Справа № 520/28556/21
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року № 520/28556/21

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заічко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) , Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, в якому просить суд:

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області призначити на посаду Дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції № 1 Богодухівського РВП шляхом видання наказу про призначення.

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області, ідентифікаційний код юридичної особи: 40108599, місцезнаходження юридичної особи: 61002 м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5 на користь ОСОБА_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП- НОМЕР_1 на відшкодування моральної шкоди 432 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він звернувся до керівництва ГУНП в Харківській області із заявою, щодо згоди на одну із запропонованих посад 30.08.2021 року. Дану заяву ГУНП в Харківській області отримати 02.09.21 року, що підтверджується Головним Управлінням Національної поліції у Харківській області: лист 7687/119/01/12/2021 від 20.10.2021 та листом № п-826/119/01/12-2021 від 15.09.2021.

ГУНП в Харківській області після отримання згоди позивача про прийняття на службу в поліцію на запропоновану вакансію Дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції № 1 Богодухівського РВП повинно було видати наказ про призначення мене на посаду поліцейського в органах поліції, однак до сьогодні цього зроблено не було, натомість ОСОБА_1 отриманий лист віт ГУ НП в Харківській за вих. №8615/119/01/12-2020 від 29.11.2021, в якому повідомлено, що згідно відкритих джерел інформації (Судова влада України та Єдиний державний реєстр судових рішень) наявний факт про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 у кримінальній справі 639/4266/13-к.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить зобов`язати ГУ НП в Харківській області призначити на посаду Дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції № 1 Богодухівського РВП шляхом видання наказу про призначення.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.01.2022 року відкрито загальне позовне провадження по справі. Копія ухвали направлена сторонам по справі.

Відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Харківській області - надано відзив на адміністративний позов, в якому суб`єкт владних повноважень проти вимог заявленого позову заперечував, обґрунтовуючи свою позицію тим, що ОСОБА_1 при заповненні анкети та відповіді на 11 запитання стосовно інформації про притягнення до кримінальної відповідальності повинен був зазначити, що він є підсудним у справі №639/4266/13-к. Позивач міг би з цього питання звернутися за відповідними роз`ясненнями до ГУНП в Харківській області, однак ОСОБА_1 цього не зробив та написав, що в нього «не має» притягнень до кримінальної з відповідальності. На думку відповідача, є очевидним факт неповідомлення про перебування у статусі підсудного і, як наслідок, надання завідомо неправдивої інформації під час прийняття на службу в поліції, що є порушенням пункту 9 частини 2 статті 61 Закону України «Про Національну поліцію» .

Стосовно стягнення моральної шкоди представником Головного управління Національної поліції в Харківській області у відзиві на позов зазначається, що позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою ї оповідача та заподіяною шкодою. В даній позовній заяві ОСОБА_1 оскаржує відмову у прийнятті його на службу в поліцію, викладену у листі ГУНП в Харківській області від 29.11.2021 за вих. № 8615/119/01/12-2021. Отже, моральна шкода може бути пов`язаною тільки в зв`язку з цією відмовою, а тому періодом її виникнення не може бути більш раніший час, ніж дата отримання вказаного листа позивачем, тобто не раніше 01.12.2021. Отже з дати отримання до дати звернення до суду пройшло не більше 30 днів. Відповідач зазначає, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, тій, бездіяльності посадових осіб, не є безумовною підставою для з відшкодування моральної шкоди. Таким чином, з позовної заяви та доданих до неї матеріалів не вбачається безспірних доказів протиправності дій посадових осіб ГУНП в Харківській області.

Відповідач наголошує на тій обставині, що у відмові щодо прийняття на службу в поліції ОСОБА_2 є тільки вина позивача. Вини посадових осіб ГУНП в Харківській області не має, а отже і немає причинно - наслідковогозв`язку, а тому вважає вимоги заявленого позову такими, що задоволенню не підлягають.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якій позивач з доводами відповідача, викладеними у відзиві на позов, не погодився, посилаючись на ту обставину, що у 2015 році при переведенні працівників міліції до національної поліції жоден працівник міліції не заповнював таку анкету, не надавав довідку про відсутність судимості, та не перевірявся на рівень фізичної підготовки. У зв`язку з чим позивач вважає, що до нього не можуть застосовуватися надмірні вимоги при переведенні його до національної поліції.

