Справа № 420/19430/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про визнання протиправною бездіяльність, визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею близько 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Цебриківської селищної ради Роздільнянського району,Одеської області на підставі ст. 118 ЗКУ зареєстрованої в Цебриківській селищній раді Розлільнянського району Одеської області за № 644/02-08 від 28.12.2020 року;

- визнати протиправним бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви про надання дозволу на поділ земельної ділянки, кадастровий номер якої: :01:001:0501, загальною площею 2,3545 га на дві земельні ділянки площею 2,0 га та 0,3545 га зареєстрованої в Цебриківській селищній раді Розлільнянського району Одеської області за № 643/02-08 від 28.12.2020 року.

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 208-VIII від 12.03.2021 року «Про створення громадських пасовищ на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів)»;

- зобов`язати відповідача належним чином розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Цебриківсьої селищної ради Роздільнянського району, Одеської області та заяву про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0501;

- зобов`язати відповідача надати дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Цебриківсьої селищної ради та про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0501.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 28.12.2020 року він звернувся до Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтованою площею близько 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, на підставі ст.118 ЗКУ. Поряд з цим цією ж датою позивачем подано до відповідача заяву про надання дозволу на поділ земельної ділянки, кадастровий номер якої: :01:001:0501 загальною площею 2,3545 га на дві земельні ділянки площею 2,0 га та 0,3545 га. Однак відповідач листом від 19.03.2021 року №455/02-15, яким фактично відмовлено у задоволенні заяв позивача. Крім того, як підставу для відмови відповідачем в листі зазначено, що в зв`язку з необхідністю створення громадських пасовищ (за межами населеного пунктів) на території Цебриківської селищної ради рішенням сесії Цебриківської селищної ради №208-VIII від 12.03.2021 року «Про створення громадських пасовищ на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів)», земельну ділянку комунальної форми власності площею 2,3545 га з кадастровим номером :01:001:0501 включено до переліку земельних ділянок для створення громадських пасовищ. Не погоджуючись з відмовою у задоволенні клопотань та вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідачем відзив на адміністративний позов надано не було.

Водночас згідно реєстру поштових направлень та відомостей зазначений в інтренет ресурсі стосовно поштового направлення 830 (яким направлялась ухвала від 30.11.2021 року про відкриття провадження та позов з додатками) таке отримано відповідачем ще 21.12.2021 року.

Ухвалою суду від 30.11.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Також вищенаведеною ухвалою суду зобов`язано Цебриківську селищну раду Роздільнянського району Одеської області надати в строк для надання відзиву належним чином засвідчені документи, а саме:

- копію заяви ОСОБА_1 з додатками від 28.12.2020 року;

- копію заяви ОСОБА_1 про долучення документів від 29.01.2021 року з додатками;

- належним чином завірену копію рішення Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області №208-VIII від 12.03.2021 року «Про створення громадських пасовищ на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів)» та документів на підставі яких воно приймалось.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Так, суд вказує на те що суддя Іванов Е.А. з 31.01.2022 року перебував на лікарняному в зв`язку з чим справу розглянуто в перший день після виходу.

Дослідивши адміністративний позов та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

28.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області із заявами:

- про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтованою площею близько 2.0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, на підставі ст.118 ЗКУ (а.с.11);

- про надання дозволу на поділ земельної ділянки, кадастровий номер якої: :01:001:0501 загальною площею 2,3545 га на дві земельні ділянки площею 2,0 га та 0,3545 га (а.с.12).

До вищевказаних заяв додані копії паспорта та ідентифікаційного коду заявника, графічні матеріали, на яких зображено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки (а.с.13-19).

19.03.2021р. (вих. №455/02-15) відповідачем повідомлено позивачу, що його заяві від 28.12.2020 року «Про надання згоди на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельнох ділянки» та «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельнох ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», розглянуті на засіданні постійної комісії з питань врегулювання земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища, житлово-комунального господарства, будівництва, підприємництва, транспорту, торгівді, зв`язку та благоустрою (голова комісії ОСОБА_2 ). На картографічних матеріалаї, доданих до заяв зазначено земельну ділянку загальною площею 2,3545 га з кадастровим номером :01:001:0501, яка розташована за межами населеного пункту на територіх Цебриківської селищної ради цільове призначення 16.00 Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам). В зв`язку з необхідністю створення громадських пасовищ (за межами населеного пунктів) на території Цебриківської селищної ради рішенням сесії Цебриківської селищної ради №208-VIII від 12.03.2021 року «Про створення громадських пасовищ на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів)», земельну ділянку комунальної форми власності площею 2,3545 га з кадастровим номером :01:001:0501 включено до переліку земельних ділянок для створення громадських пасовищ.

Поряд з цим, судом встановлено, що 12.03.2021 року рішенням Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області на 10 сесії VIII скликання «Про створення громадських пасовищ на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів) дійсно вирішено створити громадські пасовища на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності не наданих у власність та користування загальною площею 253,3476 га. Згідно додатку 1 (п.1 рішення).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ст. 13 Конституції України).

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ін.

Частиною 3 ст. 22 ЗК України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно п. б ч.1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України Про особисте селянське господарство для ведення особистого селянського господарства використовують земельні ділянки розміром не більше 2,0 гектара, передані фізичним особам у власність або оренду в порядку, встановленому законом.

Повноваження відповідних органів виконавчої влади щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені ст.ст. 118, 122, 123 ЗК України.

Частиною 1 ст.116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч.2 ст.116 ЗК України).

За приписами ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Положеннями ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

При цьому, ч.ч.1, 2 ст.124 ЗК України в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

У свою чергу, ч.2 ст.134 ЗК України визначено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема, у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Крім того, ст.79-1 ЗКУ визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: - у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; - шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; - шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; - шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; - за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно з ч.6 ст.79-1 ЗКУ формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Поділ, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у користуванні, здійснюється за згодою землекористувача, заставодержателя. Справжність підпису на такій згоді засвідчується нотаріально.

Земельні ділянки можуть бути об`єднані, якщо вони мають однакове цільове призначення. У разі поділу земельної ділянки, об`єднання земельних ділянок сформовані земельні ділянки зберігають своє цільове призначення.

Частиною 7 ст.79-1 ЗКУ встановлено, що винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Статтею 25 Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997р. № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону №280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Таким чином, ЗК України та Законом №280/97-ВР визначено обов`язок виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішувати питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос (ч.2 ст. 59 Закону №280/97-ВР).

Таким чином, нормами чинного законодавства встановлено, що розгляд клопотання заінтересованої особи повинен прийматись у формі рішення, що є виключною компетенцією органів місцевого самоврядування чи органів виконавчої влади виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23.11.2018р. у справі №826/8844/16.

Проаналізувавши вищенаведені приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку, що питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідач має вирішувати за наслідками розгляду відповідного клопотання на пленарному засіданні.

Крім того, ухвалення такого рішення є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Тобто, відповідно до ст. 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) після розроблення проекту землеустрою такий проект погоджується, зокрема з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у відповідності до приписів ст. 186-1 ЗК України;

4) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

5) подання громадянином погодженого проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Таким чином, всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 р. по справі №440/793/19.

За приписами ч. 5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховним Судом у постанові від 23.01.2020 р. по справі №440/793/19 зроблено висновок, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в межах цього адміністративного спору позивач звернувся до відповідача із відповідними клопотаннями, за наслідками розгляду яких суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа, не вирішивши викладені у клопотаннях позивача питання.

Відповідач в межах даної справи протиправно не прийняв жодного з визначених законодавством рішень на етапі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки та поділу земельної ділянки, а тому, обираючи ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача розглянути подані позивачем клопотання з урахуванням висновків суду.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі №21-1465а15.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відсутність належним чином оформленого рішення Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з тих, які він повинен був прийняти за законом.

Отже, наданий відповідачем лист від 19.03.2021р. №455/02-15 на адресу позивача не може вважатись належною відмовою у наданні таких дозволів, оскільки питання не вирішене у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 815/6094/17 та від 09 січня 2020 року у справі № 820/4433/17.

Між тим, відповідно до ст. 2 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради (далі - депутат місцевої ради) є представником інтересів територіальної громади села, селища, міста чи їх громад, який відповідно до Конституції України і Закону України «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів» обирається на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування на строк, встановлений Конституцією України.

Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу зобов`язаний виражати і захищати інтереси відповідної територіальної громади та її частини - виборців свого виборчого округу, виконувати їх доручення в межах своїх повноважень, наданих законом, брати активну участь у здійсненні місцевого самоврядування.

Правовий статус депутата місцевої ради, як представника інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого органу та рівноправного члена місцевої ради, а також гарантії депутатської діяльності визначені та встановлені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про статус депутатів місцевих рад».

Таким чином, Цебриківська селищна рада Роздільнянського району Одеської області діяла не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, без дотримання вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно не розгляду поданого позивачем клопотання.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У зв`язку з викладеним, наявні підстави для визнання противоправною бездіяльності відповідача щодо не розгляду заяви про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею близько 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Цебриківської селищної ради Роздільнянського району,Одеської області на підставі ст. 118 ЗКУ зареєстрованої в Цебриківській селищній раді Розлільнянського району Одеської області за № 644/02-08 від 28.12.2020 року та визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви про надання дозволу на поділ земельної ділянки, кадастровий номер якої: :01:001:0501, загальною площею 2,3545 га на дві земельні ділянки площею 2,0 га та 0,3545 га зареєстрованої в Цебриківській селищній раді Розлільнянського району Одеської області за № 643/02-08 від 28.12.2020 року.

Суд акцентує увагу, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч.4 ст. 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Фактично, необхідною передумовою застосування ч. 2 ст. 9 КАС України є саме порушення прав позивача та необхідність захисту порушеного права шляхом його відновлення.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Як встановлено ч. 1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 р. у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 р. у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

За приписами ч.2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, суд зазначає, що згідно ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства та встановлені обставини, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що належним та достатнім способом захисту буде зобов`язання Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області розглянути заяву ОСОБА_1 вх.№644/02-08 від 28.12.2020 р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею близько 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Цебриківської селищної ради Роздільнянського району,Одеської області на підставі ст. 118 ЗКУ та заяви вх.№643/02-08 від 28.12.2020 р. про надання дозволу на поділ земельної ділянки, кадастровий номер якої: :01:001:0501, загальною площею 2,3545 га на дві земельні ділянки площею 2,0 га та 0,3545 га, з урахуванням висновків суду та шляхом прийняття відповідного рішення.

Разом з тим зазначені вище обставини щодо неприйняття відповідного рішення станом на час розгляду позовних вимог в адміністративній справі № 420/19430/21 свідчать про відсутність підстав у суду за результатами розгляду цієї справи зобов`язати відповідача надати дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів Цебриківсьої селищної ради та про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0501, у зв`язку чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 208-VIII від 12.03.2021 року «Про створення громадських пасовищ на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів)»

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: 34) вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Суд зазначає, що єдиним твердженням позивача щодо обґрунтовування незаконності оскаржуваного рішення відповідача № 208-VIII від 12.03.2021 року «Про створення громадських пасовищ на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів)» є його бажання отримати дозвіл на поділ земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0501 яка, з-поміж інших, була включена до затвердженого оскаржуваним рішенням сесії переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення для створення громадських пасовищ на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів).

Водночас суд зауважує, що жодних прав, як і законних очікувань, у позивача внаслідок лише тільки подачі заяв про надання дозволу на поділ земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0501 не виникло.

На час прийняття відповідачем оскарженого рішення позивачу не надано дозволу на поділ земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0501, вона перебуває у комунальній власності сільської ради, а тому у відповідача не було перешкод для створення громадських пасовищ на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів).

При цьому суд зазначає, що позивач не був учасником згаданих правовідносин, не навів вагомих і переконливих доводів про те, яким чином спірне рішення відповідача порушує його права та інтереси.

Інших доводів на користь тверджень про неправомірність прийнятого рішення позивач не навів, а тому зазначене рішення відповідача № 208-VIII від 12.03.2021 року «Про створення громадських пасовищ на території Цебриківської селищної ради (за межами населених пунктів)» в даному випадку жодним чином не порушує права ОСОБА_1 .. Із зазначених підстав судом не вбачається підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання його протиправним та скасування.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до позову додано квитанції № від 17.09.2021 року, №67877 від 05.11.2021 року та повідомлення від 17.09.2021 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у загальному розмірі 2724,00 грн.

Таким чином з урахування часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд доходить висновку про необхідність стягнення судового збору у розмірі 1816,00 грн. сплаченого позивачем з Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області задовольнити частково.

Визнати противоправною бездіяльності Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею близько 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області на підставі ст. 118 ЗКУ зареєстрованої в Цебриківській селищній раді Розлільнянського району Одеської області за № 644/02-08 від 28.12.2020 року.

Визнати протиправною бездіяльність Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на поділ земельної ділянки, кадастровий номер якої: :01:001:0501, загальною площею 2,3545 га на дві земельні ділянки площею 2,0 га та 0,3545 га зареєстрованої в Цебриківській селищній раді Розлільнянського району Одеської області за № 643/02-08 від 28.12.2020 року.

Зобов`язати Цебриківську селищну раду Роздільнянського району Одеської області розглянути заяву ОСОБА_1 вх.№644/02-08 від 28.12.2020 р. про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку орієнтовною площею близько 2,0 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель комунальної власності Цебриківської селищної ради Роздільнянського району,Одеської області на підставі ст. 118 ЗКУ, з урахуванням висновків суду та шляхом прийняття відповідного рішення.

Зобов`язати Цебриківську селищну раду Роздільнянського району Одеської області розглянути заяву ОСОБА_1 вх.№643/02-08 від 28.12.2020 р. про надання дозволу на поділ земельної ділянки, кадастровий номер якої: :01:001:0501, загальною площею 2,3545 га на дві земельні ділянки площею 2,0 га та 0,3545 га, з урахуванням висновків суду та шляхом прийняття відповідного рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Цебриківської селищної ради Роздільнянського району Одеської області на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816,00 грн. сплачені за квитанціями № від 17.09.2021 року, №67877 від 05.11.2021 року.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ІПН НОМЕР_1 ).

Відповідач Цебриківська селищна рада Роздільнянського району Одеської області (67130, Одеська область, Великомихайлівський район смт. Цебриково, вул. Миру, буд.1, ).

Суддя Іванов Е.А.