Справа № 420/2397/22
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2397/22
УХВАЛА

04 лютого 2022 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до подачі позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

02.02.2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову (до подачі позовної заяви), у якій просить: вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Куяльницької сільської раді Подільського району Одеської області та іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору - земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0825 площею 2 га в с. Косислобідка, Подільського району Одеської області.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви, заявником зазначено:

28.05.2021 року Одеський окружний адміністративний суд у справі № 420/3729/21 виніс рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 18.12.2020 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою:Одеська область, Подільський район, Куяльницька сільська рада. Зобов`язав Куяльницьку сільську раду Подільського району Одеської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.12.2020 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Одеська область, Подільський район, Куяльницька сільська рада та прийняти відповідне рішення, з урахуванням вищевикладених висновків суду.

Позивач повторно просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га у власність для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: Одеська область, Подільський район, Куяльницька сільська рада.

Подану заяву просив розглянути на пленарному засіданні у відповідності з наведеного законного порядку. Надав згоду на обробку своїх персональних даних.

До заяви додано: копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність знаходиться в Куяльницької сільської раді та копія витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку знаходиться в Куяльницької сільської раді.

16.06.2021 року Куяльницька СР повідомила, що заяву від 19.05.2021 року отримано та розглянуто на засідання постійної комісії з питань земельних відносин, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою від 24.02.2021 року яка дійшла висновку, що затвердження вказаного проекту землеустрою та передача земельних ділянок у власність громадянам, зазначеним у розробленому проекті неможливо, в зв`язку з тим, що проводиться досудове розглядається кримінального провадження №0001654 від 26.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.358 КК України,.

24.06.2021 року Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.05.2021 року у справі № 420/3729/21 повторно розглянула заяву позивача та прийняла рішення №2145 - VIII «Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства», яким вирішила відмовити у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власності для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області, зв`язку з тим, що слідчим відділом Подільського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001654 від 26.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України, наступним громадянам: 1.1. ОСОБА_2 ; 1.2» ОСОБА_1 ; 1.3. ОСОБА_3 ; 1.4. ОСОБА_4 ; 1.5. ОСОБА_5 ; 1.6. ОСОБА_6 ; 1.7. ОСОБА_7 ; 1.8. ОСОБА_8 ; 1.9. ОСОБА_9 .

Після цього позивач отримав інформацію з Публічної кадастрової карті України про зміни власності земельних ділянок кадастровими номерами :01:001:0825; :01:001:0818; :01:001:0819; :01:001:0820; :01:001:0821; :01:001:0822; :01:001:0823;

:01:001:0824; :01:001:0826, що свідчить про те, що Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області, в супереч інтересам позивача, без попередження позивача, надала дозвіл на встановлення відновлення меж вказаних земельних ділянок іншим громадянам.

На офіційному сайті Куяльницької СР позивач ознайомився з рішенням Куяльницької сільської ради від 30.11.2021 року № 3690 - VIII «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства», яким надано гр. ОСОБА_10 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0000 га, кадастровий номер :01:001:0825, яка розташована на території Куяльницької сільської ради, Подільського району, Одеської області (за межами населеного пункту).

Вказаним протиправним рішенням Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області, порушені законні права та інтереси позивача.

Це виражається в тому, що на вказану земельну ділянку позивач в законний спосіб отримав Дозвіл. Після цього позивач замовив та оплатив проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області.(Далі - Проект).

На підставі вказаного проекту державним кадастровим реєстратором проставлено відповідні відмітки на проекті землеустрою, земельну ділянку зареєстровано у Державному земельному кадастрі з присвоєнням кадастрового номера за Позивачем.

На підставі вказаного протиправного рішення державним кадастровим реєстратором протиправно проставлено відповідні відмітки у Державного земельному кадастрі та Державним реєстратором протиправно зареєстровано право власності спірної земельної ділянки на іншу особу. Вказані протиправні рішення та дії органів державної влади та органу місцевого самоврядування мають бути досліджені судом та скасовані як протиправні.