Позивач вважає вимоги ГУНП в Харківській області про зобов`язання надати автобіографію, анкету, згоду на обробку персональних даних, довідку про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність не знятої чи непогашеної судимості та не перебування в розшуку неправомірними. Окрім того, повідомлення відповідачем про те, що після надання вказаних документів та перевірки викладених в них інформації вимогам до поліцейського, а також та, що його буде направлено на проходження військово-лікарської комісії та на проходження перевірки рівня фізичної підготовки - ОСОБА_1 вважає незаконними.

У судове засідання, призначене на 15.02.2022 року, сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Позивачем через канцелярію суду подана заява про можливість розгляду справи за його відсутністю у порядку письмового провадження.

Представник першого відповідача - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області у судове засідання не прибув, через канцелярію суду направив заяву про розгляд справи за відсутністю свого представника.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Розглянувши документи надані сторонами, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ОСОБА_1 02.12.2021 року отримав лист від Головного Управління Національної поліції в Харківській за вих. №8615/119/01/12-2020 від 29.11.2021, в якому зазначено, що 01.11.2021 Головним управлінням Національної поліції в Харківській області отримано надіслані поштою документи, а саме: автобіографія, анкета, згода на обробку персональних даних та довідку про відсутність не знятої чи не погашеної судимості.

У наданому листі ОСОБА_1 було повідомлено, що за результатом розгляду надісланих документів, а саме: анкети від 26.10.2021, в якій у графі 11 «Інформація про притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності (за наявності)», в якій позивачем було зазначено «не має», однак згідно відкритих джерел інформації (Судова влада України та Єдиний державний реєстр судових рішень) наявний факт про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 у кримінальній справі 639/4266/13-к. Справа розглядається в Ленінському районному суді м. Харкова. У зв`язку із чим відповідач у листі зазначив про те, що ОСОБА_1 не було повідомлено про факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності за ч. І ст.286 Кримінального кодексу України та згідно постанови Ленінського районного суду м. Харкова від 18.12.2020 у справі № 639/4266/13-к та ухвали Харківського апеляційного суду від 04.10.2021 у справі 639/4266/13-к ОСОБА_1 перебуває у статусі підсудного.

Зазначеним листом позивачу повідомлено, що ним була надана завідомо неправдива інформація в анкеті, що було встановлено під час вивчення відповідності ОСОБА_1 вимогам до поліцейського, відповідно до ст. 61 Закону України «Про Національну поліцію», у той час як ГУНП в Харківській області відповідно до постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі № 520/3633/21 було зобов`язано запропонувати Вам посади поліцейського на виконання вимог пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580- VIII.

Як встановлено за матеріалами справи, у листі було повідомлено про підстави відмови в прийомі на службу в поліцію на запропоновану до цього посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № І Богодухівського районного відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Позивач вважає дії відповідачів щодо його призначення на посаду - незаконними та такими, що здійснені без правових підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 10 серпня 2021 року по справі №520/3633/21 Другий апеляційний адміністративний суд задовольнив частково апеляційну скаргу ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та Головного управління Національної поліції в Харківській області, яким зобов`язав Головне управління Національної поліції в Харківській області запропонувати ОСОБА_1 посади поліцейського на виконання вимог пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-УІІІ.

Як встановлено за матеріалами справи, 21.08.2021 року позивачем було отримано лист від Головного управління Національної поліції в Харківській області за вих. №6219/119/01/12-2021 від 19.08.2021, в якому ОСОБА_1 запропоновано такі вакансії: 1.Дільничний офіцер поліції сектору превенції Куп`янського РВП; 2.Дільничний офіцер поліції сектору превенції Ізюмського РВП; З.Дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції № 1 Ізюмського РВП: 4.Дільннчний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції № І Богодухівського РВП.

