Справа № 420/10440/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10440/21
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.

суддів: Танасогло Т.М. , Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року у справі №420/10440/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби з урахуванням індексації грошового забезпечення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що під час звільнення з військової служби військовою частиною НОМЕР_1 безпідставно не виплачено йому одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років служби. На думку позивача, виплату вказаної допомоги відповідач повинен здійснити з урахуванням індексації грошового забезпечення.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 з позовними вимогами не погоджувалась та вважала їх необґрунтованими з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву акцентуючи увагу суду першої інстанції на складній фінансово-економічній ситуації в Україні, яка склалася внаслідок збройної агресії Російськовї Федерації. Також, відповідач стверджував, що під час звільнення ОСОБА_1 та проведення з ним необхідних розрахунків військова частина НОМЕР_1 діяла на підстав, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року у справі №420/10440/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції вказав на наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу в якій викладено прохання скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року у справі №420/10440/21.

В обґрунтування апеляційної скарги військовою частиною НОМЕР_1 не зазначено, у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги повністю дублює зміст відзиву на позовну заяву (а.с.20-26, а.с.51-53).

В силу приписів пунктів 1, 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що лейтенант ОСОБА_1 військову службу проходив у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальник відділення приймальних радіопристроїв приймального радіоцентру інформаційно-телекомунікаціного вузла.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 07.04.2021р. №17 начальника відділення приймальних радіопристроїв приймального радіоцентру інформаційно-телекомунікаціного вузла військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням встановлених строків військової служби) пункту 2 частини 5 статті 26 Закоун України «Про військовий обовязок і військову службу».

З урахуванням наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2021р. №100 (по стройовій частині) ОСОБА_1 з 27.04.2021р. виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

У вказаному наказі від 27.04.2021р. №100 (по стройовій частині) зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах Укаїни становить: календарних - 09 років 06 місяців 15 днів, пільгова - 01 рік 05 місяців 02 дні, загальна 10 років 11 місяців 17 днів.

За наслідками дослідження змісту наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 27.04.2021р. №100 колегією суддів установлено, що одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» ОСОБА_1 не виплачувалась.

Невиплата військовою частиною НОМЕР_1 позивачу - ОСОБА_1 вищеозначеного грошової допомоги при звільненні послугувала підставою для звернутися за захистом прав, свобод та охоронюваних законом інтересів до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, у системному зв`язку із законодавчими припсами, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-XII від 20.12.1991року (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно із частинами 1, 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку", а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічні за містом приписи міститять пункти 1, 2 розділу XXXII «Одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260.

Вищенаведені законодавчі приписи свідчать про те, що виплата одноразової грошової допомоги у разі звільнення зі служби проводиться за наявності у військовослужбовця вислуги 10 років і більше. При цьому, жодних обмежень щодо обчислення такої вислуги років військовослужбовця лише в календарних роках означеними положеннями не передбачено.

У даному випадку, поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». Водночас, умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» є наявність «вислуги 10 років і більше».

Отже, в частині другій статті 15 Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» немає вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше календарних років вислуги.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 24.11.2020р. у справі №822/3008/17.

Як установлено колегією суддів та зазначено вище, на час звільнення загальна вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах становила 10 років 11 місяців 17 днів, що є цілком достатнім для випати йому одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Однак, за наслідками офіційного з`ясування фактичних обставин справи колегією суддів установлено, що війсковою частиною НОМЕР_1 під час звільнення ОСОБА_1 з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виплачено не було.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи відповідача, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14.09.2021 року у справі №420/10440/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Єщенко О.В.