Справа № 420/24372/21
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 грудня 2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Подільської міської ради Подільського району Одеської області, у якому позивач просить суд:

визнати протиправними дії Подільської міської ради Подільського району Одеської області про відмову оформити рішенням результати розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19.09.2021 року про наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною) площею 2,00 га. у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із пунктом "б" частини 1 статті 121 ЗК України за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Ліпецьке на території Подільської міської ради Подільського району Одеської області;

зобов`язати Подільську міську раду Подільського району Одеської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19.09.2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною) площею 2,00 га. у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із пунктом "б" частини 1 статті 121 ЗК України, за рахунок реформованих земельних ділянок, що передані у власність Подільської міської раді з урахуванням висновків, які будуть надані судом;

стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Подільської міської ради Подільського району Одеської області судові витрати за подання правничої допомоги у розмірі 3000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем зазначено про те, що 19.09.2021 року він звернувся до Подільської міської ради Подільського району Одеської області із клопотанням про наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною) площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства.

Однак, вказане клопотання, всупереч правомірних очікувань позивача, не розглянуто відповідачем по суті.

Як вказує позивач, листом від 01.12.2021 року вих. №1254/1349 виконавчий комітет Подільської міської ради Подільського району Одеської області повідомив йому, що клопотання від 19.09.2021 року включено до проекту рішення, який не був підтриманий депутатами Подільської міської ради на сесії 17.11.2021 року.

Позивач вказує, що Подільська міська рада не оформила голосування депутатів рішенням.

Вважаючи протиправними дії Подільської міської ради Подільського району Одеської області про відмову оформити рішенням результати розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19.09.2021 року про наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною) площею 2,00 га. у власність для ведення особистого селянського господарства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

При цьому, доводи позивача щодо протиправності відмови відповідача мотивовані таким: - підстави відмови у наданні дозволу є вичерпними та передбачаються лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку; - позивач звернувся з клопотанням до відповідача 19.09.2021 року з належними додатками стосовно вільної та належної до безоплатної приватизації ділянки, тому підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою»; - посилаючись на приписи ст. 12, 22, 116, 118, 122, 123 Земельного кодексу України, позивач вказав, що громадянин із земель комунальної власності має право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Для цього він подає до відповідної сільської, селищної, міської ради клопотання, за результатами якого у місячний строк рада дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Позивач наполягає на тому, що серед переліку підстав для відмови у наданні дозволу, які є вичерпними, відсутня така підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, як відмова депутатів включити питання до порядку денного.

Ухвалою суду від 08 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з розглядом справи без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, згідно з ч. 5 ст. 262 КАС України.

15 грудня 2021 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про стягнення з відповідача на його користь судових витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3 000, 00 грн. (а.с. 48).

30 грудня 2021 року через канцелярію суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву від Подільської міської ради Подільського району Одеської області (а.с. 51-55).

Разом із відзивом відповідачем подано до суду клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (а.с. 56-58).

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідач зазначив, що у межах спірних правовідносин права позивача не порушені, оскільки йому не було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною) площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, а лише повідомлено, що клопотання від 19.09.2021 року включено до проекту рішення, який не був підтриманий депутатами Подільської міської ради на сесії 17.11.2021 року.

Відповідач вказує, що наданий позивачу лист-відповідь від 01.12.2021 року вих. №1254/1349 не є актом індивідуальної дії та рішенням суб`єкта владних повноважень, тому не може бути предметом судового розгляду.

Окрім того, відповідач зазначив, що позивач, зловживаючи своїми правами, звернувся з аналогічним клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною) площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства до Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області.

05 січня 2022 року позивачем через канцелярію суду подано відповідь на відзив на позовну заяву. У відповіді на відзив позивач наполягає на своїх вимогах та доводах позову, оскільки, на його переконання, відповідач їх не спростував

Вказані заяви по суті справи та додаткові пояснення залучені до матеріалів справи та прийняті судом до розгляду.

Інші заяви по суті справи, клопотання учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

Розглянувши подані учасниками справи заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, 19 вересня 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Подільської міської ради Подільського району Одеської області з клопотанням (а.с.5), у якому просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із пунктом "б" частини 1 статті 121 ЗК України, за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Подільської міської ради Подільського району Одеської області:

- земельна ділянка за межами населеного пункту Ліпецьке, яка позначена на публічної кадастровій карті: КОАТУУ: . зона: 01, квартал: 001, площею більше 5 га., та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:001:0967 (04);

- земельна ділянка за межами населеного пункту Ліпецьке, яка позначена на публічної кадастровій карті: КООАТУУ: , зона: 01, квартал: 003, площею більше 4 га., та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:1064 (05);

- земельна ділянка за межами населеного пункту Ліпецьке, яка позначена на публічної кадастровій карті: КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 002, площею більше 8 га та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:002:0724 (06);

- земельна ділянка за межами населеного пункту Ліпецьке, яка позначена на публічної кадастровій карті: КОАТУУ: , зона: 01, квартал: 003, площею більше 10 га та має межу з земельною ділянкою кадастровий номер :01:003:0002 (06).

Позивач повідомив, що право безоплатної передачі у власність земельної ділянки за вказаним цільовим призначенням ним не використано.

Також, у вказаному клопотанні позивач зазначав, що якщо надати дозвіл за рахунок вказаних земельних ділянок неможливо у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, або у зв`язку з тим, що вони виставлені на земельні торги, або у зв`язку наданням дозволу іншим громадянам, то просив запропонувати іншу вільну земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності Куяльницької сільської ради, яка була би придатна для вирощування сільськогосподарської продукції, та за її рахунок надати дозвіл.

До зазначеного клопотання були надані копія паспорту, ІПН, посвідчення учасника бойових дій та графічні матеріали із офіційної кадастрової карти Держгеокадастру вказаних земельних ділянок (а.с. 5-9).

Не отримавши відповідь на своє звернення, 29 листопада 2019 року позивач звернувся до Подільської міської ради Подільського району Одеської області із запитом на інформацію щодо повідомлення результатів розгляду клопотання про надання дозволу (а.с. 10),

Листом від 01 грудня 2021 року вих. №1254/1349 виконавчий комітет Подільської міської ради Подільського району Одеської області у відповідь на запит на інформацію від 29 листопада 2021 року повідомив позивачу про те, що його клопотання від 19 вересня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства було включено до проекту рішення «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства», проте цей проект не був підтриманий депутатами Подільської міської ради Подільського району Одеської області на сесії 17 листопада 2021 року.

Також поінформовано, що зазначене питання повторно буде розглянуто на черговій сесії міської ради та цей лист не є відмовою у наданні земельної ділянки (а.с. 11).

Позивач вказує, що Подільська міська рада не оформила голосування депутатів рішенням.

Вважаючи протиправними дії Подільської міської ради Подільського району Одеської області про відмову оформити рішенням результати розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19.09.2021 року про наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною) площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст.19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Частинами 2,3 ст.22 Земельного кодексу України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель інших категорій, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Пунктом б ч.1 ст.81 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до пп. б ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 Земельного кодексу України.

Відповідно до п. 6, 7, 8 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Таким чином, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні такого дозволу, який розширеному тлумаченню не підлягає, а саме, невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст.118 Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена зокрема в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 по справі №545/808/17, від 24.04.2018 по справі №814/1961/17, від 22.04.2019 у справі №263/16221/17 та від 22.07.2021 у справі №320/1177/19.

Відповідно до пп.1 п. а) ч.1 ст.33 Закону України Про місцеве самоврядування, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів.

Згідно з ч.ч.1, 2 статті 59 Закону України Про місцеве самоврядування, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць (ч.5 ст.46 Закону України Про місцеве самоврядування).

Сесія ради є повноважною, якщо в її пленарному засіданні бере участь більше половини депутатів від загального складу ради (ч.12 ст.46 Закону України Про місцеве самоврядування).

Крім того, відповідно до ч.3 ст.2 регламенту Подільської міської ради Подільського району Одеської області І скликання, затвердженого рішенням Подільської міської ради Подільського району Одеської області від 18.11.2020 №5-І (а.с.12), рада у межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу Ради не менше 18 депутатів або 17 депутатів та міського голови, якщо міський голова присутній на пленарному засіданні Ради, - крім рішень, що стосуються процедурних питань, та інших рішень, передбачених чинним законодавством та Регламентом.