Позивач у позові як на порушення своїх прав посилається на ту обставину, що йому не було запропоновано вільних посад дільничного офіцера поліції ближче до його мешкання, а саме: смт. Пісочин Харківського району, де він працював до свого звільнення.

Як встановлено за матеріалами справи, відповідно до вимог п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-УІІІ ОСОБА_1 надав свою згоду та просив прийняти мене на службу в поліцію на запропоновану вакансію Дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції № 1 Богодухівського РВП шляхом видання наказу про призначення.

Судом встановлено, що позивач звернувся до керівництва ГУНП в Харківській області із заявою, щодо згоди на одну із запропонованих посад 30.08.2021 року. Дану заяву ГУНП в Харківській області отримано 02.09.21 року, що підтверджується Головним Управлінням Національної поліції у Харківській області: лист 7687/119/01/12/2021 від 20.10.2021 та листом № п-826/119/01/12-2021 від 15.09.2021.

ГУНП в Харківській області після отримання згоди ОСОБА_1 про прийняття його на службу в поліцію на запропоновану вакансію - Дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції № 1 Богодухівського РВП наказ про призначення позивача на посаду поліцейського в органах поліції не прийняло, про що повідомлено листом вих. №8615/119/01/12-2020 від 29.11.2021 з текстом, який був зазначений вище.

Як вбачається з судами по справі №520/3633/21 було встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 2 квітня 2007 року і наказом ГУ МВС України в Харківській області від 26 червня 2013 року №228 о/с призначений на посаду дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (місто Люботин).

Згідно наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 23 грудня 2014 року № 601 о/с на підставі медичної довідки з 23 грудня 2014 року до 27 листопада 2015 року перебував у відпустці по догляду за дитиною.

Наказом ГУ МВС України в Харківській області від 5 листопада 2015 року №594 о/с відповідно до пункту 64 "г" Положення № 114 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ у запас через скорочення штатів з 6 листопада 2015 року.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року по справі № 520/3633/21 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді, визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано наказ Головного управління МВС України в Харківській області від 03.02.2021 року № 100 о/с (по особовому складу) про звільнення у запас Збройних Сил України старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-131385), дільничого інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області, з 03.02.2021 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (місто Люботин) Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з 04.02.2021 року.

Стягнуто з Головного управління МВС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.02.2021 року по 24.05.2021 року у розмірі 4485 (чотири тисячі чотириста вісімдесят п`ять) грн. 80 коп., з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області запропонувати ОСОБА_1 посади поліцейського на виконання вимог пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (місто Люботин) Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів, звернено до негайного виконання.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 року по справі № 520/3633/21 в цій частині та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2021 р. по справі № 520/3633/21 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 по справі №520/3633/21 скасувати.

Прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді, визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Скасовано наказ Головного управління МВС України в Харківській області від 03.02.2021 року № 100 о/с (по особовому складу) про звільнення у запас Збройних Сил України старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-131385), дільничого інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області, з 03.02.2021 року.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (місто Люботин) Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з 04.02.2021 року.

Стягнуто з Головного управління МВС України в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.02.2021 року по 24.05.2021 року у розмірі 1950 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області запропонувати ОСОБА_1 посади поліцейського на виконання вимог пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у справі № 820/11676/15 позов ОСОБА_1 задоволено частково: скасовано наказ ГУ МВС України в Харківській області від 5 листопада 2015 року №594 о/с; поновлено позивача на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області. В частині поновлення постанову суду звернуто до негайного виконання. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Харківський апеляційний адміністративний суд постановою від 15 листопада 2016 року апеляційні скарги ГУ МВС України в Харківській області, МВС України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року у справі №820/11676/15 залишив без задоволення, тоді як апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково: скасувавши постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року в частині відмови в задоволенні адміністративного позову про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і ухвалив у цій частині нову постанову про стягнення з ГУ МВС України в Харківській області на користь позивача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в розмірі: 2364,57 грн. В іншій частині постанову Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року залишив без змін.

Вказані судові рішення у справі №820/11676/15 переглядалися у касаційному порядку і постановою Верховного Суду від 31 липня 2019 року залишені без змін.

Судом встановлено, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 18 травня 2016 року Голова ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області видав наказ від 7 червня 2016 року №15 о/с про поновлення ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (місто Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області з 6 листопада 2015 року, що підтверджується записом в послужному списку позивача.

Листом ГУ МВС України в Харківській області №4008/119/12/01-2018 від 14 червня 2018 року ОСОБА_1 повідомлено, що Закон України Про міліцію та наказ МВС України від 31 жовтня 2007 року № 499 втратили чинність, тому відсутні нормативні акти щодо регулювання службової діяльності позивача і нарахування йому грошового забезпечення. Крім того, зазначено, що функціональні обов`язки ОСОБА_1 , його робоче, місце та графік роботи не можуть існувати у ліквідованому органі. Відтак відсутність посад, які заміщуються особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ у ліквідованому ГУ МВС України, унеможливлює подальше використання ОСОБА_1 на службі в органах внутрішніх справ.

У зв`язку з цим позивача попереджено про подальше звільнення через скорочення штатів і запропоновано йому вирішити питання звільнення за підставою - звільнення з органів внутрішніх справ за пунктом 64 з у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші органи через проходження ОСОБА_1 конкурсу на заміщення вакантних посад поліцейських у будь-якому регіоні України.

Позивач 26 червня 2018 року звернувся з заявою до Голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області, в якій просив: розглянути рапорт від 22 жовтня 2015 року про можливість розгляду ОСОБА_1 як кандидата на посаду поліцейського відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" та рапорт від 13 липня 2016 року про бажання проходити службу в поліції, отриманий ГУ МВС України в Харківській області 14 липня 2016 року; повторно розглянути по суті заяви позивача від 13 липня 2016 року та від 28 листопада 2016 року; враховуючи бажання ОСОБА_1 проходити службу в органах поліції, запропонувати відповідну посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, що затверджена МВС України; на виконання вимог пунктів 9, 12, 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року № 580-УІІІ видати наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду поліцейського в органах поліції; виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 7 червня 2016 року до фактичного працевлаштування, а також виконати обов`язок щодо сплати податків і обов`язкових платежів із заробітної плати.

Від ГУ МВС в Харківській області 25 липня 2018 року надійшла відповідь, в якій позивача повідомлено, що ГУ НП в Харківській області оголошено конкурс на заміщення вакантних посад у підрозділах ГУ НП в Харківській області, а після повної ліквідації ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_1 буде звільнено через скорочення штатів.

Також 27 липня 2018 року ГУ МВС в Харківській області листом повідомило позивача про те, що органи Національної поліції України не є правонаступниками органів міліції. ОСОБА_1 поінформовано, що його рапорт від 22 жовтня 2015 року стосовно зарахування до Національної поліції містив інформаційний характер, а звернення позивача від 13 липня і 28 листопада 2016 року не мають підстав для їх розгляду, підстав для нарахування грошового забезпечення немає. Цим же листом позивача повідомлено про подальше скорочення у разі повної ліквідації ГУ МВСУ в Харківській області.

Голова Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області 17 серпня 2018 року повідомив позивача листом про те, що 17 серпня 2018 року згідно витягу із наказу відповідача-1 №73 о/с ОСОБА_1 звільнено згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України та відповідно до пункту 64 г (через скорочення штатів) Положення №114.

ОСОБА_1 направлено витяг з наказу ГУ МВС України в Харківській області від 17 серпня 2018 року №73 о/с, відповідно до якого його звільнено у запас Збройних Сил України з 17 серпня 2018 року. Підстава: наказ МВС України від 6 листопада 2015 року №1388.

Судом також встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року у справі №520/8684/18, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано наказ ГУ МВС України в Харківській області від 17 серпня 2018 року №73 о/с про звільнення. Зобов`язано ГУ МВС України в Харківській області розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 22 жовтня 2015 року з прийняттям відповідного рішення. Поновлено позивача на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (місто Люботин) Харківського РВ ГУ МВС України в Харківській області. Стягнуто з ГУ МВС України в Харківській області (в особі Ліквідаційної комісії) на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17 серпня 2018 року до 23 січня 2019 року. Звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказані судові рішення були предметом перегляду в суді касаційної інстанції і Верховний Суд постановою від 24 вересня 2019 року, за наслідками якого рішення скасовано в частині стягнення з ГУ МВС в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 17 серпня 2018 року до 23 січня 2019 року та направлено справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення судами конкретної суми вимушеного прогулу за вказаний період, на яку має право позивач. В іншій частині вказані судові рішення - залишено без змін.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2019 року позивача було поновлено на посаді з 17 серпня 2018 року згідно наказу №79 о/с від 11 лютого 2019 року.

Натомість, листом від 22 квітня 2019 року позивача поінформовано, що наказом від 19 квітня 2019 року №81 о/с він звільнений з органів внутрішніх справ з 22 квітня 2019 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2019 по справі №520/5147/19, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.11.2019, адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України про визнання незаконним звільнення, поновлення на посаді, визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення грошового забезпечення та моральної шкоди задоволено частково. Визнано дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період роботи з моменту поновлення по 22.04.2019 р. - незаконними. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року по справі №520/5147/19 (адміністративне провадження № К/9901/34903/19) рішення Харківського окружного адміністративного суду від 6 серпня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог скасовано і ухвалено в цій частині нову постанову.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів: Міністерство внутрішніх справ України, про визнання незаконним звільнення, скасування наказу, поновлення на посаді, визнання дій незаконними і зобов`язання вчинити дії, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу і моральної шкоди задоволено частково.

Скасовано наказ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області від 19 квітня 2019 року №81 о/с про звільнення ОСОБА_1 з 22 квітня 2019 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді дільничного інспектора міліції СДІМ відділу міліції (місто Люботин) Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області з 23 квітня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області запропонувати ОСОБА_1 посади поліцейського на виконання вимог пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 (25000 (двадцять п`ять тисяч) грн. моральної шкоди.

Судом встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року по вказаній вище справі адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: Міністерство внутрішніх справ України про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу задоволено частково. Стягнуто з Харківського районного відділу (з обслуговування Харківського району та міста Люботин) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019 по 22.04.2020 в розмірі 154425,00 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 22.04.2021 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року по справі №520/5147/19 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2020 по 23.12.2020. Прийнято в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2020 по 23.12.2020 в розмірі 9 991,10 грн. В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 по справі № 520/5147/19 залишено без змін.

Згодом наказом Головного управління МВС України в Харківській області від 03.02.2021 року № 100 о/с (по особовому складу) з 03.02.2021 року звільнено у запас Збройних Сил України старшого лейтенанта міліції ОСОБА_1 (М-131385), дільничого інспектора міліції СДІМ відділу міліції (м. Люботин) Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України та п.64 "Г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 255 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Закон України «Про міліцію» втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію», який набрав чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року ( п.1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію»).

За таких обставин, приписами пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» визначено особливості перехідного періоду реформування органів внутрішніх справ та процедуру звільнення працівників міліції.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в поліції унормовані, насамперед, приписами Закону України «Про Національну поліцію», а також Дисциплінарного статуту.

Приписами частини першої статті 2 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (стаття 6 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

За приписами п. 1 ч. 1 статті 18 Закону №580 поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Суд також зазначає, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

Згідно із ч. 3 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про Національну поліцію», проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як встановлено під час розгляду справи ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Головному управлінні МВС України в Харківській області, на службу в ГУНП в Харківській області позивача прийнято не було.

Відповідно до п. 10 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ГУНП в Харківській області на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі №520/3633/21 запропонувало ОСОБА_1 4 вакантні посади поліцейських, серед яких була посада дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Богодухівського РВП, у зв`язку із чим позивачу було направлено лист від 19.08.2021 № 6219/119/01/12-20. Вказаний лист ОСОБА_1 було отримано, що не заперечується сторонами та зазначено у позові позивачем.

