Справа № 320/4206/20
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2022 року м. Київ № 320/4206/20
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панової Г.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1

до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (позивач) з позовом до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області (відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області у видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках з 27.04.1986 по 28.04.1986 без урахування виплати коштів в сумі 600 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області видати ОСОБА_1 нову довідку встановлено зразка про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках в період з 27.04.1986 по 28.04.1986 року, з урахуванням виплати коштів в сумі 600 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання;

- зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області нарахувати та виплатити на користь позивача недоплачену суму грошового забезпечення за роботу (службу) в зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 28.04.1986 року в сумі 600 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що Ліквідаційна комісія ГУ МВС України в Київській області всупереч вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не включила у довідку про грошове забезпечення за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 р.р. за період з 27.04.1986 по 28.04.1986 виплату коштів в сумі 600 крб. за отриману ним гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання.

У зв`язку з тим, що передбачена діючим законодавством виплата коштів в сумі 600 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання позивачу не нараховувалась і не виплачувалась, вказує, що розмір його фактичного грошового забезпечення за роботу в зоні відчуження визначений неправильно, що призвело до неправильного нарахування та заниження пенсії.

З огляду на наведене, позивач вважає, що зазначені дії відповідача щодо не включення у довідку про грошове забезпечення за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 р.р. за період з 27.04.1986 по 28.04.1986 передбачену законом виплату коштів в сумі 600 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, є протиправними та порушують його право на належне пенсійне забезпечення.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2020 задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Крім того, судом запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Роз`яснено відповідачу, що відповідно до частин 3, 4 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України до відзиву мають бути додані документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що наказом МВС СРСР від 26.05.1986 № 0149 особам офіцерського складу передбачались виплати разової грошової винагороди за отриману максимально допустиму дозу радіації з розрахунку трьох місячних посадових окладів та окладів за спеціальним званням. При цьому, одноразова грошова винагорода за отриману максимально допустиму дозу радіації носить разовий характер і не є складовою грошового забезпечення та до картки про нарахування грошового забезпечення і довідки, виданої на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1086 № 207-7, не включається.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є інвалідом другої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою серії КИО-1 №148303 від 20.09.2001.

23.08.1996 Київською обласною державною адміністрацією позивачу було видано посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І серії НОМЕР_1 від 28.08.1996 (вкладка № 092226 до посвідчення громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії І серії НОМЕР_1 від 28.08.1996).

На час аварії на Чорнобильській АЕС позивач проходив службу у ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді державтоінспектора, спеціальне звання старший лейтенант міліції та відносився до офіцерського складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до відомостей маршрутного листа №20/0098, виданого Головним управлінням МВС України в Київській області 19.12.1997, ОСОБА_1 був відряджений до зони відчуження Чорнобильської АЕС, де безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків аварії у період з 27.04.1986 по 28.04.1986 включно у населеному пункті м. Прип`ять.

Довідкою № Л-1358 від 13.09.2018, виданою Головним управління МВС у Київській області,підтверджено те, що ОСОБА_1 залучався до заходів по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у період з 27.04.1986 по 28.04.1986 у м. Прип`ять (наказ УВС від 14.08.1986 № 069).

З матеріалів справи також вбачається, що 17.01.2012 Фастівським міським відділом (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) ГУ МВС України в Київській області позивачу було видано довідку № 130 про те, що за роботу в населених пунктах зони відчуження м. Прип`ять з 27.04.1986 по 28.04.1986 по місцю роботи Фастівський МРВ ГУ МВС України в Київській області позивачу на посаді державтоінспектора була виплачена плата в сумі 70 крб. з урахуванням коефіцієнта 4 відповідно до постанови Ради УРСР та Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7.

Згідно відомостей розрахункового листа за 1986 рік позивачу за квітень місяць нараховано заробітну плату у розмірі 210 крб., доплата за 27.04, 28.04: основний оклад 6; за звання 7-33, всього -13,33 крб.

Вважаючи, що відповідач надав вказану довідку без врахування усіх передбачених законодавством нарахувань під час виконання службового обов`язку в зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 28.04.1986, позивач звернувся до Головного управління МВС України в Київській області з приводу включення до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення) премії за роботу в зоні відчуження з урахуванням одноразової винагороди за отримання гранично допустимої дози радіоактивного опромінювання у розмірі 600,00 крб., премії у розмірі 500,00 крб., добових у сумі 7,00 крб. та виплати за харчування 5,70 крб.

Відповідно до довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержаної особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках від 20.09.2018 № 6878/109/1004/1/00/18, виданої Фастівським міським відділом (з обслуговування міста Фастова і Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області, за роботу у населеному пункті м. Прип`ять, у період з 27.04.1986 по 27.04.1986, з урахуванням посадового окладу у розмірі 90,00 крб., денної тарифної ставки з 27.04.1986 по 28.04.1986 у розмірі 6,67 крб., та коефіцієнтів кратності -4, збереженого середнього заробітку у розмірі 14,00 крб., позивачеві виплачене грошове забезпечення у розмірі 67,36 крб.

Не погоджуючись з правомірністю видачі відповідачем довідки без урахування усіх передбачених законодавством нарахувань, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2019 у справі № 320/6549/18 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області щодо видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках без урахування премії у розмірі 400,00 крб., добових у сумі 7,00 крб. та коштів на харчування у сумі 5,70 крб. Зобов`язано Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області (; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) нову довідку встановленого зразка про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках за період з 27 квітня 1986 року по 28 квітня 1986 року за роботу у зоні відчуження з урахуванням таких виплат: премії у розмірі 400,00 крб., добових у сумі 7,00 крб. та коштів на харчування у розмірі 5,70 крб. Зобов`язано Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області (; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) недоплачену суму грошового забезпечення за роботу у зоні відчуження з 27 квітня 1986 року по 28 квітня 1986 року в сумі 412,70 крб. (чотириста дванадцять крб. 70 коп.), а саме премію у розмірі 400,00 крб. (чотириста крб. 00 коп.), добові у сумі 7,00 крб. (сім крб. 00 коп.) та кошти на харчування у сумі 5,70 крб. (п`ять крб. 70 коп.). У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили 12.03.2020.

У вказаному рішенні суд відмовив у задоволенні позовних вимог в частині виплати коштів в сумі 600 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, оскільки позивачем не була надані суду відомості про отримання ним гранично допустимої дози опромінення.

У подальшому, позивач звернувся до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області із заявою, в якій просив видати йому довідку про грошове забезпечення на роботах в зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 28.04.1986 під час служби в м. Прип`ять з урахуванням виплати за отриману дозу радіоактивного опромінення.

Листом Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області від 23.04.2020 № 20/Л-303 позивачу було повідомлено, що наказом МВС СРСР від 26.05.1986 № 0149 особам офіцерського складу передбачались виплати разової грошової винагороди за отриману максимально допустиму дозу радіації з розрахунку трьох місячних посадових окладів та окладівза спеціальним званням. Також роз`яснено, що одноразова грошова винагорода за отриману максимально допустиму дозу радіації носить разовий характер і не є складовою грошового забезпечення та до картки про нарахування грошового забезпечення і довідки, виданої на підставі постанови Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради від 10.06.1086 № 207-7, не включається.

Вважаючи протиправними дії відповідача по видачі довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках з 27.04.1986 по 28.04.1986 без урахування виплати коштів в сумі 600 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Вдповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі по тексту - Закон № 796-XII).

За приписами частини першої статті 54 Закону № 796-XII пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Положенням частини четвертої статті 15 Закону № 796-XII встановлено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

У свою чергу, абзацом першим пункту 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно доЗакону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846, передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Умови оплати праці в період виконання позивачем робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС визначалися постановами та розпорядженнями Кабінету Міністрів СРСР та УРСР у залежності від категорії працюючих (працівники, особи рядового та начальницького складу, військовозобов`язані, призвані на збори, військові строкової служби) та місця знаходження працівника залежно від встановлених зон в період виконання цих робіт (1-ша, 2-га, 3-тя зони небезпеки, зона іонізуючого випромінювання (30-ти кілометрова зона).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про правонаступництво України» закони та інші нормативні акти відповідних установ СРСР діють на території України як такі, що не суперечать законам України, прийнятим після проголошення незалежності України.

Базовим документом, який визначав порядок оплати праці ліквідаторам аварії на ЧАЕС, є постанова Центрального Комітету КПРС, Президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної Центральної Професійних Спілок від 7 травня 1986 року № 524-156 «Про умови оплати праці і матеріального забезпечення працівників підприємств і організацій зони Чорнобильської атомної електростанції».

За умовами пункту 1 вказаної постанови керівникам підприємств та організацій було надано право проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, по підвищеним на 100 процентів тарифним ставкам (відрядним розцінкам) та посадових окладах, конкретні розміри яких встановлюються з урахуванням складності та терміновості виконуваних робіт.

Абзацом другим цього пункту було передбачено виплату військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки СРСР, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували службові обов`язки в зоні Чорнобильської АЕС, посадових окладів та окладів за спеціальним званням в подвійному розмірі.