Позивач має намір подати відповідний позов про визнання протиправним та скасування рішення Куяльницької сільської ради Подільського району Одеської області від 30.11.2021 року № 3690 - VIII «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства», скасування цього рішення, а також скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0825 на гр. ОСОБА_10 .

Предметом спору по даній справі є визначення прав власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0825 вартість якої складає 55 974 грн.

Викладені протиправні дії відповідача свідчить про те, що Куяльницька сільська рада Подільського району Одеської області, та причетні до протиправних дій посадові особи органів державної влади окривають від позивача інформацію про реєстрацію права власності земельної ділянки на гр. ОСОБА_10 , як зацікавленої сторони, в зв`язку чим є підстави вважати, що дана земельна ділянка, без згоди позивача може бути відчужено на користь третіх осіб, та у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В той час, коли посадовим особам Куяльницької СР стане відомо про подачу вказаної заяви, вони вчинять дії, які будуть направлені на термінове відчуженні, або інше переоформлення вказаної земельної ділянки на іншу особу, що унеможливить забезпечення позову, в зв`язку з чим позивач порушує питання про її розгляд без повідомлення відповідача.

Розглянувши заяву позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 153 КАС України - заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - до суду, до якого подається позов за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 2 статті 153 КАС України встановлено, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.3 ст.154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з повідомленням заінтересованих сторін у встановлений судом строк.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення адміністративного позову без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Верховний Суд у постанові від 24 грудня 2019 року у справі №826/16888/18 вказав, що при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

За Рекомендацією №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з правовими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд звертає увагу, що заборона (Куяльницькій сільській раді Подільського району Одеської області та іншим особам вчиняти дії, що стосуються земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0825 площею 2 га в с. Косислобідка, Подільського району Одеської області) стосується наявності/відсутності речових прав.

Відповідно статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 3 КАС України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є те, що вона повинна містити у собі публічно - правовий спір.

Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 5 КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Приписами КАС України не віднесено до юрисдикції адмінсудів вирішення питань, які походять в невизнаних майнових прав.

З огляду на це відсутні підстави забезпечення позову, передбачені у п. 1 ч. 2 ст. 150 КАС України.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи неможливість виконання рішення суду або ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду, або про очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

Суд враховує співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (третіх осіб) і вважає, що заявлені позивачем заходи забезпечення позову є не співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Зі змісту поданої заяви про забезпечення позову, судом не встановлено, а позивачем не доведено існування жодної з обставин, передбачених ч. 2 ст. 150 КАСУ, за наявності яких суд може вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Куяльницької сільської раді Подільського району Одеської області та іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору - земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0825 площею 2 га в с. Косислобідка, Подільського району Одеської області.

При цьому, суд звертає увагу, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача, може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Крім того, встановлення ознак протиправності (правомірності) дій відповідача є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Суд констатує, що заявником не наведено та не надано жодних доказів в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову.

Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову, є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також, врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Посилання заявника на ймовірну загрозу ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушених прав, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову, оскільки, у разі вирішення спору на користь позивача по суті, застосовуються відповідні правові механізми, спрямовані на відновлення попереднього становища та виконання вимог законодавства.

Суд не вбачає достатніх підстав, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб та даних, які б свідчили про очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, захист яких стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Суд наголошує та зауважує, що зазначені заявником підстави для вжиття заходів забезпечення позову до подачі позовної заяви є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог, необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що є сторонами провадження.

Водночас, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим, суд у кожному випадку повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає від меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Також, сама лише незгода позивача із діями суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання їх протиправними і зобов`язання вчинити певні дії ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 400/722/19.

Сам по собі факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 року по справі № 640/6840/20).

З огляду на викладене, суддя вважає, що вжиття заходів забезпечення позову у визначений заявником спосіб, без дослідження всіх обставин та доказів у справі, на даній стадії, суперечить за свою суттю завданням правового інституту забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.7, 150, 151, 154, 167, 168, 242, 248 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 до подачі позовної заяви відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст.293, 295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова