Справа № 420/17769/21
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27.09.2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати відмову №7.10-1/15-01/10/1634 від 27.07.2021 Одеської митниці Держмитслужби () у підготовці висновку про повернення переплати надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів у сумі 12478.14 грн.;

- зобов`язати Одеську митницю Держмитслужби () підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів в розмірі 12478.14 грн., з яких: акциз (185) 10398.45 грн. та ПДВ (128) 2079.69 грн. та подати його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області ( вул. Садова, 1-А, м. Одеса, 65023).

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.10.2021 року залишено без руху адміністративний позов ОСОБА_1 .

11.10.2021 року (вх.№ЕС/2121/21) від представника позивача до суду надійшла позовна заява (в новій редакції).

Відповідачем у вказаній позовній заяві (в новій редакції) визначено Одеську митницю Держмитслужби ().

Ухвалою суду від 25.10.2021 року продовжено позивачу строк на усунення недоліків позову ОСОБА_1 до Одеської митниці Держмитслужби про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії.

09.11.2021 року (вх.№ЕС/2534/21) від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків разом із позовною заявою (в новій редакції) ОСОБА_1 до Одеської митниці, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці () у підготовці висновку про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) переплати надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів у сумі 12478.14 грн;

- зобов`язати Одеську митницю () підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) суму надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів в розмірі 12478.14 грн., з яких: акциз (185) 10398.45 грн. та ПДВ (128) 2079.69 грн. та подати його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області ( вул. Садова, 1-А, м. Одеса.

Відповідачем у вказаній позовній заяві (в новій редакції) визначено Одеську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 44005631).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року по справі №420/12616/20, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt, 2013 р.в. VIN НОМЕР_2 за поданою митною декларацією UA500030/2020/502372 від 10.08.2020, яке оформлене у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів № UA500030/2020/00201 від 11.08.2020 з підстав прийняття рішення про визначення коду товару №КТ-UA-2020 від 11.08.2020.

У позові вказано, що внаслідок незаконного рішення позивач була змушена повторно звернутись з митною декларацією UA500030/2020/502994 від 12.08.2020 до відповідача, в якій вказала код, визначений відповідачем та сплатила більше митних платежів, а саме замість 59615,37 грн позивачу довелось сплатити 72903,51 грн митних платежів.

Таким чином, як стверджує позивач, загальна сума переплачених митних платежів внаслідок незаконної зміни коду становить 12478,14 грн, з яких акциз (185) 10398,45 грн та ПДВ (128) 2079,69 грн.

Як стверджує позивач, вона 07.07.2021 звернулась до відповідача із заявою про повернення переплати митних платежів, однак листом №7.10-1/15-01/10/1634 від 27.07.2021 відповідач відмовив у поверненні коштів, вказавши, що вказаним рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року по справі №420/12616/20 не було скасовано рішення про зміну коду товару №КТ-UA50030-0025-2020 від 11.08.2020.

Вказану відмову відповідача позивач вважає протиправною.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що суд у мотивувальній частині свого рішення від 19.02.2021 суд чітко вказав, що заявлений до митного оформлення автомобіль підлягав розмитненню за кодом УКТ ЗЕД, який визначив позивач 0.

Ухвалою суду від 12.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії (в редакції уточнень за вх.№ЕС/2534/21) і відкрити провадження в адміністративній справі та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Судом вирішено розглядати справу в порядку, визначеному статтею 262 КАС України.

09.12.2021 від представника Одеської митниці Держмитслужби до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

У відзиві вказано, що відповідно до тексту резолютивної частини рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року по справі №420/12616/20 рішення про визначення коду товару№КТ-UA50030-0025-2020 від 11.08.2020 судом не скасовано, а тому підстави для виникнення надмірної сплати митних платежів та для розгляду питання щодо повернення надмірно сплачених до бюджету платежів за заявою ОСОБА_1 від 07.07.2021 відсутні.

У відзиві зазначено, що Одеська митниця Держмитслужби діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України та не порушувала права та законні інтереси позивача.

