Справа № 523/18647/21
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2021 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить зобов`язати управління Пенсійного Фонду України в Одеській області зробити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а саме: з дати призначення пенсії з 26.07.2021 року врахувати в подвійному розмірі періоди роботи: - з 10.08.1981 року по 12.08.1982 року на посаді палатної медичної сестри по обслуговуванню інфекційних хворих у Вінницькій міський клінічній дитячій інфекційній лікарні; - з 13.04.1992 року по 17.04.2000 року на посаді лікаря-фтизіатра Сакської районної лікарні.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з 10.08.1981 року по 12.08.1982 року позивач працювала на посаді палатної медичної сестри по обслуговуванню інфекційних хворих у Вінницькій міський клінічній дитячій інфекційній лікарні. Однак при розрахунку пенсії цей період роботи не враховано до страхового стажу в подвійному розмірі. З 13.04.1992 по 17.04.2000 позивач працювала на посаді лікаря-фтизіатра Сакської районної лікарні. Однак при розрахунку пенсії цей період роботи не враховано до страхового стажу в подвійному розмірі. У відповіді на звернення до управління пенсійного фонду в Одеській області не надано конкретної відповіді на яких підставах не зараховано в подвійному розмірі страховий стаж до 2004 року.

29.11.2021 року ухвалою суду адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі суду.

07.12.2021 року позивач усунув недоліки, які стали підставою залишення позову без руху.

13.12.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Відповідач не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 з 2021 року є пенсіонером та як вбачається із записів у трудовій книжці, в період з 10.08.1981 року по 12.08.1982 року працювала на посаді палатної медичної сестри по обслуговуванню інфекційних хворих у Вінницькій міський клінічній дитячій інфекційній лікарні (а.с.3).

З 13.04.1992 року по 17.04.2000 року позивач працювала на посаді лікаря-фтизіатра Сакської районної лікарні (з/б а.с.3).

30.09.2021 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 51 ОСОБА_1 з 26.07.2021 року призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» (а.с.7).

Позивач звернулась до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою, в якій просила надати роз`яснення з приводу призначеної пенсії, зокрема, щодо зарахування стажу роботи у подвійному розмірі: який період роботи було зараховано у подвійному розмірі? Та на якій підставі не зараховано весь період стажу в подвійному розмірі (а.с.11-12).

14.09.2021 року позивачу Головним управлінням ПФУ в Одеській області надано відповідь, в якій повідомлено, зокрема, стосовно пільгового обчислення страхового та пільгового стажу, що відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до страхового стажу у пільговому обчисленні зараховуються періоди роботи у лепрозорних і протичумних закладах, у закладах (відділеннях) по лікуванню осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СПІД, у інших інфекційних закладах (відділеннях), у паталогоанатомічних і реанімаційних відділеннях лікувальних закладів охорони здоров`я. Тобто страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з і січня 2004 року застосовується виключно з частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Отже, для права на пенсію за вислугу років до спеціального стажу враховано період роботи з 04.10.2005 року по 11.10.2017 року. До страхового стажу враховано в подвійному розмірі періоди роботи з 26.03.2001 року по 28.10.2001 року та з 08.11.2001 року по 06.02.2003 року згідно з довідкою від 08.07.2021 року № 05.50/103. Розрахунок стажу відповідає вимогам чинного законодавства (а.с.13-14).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 1 ст. 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Отже, стаж роботи особи у вище перелічених в ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» закладахохорони здоров`я надає пільги при обчисленні стажу, а саме зарахування до стажу роботи в подвійному розмірі.

Суд зазначає, що будь-яких заперечень стосовно трудової діяльності позивача за період з 10.08.1981 року по 12.08.1982 року на посаді палатної медичної сестри по обслуговуванню інфекційних хворих у Вінницькій міський клінічній дитячій інфекційній лікарні та з 13.04.1992 по 17.04.2000 року на посаді лікаря-фтизіатра Сакської районної лікарні, тобто на посадах, що дають право

Згідно з роз`ясненнями, наданими у листі Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного Фонду України від 29.12.2005 № 625/15-05/039-6, № 10.01.09/2606, № 16918/02-20, заклади охорони здоров`я: протитуберкульозні кабінети, психіатричні кабінети, кабінети інфекційних захворювань, психоневрологічні відділення, психіатричні бригади швидкої допомоги відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу із захворюванням на туберкульоз» протитуберкульозні заклади це спеціалізовані заклади охорони здоров`я, що здійснюють діагностику туберкульозу та надають лікувально-профілактичну (стаціонарну та амбулаторну) допомогу хворим на туберкульоз (протитуберкульозні диспансери, лікарні, відділення, кабінети, науково-дослідні інститути, денні стаціонари тощо).

Отже, стаж роботи особи у протитуберкульозному чи іншому подібному закладі охорони здоров`я надає пільги при обчисленні стажу, а саме зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.

Фтизіатр це медик, який спеціалізується на профілактиці, діагностиці, диспансерному спостереженні, лікуванні туберкульозу.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із записів у трудовій книжці, в період з 10.08.1981 року по 12.08.1982 року працювала на посаді палатної медичної сестри по обслуговуванню інфекційних хворих у Вінницькій міський клінічній дитячій інфекційній лікарні (а.с.3) та з 13.04.1992 року по 17.04.2000 року позивач працювала на посаді лікаря-фтизіатра Сакської районної лікарні (з/б а.с.3).

Крім того, відповідно до довідки Вінницької обласної клінічної дитячої інфекційної лікарні про підтвердження трудового стажу № 34 від 16.08.2021 року ОСОБА_1 дійсно працювала на посаді палатної медичної сестри по обслуговуванню інфекційних хворих у Вінницькій міський клінічній дитячій інфекційній лікарні у період з 10.08.1981 року по 12.08.1982 року (а.с.10).

Вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Суд зауважує, що редакція ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію. Водночас, нормами ст. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.

Таким чином, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17.

Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, позивач має право на пільгове обчисленні стажу при призначенні та обрахунку пенсі, зокрема стосовно зарахування даного періоду трудової діяльності до стажу роботи в подвійному розмірі, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування ОСОБА_1 , в подвійному розмірі періоди роботи: - з 10.08.1981 року по 12.08.1982 року на посаді палатної медичної сестри по обслуговуванню інфекційних хворих у Вінницькій міський клінічній дитячій інфекційній лікарні; - з 13.04.1992 року по 17.04.2000 року на посаді лікаря-фтизіатра Сакської районної лікарні.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

Відповідно до п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати у вигляду судового збору підлягають стягненню на користь позивача в повній мірі.

Керуючись ст. ст. 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул. Канатна, 83, ) про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 26.07.2021 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , з врахуванням в подвійному розмірі періодів роботи: - з 10.08.1981 року по 12.08.1982 року на посаді палатної медичної сестри по обслуговуванню інфекційних хворих у Вінницькій міський клінічній дитячій інфекційній лікарні; - з 13.04.1992 року по 17.04.2000 року на посаді лікаря-фтизіатра Сакської районної лікарні з урахуванням норм ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 908 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова