Справа № 640/37425/21
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2022 року місто Київ №640/37425/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомМіністерства закордонних справ України
доМіністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
провизнання протиправною та скасування постанови від 25.11.2021 ВП№66388767,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Міністерство закордонних справ України звернулось до Окружного адміністративного суду міста Київ з позовною заявою до Міністерства юстиції України в особі Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 25.11.2021 про накладення штрафу на Міністерство закордонних справ України у виконавчому провадженні №66388767.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що оскаржувана постанова є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та винесена з порушенням Закону України "Про виконавче провадження", оскільки Міністерством закордонних справ України вжито вичерпних заходів з метою виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 по справі №640/23726/20. Відповідачем без проведення перевірки стану виконання рішення суду, без з`ясування наявності чи відсутності поважних причин не виконання судового рішення прийнято оскаржувану постанову, чим, на думку позивача, порушено процедуру винесення постанови про накладення штрафу, яка закріплена частинами першою, другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №640/37425/21 з урахуванням приписів статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та призначено справу до судового розгляду, запропоновано відповідачеві надати відзив на позовну заяву та зобов`язано останнього надати суду належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №66388767.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2021 у задоволенні заяви Міністерства закордонних справ України про забезпечення позову у справі №640/37425/21 відмовлено.

Через канцелярію Окружного адміністративного суду міста Києва 11.01.2022 відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, останній вважає вимоги, викладені в позові, безпідставними та необгрунтованими, оскільки станом на момент прийняття оскаржуваної постанови, у визначений Законом строк, позивачем (боржником за виконавчим провадженням №66388767) рішення суду не виконано, а також не повідомлено державного виконавця щодо поважності причин такого невиконання.

На виконання вимог ухвали суду від 21.12.2021 відповідачем надано належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №66388767.

В судовому засіданні 12.01.2022, у зв`язку з надходженням клопотань від учасників справи, суд ухвалив перейти до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розгляд справи здійснено із урахуванням особливостей розгляду даної категорії спорів, визначених статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №640/23726/20, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021:

- визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 280-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади державного секретаря Міністерства закордонних справ України";

- визнано протиправними та скасовано накази Міністерства закордонних справ України від 11 березня 2020 року № 416-ос "Про припинення роботи ОСОБА_1 на посаді державного секретаря МЗС" та від 04 вересня 2020 року № 1495-ос "Про звільнення з державної служби ОСОБА_1 ";

- поновлено ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства закордонних справ України з 11 березня 2020 року;

- cтягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок Міністерства закордонних справ України (01018, місто Київ, Михайлівська площа, будинок 1, ) заробітну плату за період вимушеного прогулу в сумі 696 639 (шістсот дев`яносто шість тисяч шістсот тридцять дев`ять) грн 58 коп.

На виконання вказаного рішення 23.06.2021 судом видано виконавчий лист №640/23726/20 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства закордонних справ України з 11 березня 2020 року.

На підставі виконавчого листа від 23.06.2021 №640/23726/20 за заявою стягувача державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. відповідно до постанови від 05.08.2021 відкрито виконавче провадження №66388767 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства закордонних справ України з 11 березня 2020 року.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 05.08.2021 ВП №66388767 стягнуто з боржника Міністерства закордонних справ України витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій у сумі 185,70 грн.

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 25.11.2021 ВП №66388767 за невиконання без поважних причин рішення накладено на боржника - Міністерство закордонних справ України штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн.

Вважаючи постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 25.11.2021 про накладення штрафу на Міністерство закордонних справ України у виконавчому провадженні №66388767 такою, яка не відповідає фактичним обставинам справи та винесена з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження", позивач звернеувся до адміністративного суду з цим позовом.

Спеціальним Законом, що здійснює регулювання правовідносин, які склалися в процесі судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів є Закон України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06. 2016 (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Частинами першою-третьою статті 63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 65 Закону №1404-VIII передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Згідно з частиною першою статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Як встановлено судом, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №640/23726/20, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.06.2021: визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 280-р "Про звільнення ОСОБА_1 з посади державного секретаря Міністерства закордонних справ України"; визнано протиправними та скасовано накази Міністерства закордонних справ України від 11 березня 2020 року № 416-ос "Про припинення роботи ОСОБА_1 на посаді державного секретаря МЗС" та від 04 вересня 2020 року № 1495-ос "Про звільнення з державної служби ОСОБА_1 "; поновлено ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства закордонних справ України з 11 березня 2020 року.

Частиною сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент поновлення заявника на роботі за рішенням суду) рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, рішення суду вважається виконаним за наявності двох обов`язкових елементів: видання наказу або розпорядження про поновлення на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача.

У контексті наведеного, суд звертає увагу на те, що рішенням Окружного адмінстративного суду міста Києва від 03.06.2021 у справі №640/23726/20, серед іншого, поновлено ОСОБА_1 на посаді державного секретаря Міністерства закордонних справ України з 11 березня 2020 року.

При цьому Кабінет Міністрів України був співвідповідачем у справі №640/23726/20.

Повноваження Кабінету Міністрів України у відносинах з міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади закріплено в статті 21 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", відповідно до якої Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина.

Так, пунктом 1 частини сьомої вказаної статті Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначено, що Кабінет Міністрів України призначає на посаду державних секретарів міністерств, керівників та заступників керівників центральних органів виконавчої влади, які не входять до складу Кабінету Міністрів України, відповідно до законодавства про державну службу.

Статтею 10 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" передбачено, що державний секретар міністерства призначається на посаду Кабінетом Міністрів України строком на п`ять років з правом повторного призначення.

Разом з тим, відповідно до пункту 11-1 Положення "Про Міністерство закордонних справи України", затверженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.2016 №281 державний секретар МЗС призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства про державну службу.

Системний аналіз вищезазначених норм законодавства дозволяє дійти висновку, що Міністерство закордонних справ України не є уповноваженим органом з питань прийняття розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на посаді державного секретаря МЗС Украни, оскільки таким правом, відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 21 Закону України "Про Кабінет Міністрів України", частини другої статті 10 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" наділено виключно Кабінет Міністрів України.

При цьому, Судом встановлено, що на виконання рішення суду від 03.06.2021 №640/23726/20 Міністерством закордонних справ України було розроблено та забезпечено внесення 16.06.2021 на розгляду Уряду подання та відповідний проект розпорядження Кабінету Міністрів України "Про поновлення ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України", що підтверджується розділом 4 протоколу №80 засідання Кабінету Міністрів України від 16.06.2021.

Таким чином, враховуючи, що питання щодо призначення ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, а також беручи до уваги вчинені Міністерством закордонних справ України дії з приводу розроблення та забезпечення внесення 16.06.2021 на розгляду Уряду подання та відповідного проекту розпорядження Кабінету Міністрів України "Про поновлення ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України" суд вважає, що позивачем було вжито всі вичерпні заходи, спрямовані на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 №640/23726/20, а саме: вивільнено єдину посаду категорії "А" державної служби в системі органів дипломатичної служби для заміщення її позивачем; підготовлено та внесено відповідне подання та проект розпорядження Кабінету Міністрів України "Про поновлення ОСОБА_1 на посаді Державного секретаря Міністерства закордонних справ України".

За таких обставин та вказаного вище правового регулювання, суд приходить до висновку про те, що Міністерство закордонних справ України вчинило всі необхідні дії в межах своїх повноважень на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2021 №640/23726/20.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову стосовно визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 25.11.2021 про накладення штрафу на Міністерство закордонних справ України у виконавчому провадженні №66388767.

Судом враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини другої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи відсутність в даній справи таких витрат, судові витрати в цій справі стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 72-77, 139, 241-246, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Міністерства закордонних справ України задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ) від 25.11.2021 про накладення штрафу на Міністерство закордонних справ України (01018, м. Київ, Михайлівська площа, 1, ) у виконавчому провадженні №66388767.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Іщук І.О.