки ним відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою без конкретизації причини, а наведена загальна підстава належним чином не обґрунтована та її формальний характер не спростований в суді.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, зокрема, те, що у даному випадку, відповідач, орган місцевого самоврядування, з урахуванням вимог ч.2 ст.77 КАС України, не довів правомірності підстав для оскаржуваної відмовми, суд дійшов висновку, що відмова в спірному рішенні з зазначеної в ньому підстави є протиправною, а саме рішення належить до скасування.

Суд відхиляє посилання відповідача на імперативність волевиявлення депутатів ради при голосуванні з порушеного позивачем питання, оскільки Рада є представницьким органом місцевого самоврядування, що виконує владні функції на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлені Конституцією та законами України. Підстави, встановлені ч.7 ст.118 ЗК України, в оскаржуваному рішенні не наведені.

Також не можуть бути визнані обґрунтованими твердження про відсутність розробленої та затвердженої містобудівної документації як підстава відмови адже це не може позбавити особу права на отримання земельної ділянки у власність згідно із ст.121 ЗК України та він не є суб`єктом, від якого залежить розроблення такої документації.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання Таїровської селищної ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0923 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Таїровської селищної ради, в с.Лиманка Одеського району Одеської області, згідно заяви від 12.01.2021 року з доданими графічними матеріалами, яка була зареєстрована Таїровською селищною радою 16.01.2021 року за номером К-91, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У постанові від 05.09.2018 у справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18 та справі №520/8576/18 від 26 грудня 2019 року.

Аналіз зазначених норм, у їх взаємозв`язку зі статтями 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст постанови, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти певне рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

У спірних правовідносинах відповідач не навів належних обставин, що слугували підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.06.2021 року визнано протиправною бездіяльність Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області щодо неприйняття у встановлений законом спосіб рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки комунальної власності орієнтовною площею 0,0923 га.

Зобов`язано Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.01.2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтовною площею 0,0923 га та прийняти за результатами її розгляду розпорядчий акт у формі рішення відповідно до положень ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України.

Тобто, оскаржувана відмова у наданні дозволу є другою поспіль, незважаючи на необхідність належного обґрунтування, встановленого Законом, щодо підстав такої відмови.

При цьому, відповідач повторно відмовляє у задоволенні заяви, застосовуючи до спірних правовідносин підстави відмови, що не містяться у Земельному кодексі України як належні у вирішенні питання, порушеного заявником, чим порушується право останнього на одержання земельної ділянки у власність.

Згідно ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. Справа РуїзТоріха проти Іспанії (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю із задоволенням вимог зобов`язального характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», інші судові витрати для розподілу відсутні.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області (; адреса: вул. 40-річчя перемоги, смт. Таїрове, Одеська область, 65496) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Чотирнадцятої сесії VIII скликання Таїровської селищної ради «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0923 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Таїровської селищної ради, в с.Лиманка Одеського району Одеської області» від 04.11.2021р.

Зобов`язати Таїровську селищну раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0923 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Таїровської селищної ради, в с.Лиманка Одеського району Одеської області, згідно його заяви від 12.01.2021 року з доданими графічними матеріалами, яка була зареєстрована Таїровською селищною радою 16.01.2021 року за номером К-91.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано суддею 15.02.2022р. у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді з 11.01.2022р. та підвищенні кваліфікації в НШС України з 07.02.2022р. по 11.02.2022р.

Суддя М.М.Аракелян