Згідно ст. 15 Регламенту, проект порядку денного сесії Ради формується міським головою в порядку, передбаченому Регламентом, і повідомляється депутатам не пізніше, як за 10 днів до відкриття чергової сесії Ради. Секретар Ради організовує інформування депутатів про проект порядку денного.

Відповідно до ст. 16 Регламенту, всі рішення, які стосуються доповнень, змін і затвердження порядку денного сесії Ради, приймаються більшістю депутатів від загального складу Ради.

Відповідно до ст. 33 Регламенту, секретар Ради через відповідальну посадову особу, відповідальну за забезпечення доступу до публічної інформації, забезпечує оприлюднення проектів рішень, що виносяться на розгляд Ради, шляхом розміщення їх на інтернет-сторінці Ради, у відповідності до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Винесенню проектів рішень на розгляд сесії передує їх розгляд у постійних комісіях Ради, відповідно до плану роботи постійних комісій. Профільні постійні комісії Ради зобов`язані вивчити, попередньо розглянути і здійснити підготовку висновків і рекомендацій до проектів рішень, які стосуються їх профілю, а також можуть підготувати і винести на розгляд сесії власний проект рішення з даного питання.

Постійні комісії розглядають проекти рішень із запрошенням їх авторів, а також, за необхідності, із залученням фахівців. Висновки і рекомендації постійних комісій обов`язково повинні містити обґрунтування щодо доцільності чи недоцільності розгляду даного проекту рішення на сесії.

Не пізніше, ніж за 5 днів до початку сесії Ради, висновки і рекомендації постійних комісій щодо проекту рішення направляються міському голові, секретареві Ради та авторам проекту рішення.

Згідно ст. 36 Регламенту, рішення Ради з будь-якого питання приймається на пленарному засіданні після його обговорення. Головуючий зобов`язаний поставити на голосування заслуханий депутатами проект рішення. Питання порядку денного сесії Ради може ставитись на голосування в цілому лише один раз. У випадку відмови головуючого поставити на голосування проект рішення Ради «в цілому», це питання на голосування ставить секретар Ради.

Голосування здійснюється депутатами особисто.

Проект рішення або його частина, які при голосуванні не були схвалені більшістю депутатів від загального складу Ради, вважаються відхиленими. Повторний розгляд даного проекту рішення або його частини допускається не раніше, ніж на наступній сесії Ради.

Судом встановлено, що проект рішення «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га у власність для ведення особистого селянського господарства» щодо розгляду клопотання позивача від 19 вересня 2021 року не був підтриманий депутатами Подільської міської ради Подільського району Одеської області на сесії 17 листопада 2021 року.

У зв`язку із цим, позивачу повідомлено, що його клопотання повторно буде розглянуто на черговій сесії міської ради, що відповідає приписам ст. 36 Регламенту.

Листом від 01 грудня 2021 року вих. №1254/1349 виконавчий комітет Подільської міської ради Подільського району Одеської області повідомив позивачу про вказані обставини.

Відтак, на підставі викладеного вище, суд доходить висновку, що вимога позивача про визнання протиправними дій Подільської міської ради Подільського району Одеської області про відмову оформити рішенням результати розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19.09.2021 року про наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною) площею 2,00 га. у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності із пунктом "б" частини 1 статті 121 ЗК України за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту Ліпецьке на території Подільської міської ради Подільського району Одеської області, задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем таке рішення по суті клопотання прийнято не було.

У відповідності з приписами ч. 7 ст. 118, ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Суд зазначає, що сторонами до суду не надано доказів прийняття рішення за результатами розгляду у подальшому клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою від 19.09.2021 чи про відмову у наданні такого дозволу.

Водночас, суд зазначає, що відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі Юрій Миколайович Іванов проти України, №40450/04, пункт 64).

Засіб юридичного захисту має бути ефективним в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі Аксой проти Туреччини (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі Джорджевич проти Хорватії (Djordjevic v Croatia), №41526/10, пункт 101; рішення у справі Ван Остервійк проти Бельгії (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини 1 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

При вирішенні даної адміністративної справи суд враховує, що мета, з якою особа звертається до адміністративного суду це захист її прав, який може бути досягнений лише остаточним вирішення спору, який виник між особою та суб`єктом владних повноважень.

Відтак, керуючись ч.2 ст.9 КАС України, для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, суд вважає за доцільне вийти за межі позовних вимог шляхом визнання протиправною бездіяльність Подільської міської ради Подільського району Одеської області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га у власність для відведення особистого селянського господарства у відповідності із пунктом б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Подільської міської ради Подільського району Одеської області, за встановленою законом процедурою.

Окрім того, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд вважає за доцільне задовольнити вимогу позивача та зобов`язати Подільську міську раду Подільського району Одеської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га у власність для відведення особистого селянського господарства у відповідності із пунктом б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Подільської міської ради Подільського району Одеської області, відповідно до приписів ч. 7 ст. 118, ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, з урахуванням висновків суду.

Доводи відповідача про те, що позивач, зловживаючи своїми правами, звернувся з аналогічними клопотаннями про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (орієнтовною) площею 2,00 га у власність для ведення особистого селянського господарства, до Окнянської селищної ради Окнянського району Одеської області, не впливають на вирішення по суті спірних правовідносин.

Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що проект радою буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, рада може відмовити.

Такий правовий висновок відповідає позиції Верховного Суду, сформованій у постанові від 28.02.2020 у справі №461/1257/17.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд вважає за доцільне позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Щодо вимог позивача стягнути з відповідачів на його користь 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Суд зазначає, що від Подільської міської ради Подільського району Одеської області разом із відзивом надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у якому відповідач зазначає, що заявлена вимога про стягнення судових витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 3000,00 грн. є завищеною, перелік послуг надаваних адвокатом не відповідає критерію реальності таких витрат та суперечить матеріалам справи.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певну суму, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано до суду:

1) договір про надання професійної правничої допомоги від 20.05.2021 (а.с.13), який укладено між адвокатом Опалько Олегом Миколайовичем (адвокат) та ОСОБА_1 (Замовник), відповідно до п.3.1 якого, за правову допомогу Замовник сплачує Адвокату винагороду в розрахунку 50% прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на одну годину роботи адвоката за час розрахунку;

2) додаток до договору від 20.01.2021, як попередній орієнтовний розрахунок сум судових витрат, який становить 3000, 00 грн. (а.с. 15);

3) акт виконаних робіт від 02.12.2021 (а.с.16) на суму послуг 3000,00 грн.;

4) свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2243 від 13.07.2012 (а.с.14).

Дослідивши вищезазначені заяву та докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з позицією, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанові Верховного Суду від 03.08.2021 у справі №480/3172/20.

Таким чином, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, предмет позову та обсяг задоволених позовних вимог, те, що дана справа відноситься до категорії справ незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні, суд доходить висновку, що заявлений представником позивача до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та таким, що підлягає зменшенню до 1 000, 00 грн.

На підставі викладеного, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, згідно ст.139 КАС України, суд присуджує позивачу здійснені ним документально підтверджені судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000, 00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Від сплати судового збору позивач звільнений.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 132, 134, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Подільської міської ради Подільського району Одеської області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Подільської міської ради Подільського району Одеської області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 19 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га у власність для відведення особистого селянського господарства у відповідності із пунктом б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Подільської міської ради Подільського району Одеської області, за встановленою законом процедурою.

Зобов`язати Подільську міську раду Подільського району Одеської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19 вересня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2 га у власність для відведення особистого селянського господарства у відповідності із пунктом б частини 1 статті 121 Земельного кодексу України, за рахунок несформованих земельних ділянок, що передані у власність Подільської міської ради Подільського району Одеської області, відповідно до приписів ч. 7 ст. 118, ч. 3 ст. 122 Земельного кодексу України, з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Подільської міської ради Подільського району Одеської області (; 66300, Одеська область, м. Подільськ, просп. Шевченка, 2) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000, 00 грн. (одна тисяча гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Подільська міська рада Подільського району Одеської області (; 66300, Одеська область, м. Подільськ, просп. Шевченка, 2).

Суддя О.В. Глуханчук