Враховуючи викладене, представник Одеської митниці Держмитслужби просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом на позов, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та перевіривши їх наданими з боку позивача доказами, суд встановив наступне.

03.06.2020 року позивач придбала транспортний засіб Chevrolet Volt, 2013 календарний рік виготовлення VIN# НОМЕР_2 , модельний рік виготовлення 2014 р., автомобіль б/у, кількість дверей -5, призначення автомобіля пасажирський, тип двигуна гібрід (електродвигун та бензиновий ДВЗ), робочий об`єм ДВС 1398 см 3, тягова батерея 16,5 кВт/г, колісна формула -4/2, тип кузова хетчбек, колір білий.

10.08.2020 року позивач подала митну декларацію UA500030/2020/502372 щодо здійснення митного оформлення вказаного автомобіля, у графі №33 якої зазначила код товару 8703 80 90 90 «Автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі фургони та гоночні автомобілі: оснащені двигуном внутрішнього згорання, який не з`єднаний з трансмісією, тобто не бере участі в пересуванні транспортного засобу, який призначений тільки для обертання електрогенераторів, та інші транспортні засоби».

За вказаною митною декларацією №500030/2020/502372 від 10.08.2020 року сума митних платежів складала - 59732,54 грн.

За результатами розгляду зазначеної митної декларації Одеською митницею складено картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA500030/2020/00201 від 11.08.2020 року з підстав прийняття рішення про визначення коду товарів № КТ-UA-2020 від 11.08.2020 року яким змінено код товару за УКТЗЕД на «Автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей (крім моторних транспортних засобів товарної позиції 8702), включаючи вантажопасажирські автомобілі фургони та гоночні автомобілі: інші транспортні засоби з поршневим двигуном внутрішнього згоряння з іскровим запалюванням та з зворотно-поступальним рухом поршня і електродвигуном в якості двигунів для пересування, які здатні заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електроенергії , що використовувались понад 5 років.

При цьому, з метою розмитнення придбаного автомобіля позивачем 12.08.2020 року подано митну декларацію № UA500030/2020/502994, відповідно до якої сума митних платежів складала 72093,51 грн.

Не погоджуючись з визначеним митницею кодом товару за УКТЗЕД придбаного нею автомобіля та з карткою відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA500030/2020/00201 від 11.08.2020 року, позивач звернулась до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року по справі №420/12616/20 (а.с.23-46), яке набрало законної сили 03 листопада 2021 року: адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt, 2013 р.в. VIN НОМЕР_2 за поданою митною декларацією UA500030/2020/502372 від 10.08.2020, яке оформлене у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів № UA500030/2020/00201 від 11.08.2020 з підстав прийняття рішення про визначення коду товару №КТ- UA-2020 від 11.08.2020; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 841 (вісімсот сорок одна), 00 грн.; у решті позовних вимог відмовлено.

07.07.2021 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила підготувати висновок про повернення їй суми надміру сплачених митних платежів у загальному розмірі 12478,14 грн., з яких: акцизного податку (185) 10398,45 грн. та ПДВ (128) 2079,69 грн. та подати його для виконання до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (а.с.48).

У відповідь на вказану заяву Одеською митницею позивачу надано лист №7.10-1/15-01/10/1634 від 27.07.2021 (а.с.7-10), в якому зазначено, що відповідно до тексту резолютивної частини рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року у справі №420/12616/20, рішення про визначення коду товару від 11.08.2020 №КТ-UA50030-0025-2020, згідно з яким здійснено митне оформлення товару за МД від 12.08.2020 № UA50030/2020/502994, Одеським окружним адміністративним судом не скасовано. Враховуючи викладене, підстави для виникнення надмірної сплати митних платежів та для розгляду питання щодо повернення надмірно сплачених до бюджету платежів за заявою ОСОБА_1 від 07.07.2021 у відповідності до МКУ, ПКУ та Порядку №643 відсутні.

Позивач вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність у підготовці висновку про повернення ОСОБА_1 переплати надміру сплачених до Державного бюджету України митних платежів у сумі 12478.14 грн, звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.1 ст. 301 Митного кодексу України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У відповідності до п.п. 14.1.115 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету або на єдиний рахунок понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені регламентовані також ст. 43 Податкового кодексу України.

Так, п. 43.1 ст. 43 Податкового кодексу України визначено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або на єдиний рахунок або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків (п.43.2 ст.43 Податкового кодексу України).

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання та пені є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які повертаються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік за результатами проведення перерахунку його загального річного оподатковуваного доходу) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми та/або пені (п. 43.3 ст. 43 Податкового кодексу України).

Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на єдиний рахунок (у разі його використання); на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку (п. 43.4 ст. 43 Податкового кодексу України).

Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення належних сум коштів з відповідного бюджету або з єдиного рахунку та подає його для виконання до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету (п.43.5 ст.43 Податкового кодексу України).

Повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків здійснюється з бюджету, у який такі кошти були зараховані, або з єдиного рахунку (п. 43.6 ст. 43 Податкового кодексу України).

Згідно з ч.3 ст.301 Митного кодексу України помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Порядок повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені, визначений розділом ІІІ Порядку повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 №643, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 09.08.2017 за № 976/30844 (далі Порядок №643).

Так, згідно з пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня їх виникнення. Платник податків подає до митниці Держмитслужби заяву довільної форми в паперовому вигляді або за допомогою засобів електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі за допомогою засобів ІТС Держмитслужби з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі через систему електронної взаємодії державних інформаційних ресурсів та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №643 встановлено, що у заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за кожним видом митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); 4) напрям перерахування суми коштів: на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на єдиний рахунок або на відповідний депозитний рахунок митниці Держмитслужби; на банківський рахунок (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачено суми митних платежів.

До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці Держмитслужби, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).

Після надходження до митниці Держмитслужби заява, подана за допомогою засобів ІТС Держмитслужби в електронній формі, автоматично після перевірки засобами антивірусного захисту інформації вноситься до Реєстру опрацювання заяв на повернення (далі - Реєстр), який ведеться за допомогою засобів АСМО. Внесення до Реєстру інформації щодо заяви, поданої платником у паперовому вигляді або за допомогою засобів електронного зв`язку в електронній формі, здійснює працівник Підрозділу. Реєстр містить дані, зазначені в заяві, та дані, внесені Підрозділом. Заяву платника, внесену до Реєстру, розглядають відповідні структурні підрозділи митниці Держмитслужби, за визначенням керівника митниці (пункт 4 розділу ІІІ Порядку №643).

Згідно з пунктом 5 розділу ІІІ Порядку №643 Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету та відсутність у нього податкового боргу за допомогою засобів АСМО. Співробітник Підрозділу до Реєстру вносить дату сплати і реквізити, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код за ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, та МФО Казначейства).

Якщо за результатами розгляду заяви митницею Держмитслужби встановлено наявність підстав для повернення коштів, працівник Підрозділу формує електронний висновок про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені (далі - електронний висновок) за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, який подається керівнику (заступнику керівника) митниці Держмитслужби для прийняття рішення щодо повернення відповідної суми коштів. На кожний сформований електронний висновок, за яким прийнято рішення про повернення, накладаються кваліфіковані електронні підписи керівника (заступника керівника) структурного підрозділу, що сформував електронний висновок, керівника (заступника керівника) митниці Держмитслужби та кваліфікована електронна печатка такого органу (пункт 6 розділу ІІІ Порядку №643).

Сформовані електронні висновки з накладеними кваліфікованими електронними підписами та кваліфікованими електронними печатками митниці Держмитслужби у строк не пізніше 17:00 шостого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви до митниці Держмитслужби в автоматичному режимі надсилають до Казначейства для виконання. Електронні висновки про повернення платежів, належних місцевим бюджетам, та платежів, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами (крім акцизного податку з ввезеного на митну територію України пального), надсилають до Казначейства для виконання за умови їх погодження з відповідними місцевими фінансовими органами (пункт 7 розділу ІІІ Порядку №643).