З цього можна дійти висновку про те, що ОСОБА_1 погодився бути призначеним на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції № 1 Богодухівського РВП та надіслана з даного приводу заява до ГУНП в Харківській області.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону країни «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-УІІІ) працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним ним Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про визначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Пунктом 11 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону.

Як встановлено під час розгляду справи, в подальшому, на виконання постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі № 520/3633/21, а також відповідно до вимог пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VIII, ГУНП в Харківській області повідомило ОСОБА_1 про те, що його заява про призначення на вакантну посаду буде розглянута шляхом проведення перевірки на відповідність його вимогам до поліцейських.

У зв`язку із проведенням перевірки на відповідність ОСОБА_1 вимогам, які висуваються до поліцейських, ГУНП в Харківській області запропонувало позивачу надати заповнену автобіографію, анкету, згоду на обробку персональних даних, довідку про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність не знятої чи непогашеної судимості та не перебування в розшуку. Також, ОСОБА_1 було повідомлено, що після надання вказаних документів та перевірки викладених в них інформації вимогам до поліцейського, ОСОБА_1 буде направлено на проходження військово-лікарської комісії, а також на проходження перевірки рівня фізичної підготовки.

Судом встановлено, що дана інформація була викладена у листі ГУНП в Харківській області від 15.09.2021 р. № П-826/119/01/12-2021, до якого було надано бланк біографії, бланк анкети та згода на обробку персональних даних.

Як встановлено в оді розгляду справи, 26.10.2021 ОСОБА_1 було заповнено та підписано бланк автобіографії та анкету. Вказані документи позивач направив до ГУНП в Харківській області.

Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначених Законом України «Про Національну поліцію», упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Якщо такий рапорт упродовж трьох місяців кандадат на посаду не подає, то у подальшому на законодавчому рівні визначено інший порядок прийняття на службу до поліції - виключно на конкурсній основі.

Статтею 61 Закону України "Про Національну поліцію" визначені підстави для осіб, які не можуть бути поліцейськими, в т.ч.: 1) особа, визнана недієздатною або обмежено дієздатною особою; 2) особа, засуджена за умисне вчинення тяжкого та особливо тяжкого злочину, у тому числі судимість якої погашена чи знята у визначеному законом порядку; 3) особа, яка має непогашену або не зняту судимість за вчинення злочину, крім реабілітованої; 4) особа, щодо якої було припинено кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав; 5) особа, до якої були застосовані заходи адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією; 6) особа, яка відмовляється від процедури спеціальної перевірки під час прийняття на службу в поліції або від процедури оформлення допуску до державної таємниці, якщо для виконання нею службових обов`язків потрібен такий допуск; 7) особа, яка має захворювання, що перешкоджає проходженню служби в поліції. Перелік захворювань, що перешкоджають проходженню служби в поліції, затверджується Міністерством внутрішніх справ України спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; 8) особа, яка втратила громадянство України та/або має громадянство (підданство) іноземної держави, або особа без громадянства; 9) особа, яка надала завідомо неправдиву інформацію під час прийняття на службу в поліції.

Таким чином, вказаною нормою законодавства закріплено вичерпний та чіткий перелік підстав для осіб, які не можуть бути поліцейськими.

Відповідно до норм законодавства, працівник міліції може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності поліцейським вимогам шляхом видання наказу про призначення за його згодою упродовж трьох місяців з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію» або шляхом проходження конкурсу.

Крім того, суд зазначає, що з метою дотримання процедури прийняття ОСОБА_1 до органів поліції на ГУНП в Харківській області покладено обов`язок щодо перевірки ОСОБА_1 на відповідність вимогам до поліцейського.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії Касаційного адміністративного суду від 24.11.2021 № 460/9427/20.

Отже, з пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580- VIII, постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 10.08.2021 у справі №520/3633/21 та судової практики Верховного Суду суд приходить до висновку про те, що до видання наказу ГУНП в Харківській області було зобов`язане перевірити ОСОБА_1 на відповідність вимогам до поліцейського, так як не можна видати наказ про призначення без відповідної перевірки.

