Справа № 420/24020/21
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0-1552 від 21.05.21.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податкове повідомлення-рішення № 0-1552 від 21.05.21 є протиправним, оскільки не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. Так, цілісний майновий комплекс консервного цеху, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, оскільки позивач здійснював та продовжує здійснювати господарську діяльність на його території. У власності і користуванні позивача знаходиться сільськогосподарська техніка; а будівлі та територію вищевказаного майнового комплексу позивач в своїй сільськогосподарській діяльності використовує для зберігання сільгосптехніки, вдобрив, засобів захисту рослин. Отже, 2019 році позивач здійснював сільськогосподарську діяльність з вирощування зернових культур, тобто відповідно до пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України відносився до категорії сільськогосподарських товаровиробників, а також використовував у такій діяльності будівлі та територію вищевказаного майнового комплексу, які в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Ухвалою судді від 06.12.21 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відзив на адміністративний позов від відповідача до суду не надійшов, у зв`язку із чим справу розглянуто за наявними матеріалами відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем Юридичним департаментом Одеської міської ради, номер запису: 0018975, дата державної реєстрації: 24.04.1997, дата запису: 25.08.2005.

Видами діяльності підприємця обрано: 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н. в. і. у. (основний); 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у.; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 52.10 Складське господарство; 01.63 Післяурожайна діяльність; 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна: цілісного майнового комплексу консервного цеху загальною площею 4159,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

У вересні ФОП ОСОБА_1 отримав повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0-1552 від 21.05.21, яким визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в розмірі 173580,11 грн за 2019 рік.

Об`єктом оподаткування вказано: цілісний майновий комплекс консервного цеху загальною площею 4159,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із вищезазначеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0-1552 від 21.05.21 необґрунтованим, а позовні вимоги підлягаючими задоволенню у зв`язку з наступним.

Згідно ст.265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.1.1 п.266.1 ст.266 Податкового кодексу України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України).

Згідно з пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України визначений перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема: «ж» будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Відповідно до пп. 14.1.235 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Судом встановлено, що видами підприємницької діяльності позивача згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, вирощування інших однорічних і дворічних культур; післяурожайна діяльність, тощо.

Позивач на підтвердження того, що він, як фізична особа-підприємець, відноситься до категорії «сільськогосподарський товаровиробник», та фактично у 2019 році здійснював таку діяльність із використанням вищевказаного об`єкту нерухомості, надав докази перебування у користуванні земель сільськогосподарського призначення: договори оренди землі, акти прийому-передачі земельної ділянки, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Також у власності і користуванні позивача знаходиться сільськогосподарська техніка; а будівлі та територію вищевказаного майнового комплексу позивач в своїй сільськогосподарській діяльності використовує для зберігання сільгосптехніки, вдобрив, засобів захисту рослин.

Отже, на підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що у 2019 році позивач здійснював сільськогосподарську діяльність з вирощування зернових культур, тобто відповідно до пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України відносився до категорії сільськогосподарських товаровиробників, а також використовував у такій діяльності будівлі та територію вищевказаного майнового комплексу, які в силу приписів підпункту «ж» 266.2.2 п.266.2 ст.266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно.

Аналогічні обставини також встановлені в ході судових розглядів по справам № 420/9/20 (податкове зобов`язання за 2017 рік), 815/2766/18 (податкове зобов`язання за 2016 рік), що в силу ч. 4 ст. 78 КАС України має преюдиційний характер, в яких суди дійшли висновків, що позивач, як фізична особа-підприємець, відноситься до категорії сільськогосподарський товаровиробник та фактично здійснював таку діяльність із використанням цього ж об`єкту нерухомості.

В межах розгляду даної справи доказів використання позивачем вищевказаного об`єкта нерухомого майна у іншій діяльності відповідачем до суду не надано, так само як не надано доказів на підтвердження відсутності реєстрації позивачем податкових накладних з придбання чи постачання продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданнями адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно рішення п. 71 Європейського суду з прав людини у справі «Звежинський проти Польщі» позбавлення майна, може бути виправданим, лише якщо воно відбувається в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Крім того, будь-яке втручання у право власності має відповідати критерію пропорційності.

Під час втручання необхідно дотримуватися «справедливої рівноваги» між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основних прав людини (рішення у справі «Pressos Compania Naviera S. А.» та інші проти Бельгії). Цю рівновагу буде порушено, якщо людині доведеться нести надто специфічний або надмірний тягар.

При цьому, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти коректно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок.

Крім цього, згідно п. 17 рішення у справі «TOB «Полімерконтейнер» проти України», будь-яке втручання, включаючи те, яке виникло в результаті заходів для забезпечення сплати податків, не повинно порушувати «справедливого балансу» між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення такого балансу в цілому відображається в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на зацікавлену особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно пунктів 1 частини 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розрахунку вартості послуг адвоката в розмірі 20000 грн до позову додано договір від 04.05.2181; розрахунок вартості послуг без номеру та без дати, в якому відображено послуги та їх вартість: підготовка до складання позовної заяви 2400грн (3 год. х 800 грн); складання позову 2000 грн (2,5 год.); зустріч з клієнтом та остаточне узгодження позовної заяви із додатками 600 грн (0,75 грд.); участь в судовому розгляді 12000 грн (15 год.); участь в апеляційному провадження 3000 грн (3,75 год.).

Згідно з ч. 7 ст. 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На виконання вищезазначеної норми відповідачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Разом з тим, розмір понесених витрат на правничу допомогу входить до предмету доказування по справі. При цьому суд враховує, що позовні заяви цієї категорії фактично є шаблонними та не потребують значного часу та витрат на їх складання, рівно як і за розглядуваних обставин не потребувало значного часу вивчення судової практики в аналогічних спорах. Так, правовий аналіз судової практики та складання позовної заяви по схожих справах є порівняно типовою роботою, яка не розпочинається спочатку при підготовці наступного позову, а робота із практикою в подальших роботах повторює первісні судові практики. Тобто обсяги роботи при складанні однотипних позовних заяв за аналогічних спірних правовідносин не потребують докладання однакових зусиль та часу у порівнянні із опрацюванням іншої категорії спорів.

При цьому адміністративний позов у більшості своїй складається із посилань на судові рішення по попередніх аналогічних спорах щодо оскарження податкових зобов`язань за інші періоди, що не потребувало значних зусиль та часових витрат. Також розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у зв`язку із чим адвокат не брав участі в судових засіданнях.

При викладених обставинах, дослідивши матеріали даної справи, враховуючи часткове задоволення позову, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову (позов немайнового характеру) і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 1000 грн.

При цьому суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, витрачених коштів, але і в певному сенсі спонукання суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг і своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних і юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5; ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області № 0-1552 від 21.05.21.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2735,80 грн (дві тисячі сімсот тридцять п`ять гривень 80 копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк