Справа № 420/20141/21
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В. розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати недійсним та скасувати рішення № 0183 від 02 вересня 2021 року Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки, посвiдка на проживання: № НОМЕР_1 ; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Азербайджанської Республіки, посвідку на проживання: № НОМЕР_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 , посвідки про постійне проживання на території України.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну, однак Рішенням № 0183 від 02 вересня 2021 року відмовлено у наданні ОСОБА_1 дозволу на імміграцію в Україну. Позивач наголошує, що ним відповідно до ст. 9 Закону України «Про імміграцію» виконано всі обов`язкові вимоги - подані відповідні документи, необхідні для надання дозволу на імміграцію та видачу посвідки на постійне проживання.

Відповідачем - Головним управлінням Державної міграційної служби в Одеській області надано до суду відзив та наголошено на безпідставність позовних вимог, оскільки 02.09.2020 року позивач звернувся до ГУДМС в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з тим, що його дружина - ОСОБА_2 , шлюб з якою триває понад два роки, є громадянкою України (свідоцтво про шлюб НОМЕР_3 видане 02.05.2018 Київським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції а Одеській області). Так, згідно відповіді відділу боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в Одеській області № 15/522 від 30.12.2021 позивач є особою, яка безпосередньо впливає на криміногенну ситуацію в м. Одесі та Одеській області. Проте, у заяві про надання дозволу на імміграцію в Україну позивач зазначив, що до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про зазначення особою у заяві свідомо неправдивих відомостей. Відтак, у відповідності до пункту 4 статті 10 Закону України «Про імміграцію» ГУ ДМС в Одеській області було прийнято рішення № 0183 від 02 вересня 2021 року про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/20141/21 за позовом позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 02.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 1 частини 1 статі 4 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з тим, що його дружина - ОСОБА_2 , шлюб з якою триває понад два роки, є громадянкою України (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 видане 02.05.2018 Київським районним у м. Одесі відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції а Одеській області).

За результатами розгляду вище вказаної заяви ОСОБА_1 , складено Висновок, затверджений Начальником Головного управління ДМС України в Одеській області та складеного 02.09.2021 року, згідно з яким встановлено, що відповідно до Листа Управління боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в Одеській області №15/522 від 30.12.2020 року громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, яка безпосередньо випливає на криміногенну ситуацію в м. Одесі та Одеській області. У графі «Чи притягувалися до кримінальної відповідальності?» заявник вказав, що притягувався. Так, ОСОБА_1 є особою, яка до теперішнього часу проходить по матеріалам ЄРДР №002130 від 31.07.2013 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, що свідчить про зазначення особою у заяві завідомо неправдивих відомостей.

Враховуючи зазначені висновки, відповідно до пункту 4 та пункту 6 статті 10 Закону України «Про імміграцію» провадження за заявою громадянина Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо надання дозволу на імміграцію в Україну припинено та в наданні дозволу на імміграцію відмовлено.

02.09.2021 на підставі вищезазначеного Висновку, Управлінням у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області було прийнято Рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію Україну з підстав, передбачених п. 4, 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію" (дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості).

Не погодившись із означеним рішенням № 0183 від 02 вересня 2021 року Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджанської Республіки, посвiдка на проживання: № НОМЕР_1 , позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, є такими, що не підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону Україну від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" № 3773-VІ від 22.09.2011 року (далі - Закон № 3773-VІ) іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Статтею 1 Закону України від 7 червня 2001 року № 2491-III "Про імміграцію" (далі - Закон № 2491-ІІІ) визначено, що імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів, до яких, зокрема, батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти (п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону № 2491-ІІІ).

Згідно зі статтею 6 Закону № 2491-ІІІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Статтею 9 Закону № 2491-ІІІ визначено порядок подання заяви про надання дозволу на імміграцію.

Так, нормами вказаної статті передбачено, що заяви про надання дозволу на імміграцію подаються:

1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання;

2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади.

Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи:

1) три фотокартки;

2) копія документа, що посвідчує особу;

3) документ про місце проживання особи;

4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі);

5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.

Відповідно до ст. 10 Закону № 2491-ІІІ дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв`язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або їм повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, досудове розслідування якого не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (з наступними змінами) затверджено Порядок провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок № 1983), який визначає процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію.

Пунктом 2 Порядку № 1983 визначено, що рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають:

2) територіальні органи ДМС (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції або є іммігрантами позаквотової категорії (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає ДМС), а саме:

батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Відповідно до пунктів 10-11 Порядку № 1983 заяви про надання дозволу на імміграцію подаються:

до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах;

до закордонних дипломатичних установ України за місцем постійного проживання - особами, які постійно проживають за межами України.

Для отримання дозволу на імміграцію разом із заявою встановленого ДМС за погодженням з МЗС зразка подаються:

паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, у тому числі рішення про визнання особою без громадянства в Україні (після пред`явлення повертається), та копія його сторінок;

засвідчений у встановленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, у тому числі рішення про визнання особою без громадянства в Україні, з особистими даними;

три фотокартки розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

документ про місце проживання (в Україні та за кордоном). Документом про місце проживання на території України для осіб, які отримали посвідки на тимчасове проживання, є довідка про реєстрацію місця проживання. Місце проживання в Україні осіб, які тимчасово на законних підставах перебувають на її території, підтверджується документами, передбаченими абзацом сьомим підпункту 1 пункту 9 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 р. № 150.

документально підтверджені відомості про склад сім`ї (копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, документів про усиновлення, встановлення опіки чи піклування тощо);

документ, виданий лікувально-профілактичним закладом про відсутність у заявника хвороб, зазначених у пункті 5 частини п`ятої статті 9 Закону України "Про імміграцію" (крім осіб, зазначених у пунктах 1 і 3 частини третьої статті 4 Закону);

довідка, видана компетентним органом держави попереднього проживання або її дипломатичним представництвом чи консульською установою в Україні, про відсутність судимості (крім осіб, зазначених у пунктах 1, 3 і 6 частини третьої статті 4 Закону України "Про імміграцію"). У виняткових випадках такі відомості можуть бути отримані ДМС чи територіальними органами і підрозділами шляхом надсилання відповідного запиту компетентним органам іноземних держав, з якими укладено договір про правову допомогу у цивільних, сімейних та кримінальних справах;

квитанція про сплату державного мита або консульського збору, якщо за дії, пов`язані з наданням дозволу на імміграцію, законодавством передбачена їх сплата, або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати.

Документи, визначені пунктами 1-14 частини сьомої статті 9 Закону України "Про імміграцію", додатково подаються відповідно до категорії іммігрантів.

У разі необхідності відповідні територіальні органи і підрозділи, які забезпечують провадження у справах з питань імміграції, можуть затребувати інші документи, що уточнюють наявність підстав для надання дозволу на імміграцію, якщо це не суперечить Закону України "Про імміграцію", а також запросити для бесіди заявників чи інших осіб.

Територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію:

формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, інформацію, зазначену ними у заяві про надання дозволу на імміграцію, справжність поданих документів та відповідність, їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію;

проводять перевірку законності перебування в Україні іммігранта з використанням інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон України (система "Аркан"), або шляхом надсилання запитів до Адміністрації Держприкордонслужби;

проводять перевірку даних іммігранта за банками даних Інтерполу з метою отримання інформації, яка є підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 10 Закону України "Про імміграцію";

надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам;

здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.

Згідно з пунктом 16 Порядку № 1983 у разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Пунктами 19-20 Порядку № 1983 визначено, що рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу діє протягом року від дня його прийняття.

Органи, які прийняли рішення про надання дозволу на імміграцію або про відмову у наданні такого дозволу, надсилають його копію протягом трьох робочих днів з дня прийняття безпосередньо заявнику або через МЗС відповідній закордонній дипломатичній установі України.

Судом встановлено, що оскаржуваним Рішенням № 0183 від 02 вересня 2021 року Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області позивачеві відмовлено у наданні дозволу на імміграцію Україну з підстав, передбачених п. 4, 6 ч. 1 ст. 10 Закону України "Про імміграцію", тобто з тих підстав, що дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості.

Водночас, як вбачається зі змісту висновку від 02 вересня 2021 року, на підставі якого відповідачем прийнято спірне Рішення, відмову у наданні позивачеві дозволу на імміграцію мотивовано тим, що згідно відповіді боротьби зі злочинами пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП в Одеській області №15/522 від 30.12.2020 року громадянин Республіки Азербайджан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою яка безпосередньо випливає на криміногенну ситуацію в м. Одесі та Одеській області. Проте, у графі «Чи притягувалися до кримінальної відповідальності?» заяви про надання дозволу на імміграцію в Україні від 02.09.2020 року, ОСОБА_1 є особою, яка дотеперішній час проходить по матеріалам ЄРДР №002130 від 31.07.2013 за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 КК України, що свідчить про зазначення особою у заяві свідомо неправдивих відомостей.

Отже, як вбачається з вище окресленого, фактичною підставою для прийняття рішення про відмову у наданні позивачеві дозволу на імміграцію слугувало те, що у заяві про надання такого дозволу позивач зазначив свідомо неправдиві відомості.

Так, суд зазначає, що в силу приписів п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону № 2491-ІІІ дозвіл на імміграцію не надається в тому випадку, якщо у заяві про надання дозволу на імміграцію особа зазначили свідомо неправдиві відомості.

Тобто визначальним у даному випадку є те, що такі відомості мають бути зазначені саме в заяві про надання дозволу на імміграцію.

Це, зокрема, підтверджується й тим, що у тексті самої заяви заявника міститься графа наступного змісту: "Мені відомо, що у разі зазначення у заяві про надання дозволу на імміграцію свідомо неправдивих відомостей, мені буде відмовлено у наданні дозволу на імміграцію".

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд погоджується із застосуванням відповідачем вище окресленої правової підстави для відмови позивачеві у наданні дозволу на імміграцію, та вважає, що відповідачем як суб`єктом владних повноважень доведено правомірність винесення оскаржуваного Рішення, оскільки у заяві про надання дозволу на імміграцію позивачем свідомо зазначено неправдиві відомості, що власне і послугувало підставою для його прийняття.

Відтак, беручи до уваги вищенаведене, судом не встановлено законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, не є правомірними, обгрунтованими, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.72-77, 139, ст.ст.241-246, 250, 255, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання недійсним та скасування рішення № 0183 від 02 вересня 2021 року Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Азербайджанської Республіки, посвiдка на проживання: № НОМЕР_1 ; зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області видати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину Азербайджанської Республіки, посвідку на проживання: № НОМЕР_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 , посвідки про постійне проживання на території України, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.

.