Крім того, судом береться до уваги, що з 07.11.2015 по вересень 2021 року пройшло майже шість років, що складає досить великий проміжок часу, а тому у осби могли відбутися будь-які зміни (притягнення до кримінальної відповідальності, встановлення інвалідності, чи інших захворювань, що перешкоджають службі в поліції, погіршення фізичного стану, ще унеможливлює проходження служби в поліції, членство в політичних партіях та інше), які унеможливлюють проходження служби в органах поліції так як не відповідає вимогам до особи, яка бажає вступити на службу.

А тому твердження ОСОБА_1 щодо безпідставного проведення стосовно нього перевірки на відповідність вимогам до поліцейського не грунтується на вимогах закону, а тому є безпідставними.

Судом, в ході розгляду даної справи, протиправності дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень - не встановлено.

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог заявленого позову в частині зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області призначити на посаду Дільничний офіцер поліції сектору превенції відділу поліції № 1 Богодухівського РВП шляхом видання відповідного наказу про призначення ОСОБА_1 .

Щодо стягнення моральної шкоди судом зазначається наступне.

В силу статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України зазначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 3 Постанови Пленум Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 № 4 (далі - Постанова) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4,5 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань.

Обґрунтовуючи суму моральної шкоди позивач посилається на ту оставину, що розміри мінімальної заробітної плати на 2021 рік затверджені Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020, №1082, з яких місячний складає 6000 грн. Тривалість моральних страждань триває (з 2015 по сьогодні кінець 2021 року) - шість років.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, ОСОБА_1 просить суд врахувати конкретні обставини справи (неправомірна поведінка відповіла, характер та обсяг моїх душевних страждань, яких він зазнав та зазнає вже тривалий час (шість років), характер немайнових втрат (незворотні душевні страждання) та компенсаційні відшкодування, що заявлені в розмірі мінімальної заробітної плати на місяць. Зокрема, просив суд врахувати тяжкість вимушених змін у його життєвих (звільнення під час догляду за хворою дитиною, неможливість забезпечити родину, погіршення сімейних відносин, численні судові процеси про поновлення на роботі, неможливість виконання рішення суду) і трудових стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, та просить суд призначити справедливу суму компенсації у розмірі 432 000 грн.

При цьому, позивач не обґрунтував наявність безпосереднього причинного зв`язку між шкодою та винесеним контролюючим органом у відношенні позивача податкового повідомлення - рішення, оскільки позивач не довів факту завдання йому шкоди та не надав належних доказів того, що саме винесення спірного податкового повідомлення - рішення призвело до матеріальних втрат і душевних страждань.

Суд, у свою чергу, зазначає, що позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому душевних страждань протиправним винесенням контролюючим органом у відношенні нього податкового повідомлення - рішення, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій (бездіяльності) відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 432000 грн.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що рішенням у справі № 520/3633/21 розглянуто моральні страждання ОСОБА_1 щодо його звільнень та не прийняття на службу в поліцію, починаючи з 07.11.2015 по дату звернення до суду. Обставинам, закладеним позивачем у позові, надано оцінку та прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В даній позовній заяві позивач знову вказує на неприйняття його на службу в поліцію починаючи з 07.11.2015 року та про завдання цим моральної шкоди. Однак ці обставини вже були досліджені Другим апеляційним адміністративним судом у справі № 520/3633/21 та з ГУНП в Харківській області вже було стягнуто грошові кошти у розмірі 15000,0 грн. за моральні страждання позивача, отже ГУНП в Харківській області вже було притягнуто до відповідальності.

Ніхто не може бути притягнутий двічі до відповідальності за одне й теж порушення. Тому вимога позивача про стягнення з ГУНП в Харківській області коштів за період з 2015 по кінець 2021 року (шість років) суд вважає необґрунтованою та безпідставною.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення вимог в цій частині позову відсутні.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, то у суду відсутні підстави для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 243, ст. 246, ст. 255, ст. 293, ст. 295, ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ), Головного управління Національної поліції в Харківській області (вул. Жон Мироносиць, буд. 5, м. Харків, 61002, ) про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 16 лютого 2022 року.

Суддя Заічко О.В.