Справа № 400/1194/19
Суддя: Федусик А.Г.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/1194/19
Головуючий в 1 інстанції: Мельник О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Федусика А.Г.,

суддів: Бойка А.В. та Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгул" на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року по справі за позовом Головного управління ДФС у Миколаївській області до Публічного акціонерного товариства "Інгул" про стягнення податкового боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року Головне управління ДФС у Миколаївській області (далі ГУДФС) звернулось до суду з адміністративним позовом до Публічного акціонерного товариства "Інгул" (далі ПАТ) про стягнення податкового боргу в сумі 1410894,85 грн..

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ подало апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову повністю.

З огляду на неприбуття у судове засідання 16 лютого 2022 року сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце його проведення, колегія суддів у відповідності до ст.311 КАС України вирішила розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач має податковий борг в сумі 1410894,85 грн. (з урахуванням частково сплачених сум 2000 грн. та 30000 грн.) з податку на додану вартість та з орендної плати з юридичних осіб, який виник на підставі:

-податкового повідомлення-рішення від 21.05.2018 №2 на суму 5090,22 грн., з яких відповідачем сплачено 707,99 грн.;

-податкової декларації з ПДВ від 19.08.2018 № на суму 38571,00 грн.;

-податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №2 на суму 4916,67 грн.;

-податкової декларації з ПДВ від 18.09.2018 № на суму 22836,00 грн.;

-податкової декларації з ПДВ від 17.10.2018 № на суму 12730,00 грн.;

-податкового повідомлення-рішення від 12.10.2018 №5 на суму 22530,00 грн.;

-податкової декларації з ПДВ від 18.11.2018 № на суму 14063,00 грн.;

-податкової декларації з ПДВ від 20.12.2018 № на суму 31043,00 грн.;

-податкової декларації з ПДВ від 21.01.2019 № на суму 7840,00 грн.;

-нарахованої пенні ІКП в сумі 6711,22 грн.;

-податкової декларації з плати за землю від 19.02.2018 № на суму 1178550,36 грн.;

-податкового повідомлення-рішення від 13.06.2018 №9 на суму 25041,18 грн.;

- податкового повідомлення-рішення від 13.06.2018 №9 на суму 15991,56 грн.;

-податкової декларації з податку на нерухоме майно від 18.02.2018 № на суму 25073,33 грн., з яких відповідачем сплачено 25,88 грн.;

-податкового повідомлення-рішення від 26.03.2018 №9 на суму 535,88 грн.;

-податкового повідомлення-рішення від 22.10.2018 № на суму 105,30 грн.

Не сплата вказаної заборгованості і стала підставою для звернення з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції вважав, що сума податкового зобов`язання, самостійно визначена платником податків, згідно з п.56.11 ст.56 Податкового кодексу України оскарженню не підлягає.

При цьому, в порушення вимог податкового законодавства, відповідач у добровільному порядку своєчасно не сплатив вказане податкове зобов`язання, внаслідок чого у нього виник податковий борг.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що не відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.

Положеннями статті 15 ПК України передбачено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом. Кожний з платників податків може бути платником податку за одним або кількома податками та зборами.

Відповідно до п.16.1.4 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п.36.1 ст.36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Положеннями статті 203 ПК України визначено порядок надання податкової декларації (з ПДВ) та строки розрахунків з бюджетом. Так, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Крім того, статтею 266 ПК України регламентовано питання справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, згідно вимог вказаної статті, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується:

а) фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення;

б) юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

У разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове/податкові повідомлення-рішення у строки, встановлені підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 цієї статті, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання.

Також, зі змісту статті 269 ПК України (Платники плати за землю) вбачається, що платниками плати за землю є:

269.1.1. платники земельного податку:

269.1.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);

269.1.1.2. землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування;

269.1.2. платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму плати за землю щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають до відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається витяг із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, а надалі такий витяг подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Положеннями статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Крім того, відповідно до ст.95.1 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З аналізу наведеного вбачається, що виникнення правових підстав у податкового органу для здійснення на користь держави заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів у судовому порядку безумовно пов`язується з наявністю діючої (не погашеної та не скасованої в судовому або адміністративному порядку) податкової вимоги.

Положеннями статті 59 ПК України регламентовано питання прийняття податкової вимоги. Так, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як було зазначено, звертаючись з даним позовом до суду, податковий орган зазначав, що податковий борг ПАТ виник на підставі: податкового повідомлення-рішення від 21.05.2018 №2 на суму 5090,22 грн., з яких відповідачем сплачено 707,99 грн.; податкової декларації з ПДВ від 19.08.2018 № на суму 38571,00 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 №2 на суму 4916,67 грн.; податкової декларації з ПДВ від 18.09.2018 № на суму 22836,00 грн.; податкової декларації з ПДВ від 17.10.2018 № на суму 12730,00 грн.; податкового повідомлення-рішення від 12.10.2018 №5 на суму 22530,00 грн.; податкової декларації з ПДВ від 18.11.2018 № на суму 14063,00 грн.; податкової декларації з ПДВ від 20.12.2018 № на суму 31043,00 грн.; податкової декларації з ПДВ від 21.01.2019 № на суму 7840,00 грн.; нарахованої пенні ІКП в сумі 6711,22 грн.; податкової декларації з плати за землю від 19.02.2018 № на суму 1178550,36 грн.; податкового повідомлення-рішення від 13.06.2018 №9 на суму 25041,18 грн.; податкового повідомлення-рішення від 13.06.2018 №9 на суму 15991,56 грн.; податкової декларації з податку на нерухоме майно від 18.02.2018 № на суму 25073,33 грн., з яких відповідачем сплачено 25,88 грн.; податкового повідомлення-рішення від 26.03.2018 №9 на суму 535,88 грн.; податкового повідомлення-рішення від 22.10.2018 № на суму 105,30 грн..

Крім того, обґрунтовуючи наявність підстав для звернення до суду з позовом про стягнення боргу, відповідач посилався на наявність виставленої вимоги форми Ю №3643-17 від 28.08.2017 року на суму 49252,97 грн.. При цьому, в ході розгляду справи відповідач наголошував, що у відповідності до положень п.59.5 ст.59 ПК України та з огляду на не погашення боргу, визначеного у вказаній вимозі, складати нову вимогу на борг, що виник пізніше, підстав немає.

Так, дійсно положеннями п.59.5 ст.59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Разом з тим, матеріали справи містять рішення Миколаївського окружнго адміністративного суду від 12 грудня 2019 року справа №400/1232/19 (набрало законної сили 14.01.2020 року), в якому суд зазначив, що з корінця вимоги форми Ю №3643-17 від 28.08.2017 року вбачається, дана податкова вимога виставлена ПАТ за узгодженими податковими зобов`язаннями з ПДВ (код бюджетної класифікації 14010100) станом на 27.08.2017 р. та визначена сума податкового боргу складає 49252,97 грн., з яких 15000,00 грн. - основний платіж та 34252,97 грн. - штрафні (фінансові) санкції (штрафи). Але в уточненому розрахунку до позову позивач визначає податковий борг з ПДВ за відповідачем лише за листопад та грудень 2017 року, що свідчить про погашення платником податків податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період до 01.11.2017 року. Отже, податкова вимога від 28.08.2017 р. №3643-17 є погашеною, тому є недопустимим, недостовірним та неналежним доказом, оскільки вона не відноситься до заявлених позивачем вимог та на її підставі не можна встановити дійсні обставини справи.

Більше того, з постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року по справі №400/1977/20 (набрала законної сили 22.04.2021 року) вбачається, що як встановлено судом апеляційної інстанції з наданих позивачем інтегрованих карток обліку ПАТ та зазначається самим позивачем (податковий орган), сума податкового боргу з ПДВ у розмірі 15000 грн., яка була визначена у податковій вимозі від 28.08.2017 року № 3643-17 була погашена платником податків 31.08.2017 року, а сума податкового боргу, згідно вказаної податкової вимоги, з орендної плати у розмірі 34252,97 грн. сплачена відповідачем 31.08.2017 року шляхом внесення суми 35744,22 грн., тобто навіть більше наявного податкового боргу, а тому податкова вимога від 28.08.2017 року №3643-17 станом на 31.08.2017 року є відкликаною у зв`язку із погашенням визначеного у ній податкового боргу.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи, що станом на час виникнення спірного по даній справі податкового боргу (виник не раніше 2018 року) податкова вимога форми Ю №3643-17 від 28.08.2017 року, яку податковий орган самостійно визначив, як підставу для звернення з позовом до суду, була погашена в зв`язку зі сплатою боржником, та з огляду на відсутність факту прийняття нової податкової вимоги на спірний по даній справі розмір податкової заборгованості у сумі 1410894,85 грн. (повністю або частково), колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову про стягнення податкового боргу з огляду на недотримання відповідачем обов`язкового процедурного порядку, передбаченого ст.59 ПК України, що передує зверненню до суду за стягненням боргу з платника податків.

Отже, приймаючи до уваги все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення податкового боргу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи судом першої інстанції неправильно надана оцінка фактичним обставинам справи та допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Інгул" - задовольнити, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року скасувати.

Прийняти постанову, якою в задоволенні позову Головного управління ДФС у Миколаївській області до Публічного акціонерного товариства "Інгул" про стягнення податкового боргу - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (Україна, 54001, Миколаївська обл., місто Миколаїв, ВУЛИЦЯ ЛЯГІНА, будинок 6, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Інгул" (Україна, 54028, Миколаївська обл., місто Миколаїв, ВУЛИЦЯ ГМИРЬОВА, будинок 8, ) витрати на сплату судового збору в сумі 28815,00 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Федусик А.Г.
Судді Бойко А.В. Шевчук О.А.