Абзацом третім цього пункту було передбачено особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, начальницькому та рядовому складу органів внутрішніх справ виплачувати крім того добові та забезпечувати їх безкоштовним харчуванням.

У подальшому правовому регулюванні вказані положення постанови № 524-156 зазнали змін та уточнень.

Згідно Розпорядження Ради Міністрів СРСР № 964-рс від 17.05.1986 «Про виділення Міненерго СРСР додаткового фонду заробітної плати» голові урядової комісії з ліквідації аварії було надано право виплачувати працівникам, які відзначилися при виконанні особливо важливих і відповідальних робіт в залежності від небезпеки їх проведення одноразову винагороду в розмірі до 1000 руб; дозволено керівникам міністерств і відомств, які беруть участь у ліквідації аварії, за узгодженням з головою урядової комісії з ліквідації аварії проводити у виняткових випадках оплату праці працівників, зайнятих на зазначених роботах в III зоні небезпеки, в п`ятикратному розмірі у порівнянні з установленими діючим законодавством нормами, в II зоні - в чотирикратному і в I зоні - в трикратному розмірі (абзац перший).

У тих випадках, коли працівник отримує максимально допустиму дозу радіації і в зв`язку з цим не допускається для подальшої роботи у вказаних зонах небезпеки, йому виплачується одноразова винагорода в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам офіцерського складу військових частин, офіцерського і начальницького складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - трьох місячних окладів грошового забезпечення за посадою і військовому або спеціальному званню, прапорщикам, мічманам і військовослужбовцям надстрокової служби, особам молодшого начальницького і рядового складу органів КДБ СРСР і внутрішніх справ - 500 руб., військовослужбовцям строкової служби і військовим будівельникам - 300 руб. (абзац другий).

Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23.05.1986 №1031-рс було поширено порядок та умови підвищеної оплати праці, передбачені розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 № 964, на військовослужбовців, начальницький та рядовий склад органів внутрішніх справ.

При цьому грошове забезпечення в підвищених розмірах виплачувалось виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також з окладу за військовим або спеціальним званням (абзац перший).

Водночас, постановою № 665-195 від 05.06.1986 була встановлена оплата праці працівників, зайнятих на роботах в 3, 2 та 1 зонах небезпеки, відповідно у 4-х, 3-х і 2-кратних розмірах (із врахуванням 100 % тарифної ставки), понад середньомісячну заробітну плату, виходячи з тарифної ставки (окладу), встановлену по основному місцю роботи (п.1). Ця ж норма викладена також в п.1 постанови Ради Міністрів УРСР, Укрпрофради від 10.06.1986 № 207-7.

На виконання розпоряджень Ради Міністрів СРСР від 17.05.1986 №964-рс та від 23.05.1986 №1031рс, виданих з метою прискорення робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській атомній електростанції, Міністерством внутрішніх справ СРСР було видано наказ «Про додаткові виплати особовому складу органів та внутрішніх військ МВС СРСР, які зайняті на роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» від 26.05.1986 №0149 (далі - наказ МВС СРСР №0149).

У відповідності до абзацу 1 пункту 1 наказу МВС СРСР № 0149 наказано Міністру внутрішніх справ Української РСР, міністру внутрішніх справ Білоруської РСР, начальнику Управління внутрішніх військ МВС СРСР по Українській РСР і Молдавській РСР, командиру 43-конвойної дивізії МВС СРСР дозволяти за погодженням з головою Урядової комісії з ліквідації аварії здійснювати у виняткових випадках оплату праці працівників, службовців, а також призваних на збори військовозобов`язаних, які зайняті на особливо важливих і відповідальних роботах з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у ІІІ зоні небезпеки - у 5-кратному розмірі у порівнянні зі встановленими чинним законодавством нормами, у II зоні - у 4-кратному розмірі, у І зоні - у 3-кратному розмірі.

Разом з цим, абзацом 2 пункту 1 наказу МВС СРСР №0149 передбачалося, що у такому ж порядку і розмірах наказано виплачувати грошове забезпечення військовослужбовцям, особам начальницького та рядового складу, зайнятим на зазначених роботах у І - ІІІ зонах небезпеки, виходячи з посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам та мічманам - і окладів за військовим і спеціальним званням.

Відповідно до пункту 2 наказу МВС СРСР №0149 працівникам та службовцям, які отримали при виконанні завдань з ліквідації наслідків аварії на АЕС гранично допустиму дозу радіації і у зв`язку з цим не допущеним для подальшої роботи у вказаних в пункті 1 даного наказу зонах небезпеки, виплачувати одноразову винагороду в розмірі п`ятикратної місячної тарифної ставки (посадового окладу), а особам начальницького та рядового складу трьох місячних окладів грошового утримання за посадою і за військовим або спеціальним званням, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям, особам рядового і молодшого начальницького складу 500 рублів, військовослужбовцям строкової служби 300 рублів.