Відповідно до п. 8 розділу ІІІ Порядку №643 у разі якщо заявник не виконав вимог пунктів 1-3 цього розділу, надав недостовірні дані та/або має податковий борг (крім випадків визначення у заяві напряму перерахування коштів на погашення податкового боргу), готується та надсилається йому письмова (в паперовому вигляді або електронній формі) обґрунтована відмова, у тому числі за допомогою засобів ІТС Держмитслужби.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що у разі отримання заяви платника податків на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань відмова йому надається у разі якщо заявник не виконав вимог пунктів 1-3 цього розділу, а саме надав недостовірні дані та/або має податковий борг (крім випадків визначення у заяві напряму перерахування коштів на погашення податкового боргу). При цьому, законодавець зазначив, що така відмова повинна бути обґрунтованою.

В постанові від 10.10.2019 року в справі № 810/4436/15 Верховний Суд зазначив, що законодавством регламентовано чіткий порядок повернення суб`єктам господарювання надмірно сплачених митних платежів, який включає в себе сукупність послідовних дій учасників даних правовідносин, а саме: звернення суб`єкта господарювання до митних органів із заявою; проведення відповідними структурними підрозділами митного органу перевірки наведених в заяві обставин та підстав; встановлення митними органами наявності факту переплати; складання ними відповідного висновку та його надіслання органам Державної казначейської служби України для повернення суб`єкту господарювання надміру сплачених митних платежів або прийняття обґрунтованої відмови у задоволенні заяви.

При цьому, відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених зокрема у постановах від 15 квітня 2014 року у справі №21-29а14, від 12 листопада 2014 року у справах №21-268а14, 21-391а14, від 25 листопада 2014 року у справі №21-338а14, від 24 березня 2015 року у справі №21-3а15, від 12 травня 2015 року у справі №21-161а15, у разі якщо після сплати декларантом податків і зборів (обов`язкових платежів) згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, буде прийнято рішення про застосування митної вартості, заявленої декларантом, сума надміру сплачених податків і зборів (обов`язкових платежів) повертається декларанту у порядку, передбаченому затвердженим наказом Міндоходів України та Мінфіну України від 30 грудня 2013 року №882/1188 Порядком взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та Порядком №618, на підставі його заяви та у місячний термін з дня прийняття висновку митного органу, що здійснював оформлення митної декларації, про повернення з Державного бюджету України помилково та/або надмірно зарахованих до бюджету митних та інших платежів, контроль за справлянням яких покладається на митні органи.

Так, судом встановлено, що внаслідок прийняття митним органом картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів № UA500030/2020/00201 від 11.08.2020 з підстав прийняття рішення про визначення коду товару №КТ-UA-2020 від 11.08.2020 позивач була вимушена надміру сплатити 12360,97 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.02.2021 року по справі №420/12616/20, яке набрало законної сили 03.11.2021 року, така картка відмови була скасована.

При цьому судом у вказаному рішенні зроблено висновок, що «…рішення про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt, 2013 р.в. VIN НОМЕР_2 за поданою митною декларацією UA500030/2020/502372 від 10.08.2020, яке оформлене у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів № UA500030/2020/00201 від 11.08.2020 з підстав прийняття рішення про визначення коду товару №КТ-UA-2020 від 11.08.2020 є протиправним та належить до скасування, оскільки, як встановив суд, двигун внутрішнього згоряння не бере участі в пересуванні транспортного засобу Chevrolet Volt та вказаний автомобіль є електричним транспортним засобом з розширеним діапазоном руху та використовує електричну систему тяги, що приводить транспортний засіб у рух завжди».

Також суд у вказаному рішенні щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача підготувати та направити висновок про повернення з Державного бюджету України сум надмірно сплачених митних платежів у загальному розмірі 12360,97 грн, зазначено, що «…позивач має право на повернення сплачених податків і зборів у випадку подання відповідної заяви платником про таке повернення до контролюючого органу».

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, враховуючи викладене суд доходить висновку про наявність підстав для повернення позивачу надміру сплачених митних платежів у розмірі 12360,97 грн.

