Справа № 420/446/22
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/446/22
УХВАЛА
14 лютого 2022 року суддя Одеського окружного адміністративного суду, Бжассо Н.В., дослідив адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності у не нарахуванні грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно впродовж проходження військової служби у повному обсязі, зобов`язання перерахувати та виплатити грошову компенсацію без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, а також, за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01 січня 2018 року
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності у не нарахуванні грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно впродовж проходження військової служби у повному обсязі, зобов`язання перерахувати та виплатити грошову компенсацію без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, а також, за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01 січня 2018 року.
Ухвалою суду від 17.01.2022 року залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_1 та надано позивачу 10-денний строк для усунення недоліків адміністративного позову шляхом: надання заяви про поновлення пропущених строків звернення до адміністративного суду з зазначеними позовними вимогами.
24.01.2022 року від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду із вказаним позовом, згідно з якою позивач зазначає, що він лише 04.01.2022 року отримав відповідь СБУ від 16.12.2021 року, з якої дізнався про те, що нарахування та виплата йому компенсації за речове майно була проведена без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, а також, за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01 січня 2018 року. Також, позивач зазначає, що картковий рахунок, на який йому нараховувалося грошове забезпечення був закритий 28.09.2018 року, а рахунок для виплати пенсії відкритий 05.12.2018 року.
В ухвалі суду від 17.01.2022 року суд зазначив: «Речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.
Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме пунктом 3 частини першої статті 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.
Речове майно може бути різноманітним: майном особистого користування (предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців) та інвентарним майном, яке є власністю військової частини та використовується особовим складом тимчасово під час проведення спеціальних робіт, несення бойового чергування, варти тощо. Лише перший вид майна, у разі його неотримання, підлягає грошовій компенсації.
Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.
Щодо правової природи компенсації за неотримане речове майно, що таку слід розглядати як особливий, окремий вид належних військовослужбовцю сум.
Стаття 116 КЗпП оперує поняттям "всі суми, що належать працівнику", а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.
Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.
Враховуючи визначену у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19 правову природу грошової компенсації за неотримане речове майно, спеціальним строком звернення до суду з цим позовом є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Вказані висновки суду відповідають висновкам Верховного Суду, що наведені у постанові від 30 серпня 2021 року у справі № 520/7668/2020.
Суд встановив, що позивач звільнений зі служби 28.09.2018 року. Компенсацію вартості неотриманого речового майна було здійснено 29.09.2018 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою № 21/2/2-1514 від 26.11.2021 року. Разом з цим, до суду позов поданий лише 11.01.2022 року, що свідчить про пропуск встановленого законом строку для звернення до суду.»
Щодо доводів позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду із вказаним позовом, суд зазначає, що звернення позивача у листопаді 2021 року до відповідача із заявою з приводу надання йому відомостей про розмір нарахованої та виплаченої компенсації за неотримане речове майно та отримання відповіді у січні 2022 року не є підставою вважати, що строк звернення до суду ним не пропущено, оскільки про порушення свого права на належний розмір компенсації позивач міг і повинен був дізнатися після проведення з ним розрахунку під час звільнення зі служби. Позивач не надає суду доказів на підтвердження існування об`єктивних непереборних обставин, які стали перешкодою для звернення до відповідача у строк з 29.09.2018 року до 09.11.2021 року.
Також, суд вважає безпідставними та такими, що суперечать змісту адміністративного позову доводи позивача з приводу того, що позивач дізнався про порушення своїх прав лише 04.01.2022 року, про що зазначено у заяві про поновлення строку звернення до суду, оскільки на сторінці першій позовної заяви (абзац 2) позивач самостійно зазначає, що про порушення своїх прав йому стало відомо в листопаді 2021 року, а позов до суду був поданий лише 11.01.2022 року, тобто із порушенням місячного строку, передбаченого КАС України.
Таким, чином урахуванням вищевикладеного, суддя робить висновок що клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду не належить до задоволення.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про наявність підстав для повернення адміністративного позову ОСОБА_2 .
Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Керуючись ст. 123, п. 9 ч. 4 ст. 169, ст. 248 КАС України, суддя
Відмовити у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку для звернення до суду із вказаним позовом.
Повернути позивачеві адміністративний позов ОСОБА_1 до Служби безпеки України про визнання протиправною бездіяльності у не нарахуванні грошової компенсації за належне, але не отримане речове майно впродовж проходження військової служби у повному обсязі, зобов`язання перерахувати та виплатити грошову компенсацію без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, а також, за цінами предметів обмундирування, визначеними станом на 01 січня 2018 року.
Повернення позовної заяви не позбавляє позивача права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.В.Бжассо