Частиною першою статті 5 Закону України від 14.01.1998 № 15/98-ВР "Про захист людини від іонізуючого випромінювання" (далі - Закон №15/98-ВР) встановлені основні дозові межі радіоактивного опромінення.

Згідно цієї норми основна дозова межа індивідуального опромінення населення не повинна перевищувати 1 мілізіверта ефективної дози опромінення за рік, при цьому середньорічні ефективні дози опромінення людини, віднесеної до критичної групи, не повинні перевищувати встановлених цією статтею основних дозових меж опромінення незалежно від умов та шляхів формування цих доз.

Відповідно до примітки до частини першої статті 5 Закону № 15/98-ВР 1 мілізіверт (мЗв) дорівнює 0,1 бера.

Як вбачається з матеріалів справи, доза опромінювання позивача становить 11,12 бер., що підтверджується наявною у справі копією картки обліку доз радіоактивного опромінення ОСОБА_1 .

З 1 січня 2012 року набула чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою проведено перерахунок пенсії чорнобильцям, виходячи із розміру заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.

Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії призваних на військові збори військовозобов`язаних, які брали участь в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та працювали у зоні відчуження в 1986-1990 роках, призначаються виходячи із заробітної плати, яку вони одержували за основним місцем роботи, з урахуванням фактично відпрацьованого часу у зоні відчуження, характеру виконуваної роботи, місця і тривалості робочого дня (незалежно від періоду проведення розрахунку оплати праці за умови, якщо такий розрахунок проведено на підставі первинних документів про місце роботи і тривалість робочого дня згідно із сумарною кратністю оплати праці, встановленою у відповідні періоди за зонами небезпеки: у III зоні - 5, II - 4, І - 3). При цьому в усіх випадках заробітна плата для розрахунку пенсії не повинна бути нижчою від фактично одержаної суми у зазначений період.

Таким чином, наділивши позивача певними соціальними гарантіями, що випливають з його статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, інваліда із захворюванням, пов`язаним з наслідками Чорнобильської катастрофи, держава взяла на себе публічне зобов`язання забезпечити належний матеріальний рівень цих осіб.

Тобто, між позивачем і державою встановлено певний правовий зв`язок у визначеній сфері життєдіяльності, який характеризується наявністю зобов`язання держави забезпечити соціальний захист осіб, які постраждали і є інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, суд звертає увагу, що до аналогічного висновку відносно обгрунтованості позовних вимог в частині видачі оновленої довідки із врахуванням одноразової винагороди за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання та зобов`язання нарахування та виплати даної суми дійшов Шостий апеляційний адміністартвиний суд у постанові від 29.10.2019 у справі № 320/548/19.

Отже, оскільки позивачем до суду були надані належні докази щодо отримання ним гранично допустимої дози опромінення при виконанні завдань з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в 1986-1990 р.р., суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог даного позову.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності передзаконом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини 1 та 2 статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всупереч викладеним положенням відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано до суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та встановлені судом обставини справи в частині заявлених позивачем вимог.

У свою чергу, посилання відповідача у відзиві на позов на постанову Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 2315/4055/2012 не приймаються судом до уваги, оскільки у даному рішенні була надана правова оцінка розрахунку середньоденної тарифної ставки для осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, тобто іншим нарахуванням.

За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Під час звернення з даним позовом до суду, позивач судовий збір не сплачував, оскільки на підставі пункту 10 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» є звільненим від його сплати. Доказів понесення відповідачем судових витрат до суду не надано. Таким чином підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністратвиного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області щодо видачі ОСОБА_1 довідки про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках з 27.04.1986 по 28.04.1986, без урахування виплати коштів в сумі 600 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання.

3. Зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області (; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) видати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) нову довідку встановлено зразка про заробітну плату (грошове забезпечення), одержану особою за роботу (службу) в зоні відчуження в 1986-1990 роках в період з 27.04.1986 по 28.04.1986 року, з урахуванням виплати коштів в сумі 600 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання.

4. Зобов`язати Ліквідаційну комісію ГУ МВС України в Київській області (; місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) недоплачену суму грошового забезпечення за роботу (службу) в зоні відчуження в період з 27.04.1986 по 28.04.1986 року в сумі 600 крб. за отриману гранично допустиму дозу радіоактивного опромінювання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Панова Г. В.