При цьому суд вважає необґрунтованим посилання відповідача на те, що рішення про визначення коду товару №КТ-UA-2020 від 11.08.2020 є неоскарженим, а тому підстави для повернення позивачу надміру сплачених митних платежів відсутні, оскільки у спірних правовідносинах рішенням, на підставі якого ОСОБА_1 відмовлено у митному оформленні автомобіля за кодом УКТ ЗЕД та внаслідок якого позивач надміру сплатила митні платежі, є саме картка відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA500030/2020/00201 від 11.08.2020 року.

Відсутність окремого оскарження позивачем рішення про визначення коду товару №КТ-UA-2020 від 11.08.2020 року не випливає на те, що після скасування картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA500030/2020/00201 від 11.08.2020 року такий товар мав бути розмитненим згідно ціни, що була вказана у митній декларації UA500030/2020/502372 від 10.08.2020 року, а рішення про визначення коду товару №КТ-UA-2020 від 11.08.2020 року, яке не є рішенням, яким відмовлено у митному оформленні товару.

На підставі викладеного суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та про доцільність їх задоволення з урахуванням вимог ст.9 КАС України шляхом:

- визнання протиправною бездіяльність Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України щодо нездійснення формування висновку про повернення ОСОБА_1 суми надміру сплачених митних платежів у сумі 12478,14 грн за результатами розгляду заяви від 07.07.2021 року (вх. №1153/10 від 13.07.2021);

- зобов`язання Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України сформувати висновок про повернення ОСОБА_1 суми надміру сплачених митних платежів в розмірі 12478,14 грн., з яких: акцизний податок (185) 10398,45 грн. та податок на додану вартість (128) 2079,69 грн. та подати його до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судового збору у розмірі 908,00 грн.

Суд зазначає, що позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.

Відповідно до ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною четвертою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Суд вказує на те, що відповідачем не було подано до суду відповідного клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певну суму, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17 додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.03.2021 у справі № 712/1720/19.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Суд зазначає, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Так, 27.09.2021 року між позивачем та адвокатом Романюком Валерієм Іллічем укладено договір про надання правничої допомоги №21/09/2021.

Згідно умов даного договору адвокат зобов`язується надавати клієнту правовому допомогу щодо представництва інтересів останнього в Одеському окружному адміністративному суді, П`ятому апеляційному адміністративному суді, Верховному суді, Одеській митниці Держмитслужби, з питання представництва клієнта як позивача, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу. Правова допомога полягає в: наданні усних та письмових консультацій та роз`яснень; складанні необхідних для справи документів; представництві клієнта у Одеському окружному адміністративному суді, П`ятому апеляційному адміністративному суді. Верховному суді.

Сторонами договору про надання правничої допомоги №21/09/2021 визначено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) у фіксованому розмірі 3500 грн. за правову допомогу щодо представництва його інтересів по адміністративній справі (в порядку КАС України) щодо визнання протиправним та скасування відмови Одеської митниці Держмитслужби у поверненні переплачених митних платежів. Оплата гонорару здійснюється клієнтом після винесення судом рішення по справі, яке нарадо законної сили.

На підтвердження виконання умов вказаного договору №21/09/2021 до суду надано акт прийому-передачі наданих юридичних послуг (а.с.13).

У постанові Верховного Суду по справі №640/18402/19 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом також зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Враховуючи зазначене, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмір 2000,00 грн. на користь позивача, оскільки такий розмір гонорару є співмірним зважаючи на складність справи та якість підготовленого документу.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 10, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України щодо нездійснення формування висновку про повернення ОСОБА_1 суми надміру сплачених митних платежів у сумі 12478,14 грн за результатами розгляду заяви від 07.07.2021 року (вх. №1153/10 від 13.07.2021).

Зобов`язати Одеську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України підготувати висновок про повернення ОСОБА_1 суми надміру сплачених митних платежів в розмірі 12478,14 грн., з яких: акцизний податок (185) 10398,45 грн. та податок на додану вартість (128) 2079,69 грн. та подати його до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Стягнути з Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень, 00 копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 );

Відповідач - Одеська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України (вул.Івана та Юрія Лип, 21-а, м.Одеса, 65078, ).

Суддя С.М.Корой