Справа № 826/12289/16
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2022-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2022 року м. Київ № 826/12289/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Атум-2003"
до про Головного управління ДПС у м. Києві визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Атум-2003" (далі - ТОВ "Атум-2003") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 21.06.2016 № про визначення суми грошового зобов`язання з акцизного податку на 198251,00 грн, у тому числі: 158601,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 39650,25 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акта перевірки є необґрунтованими та не можуть бути покладені в основу прийнятого рішення. Зазначив, що у даному випадку між ТОВ "Атум-2003" та ТОВ "Авантаж 7" укладено договір, за яким передбачено отримання у власність скрапленого газу покупцем, зберігання його у резервуарах та фактична заправка через АЗС скрапленим газом автотранспортних засобів ТОВ "Авантаж 7" або його клієнтів. Вважає, що операції між ТОВ "Авантаж 7" та ТОВ "Атум-2003" не є роздрібним продажем, оскільки в даному випадку скраплений газ придбавало підприємство (юридична особа), а не фізична особа. Таким чином, вважає, що продаж скрапленого газу через мережу АЗС не може тлумачитись як роздрібна торгівля нафтопродуктами, оскільки ТОВ "Авантаж 7" придбавало скраплений газ з метою використання у власній господарській діяльності та подальшого продажу товару своїм клієнтам.

Ухвалою суду від 11.08.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 826/12289/16 та призначено справу до судового розгляду.

05.10.2016 представником відповідача Сокол Д.В. подано до суду заперечення, за змістом яких остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що фізичний відпуск пального з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції є операцією з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів та оподатковується акцизним податком незалежно від форми розрахунків, у тому числі при здійсненні розрахунків за допомогою талонів та смарт-карток. За наведених обставин, вважає, що висновки акта перевірки відповідають вимогам чинного законодавства, а тому правових підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення немає.

14.11.2016 до суду від представника відповідача Ісаєва С.П. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копій договору купівлі-продажу нафтопродуктів № 02/23-1 від 23.02.2015; видаткової накладної № 284 від 30.04.2015, акта надання послуг № 285 від 30.04.2015; актів приймання-передачі талонів на відпуск газу від 30.04.2015; товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (газу) № 038355; податкової накладної від 01.12.2015 по договору поставки від 23.02.2015 № 23.02.15-1п; договору комісії від 11.07.2012 № 11/07-1; додаткової угоди до договору комісії від 11.07.2012 № 11/07-1; сертифікату відповідності № UA1.066.0001637-15; нефіскальних чеків на 48 арк.

16.11.2016 до суду від представника позивача Креміня В.В. надійшли пояснення, за змістом яких останній просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що відпуск нафтопродуктів по бланкам іншим суб`єктам господарювання, які розраховувались з позивачем в порядку безготівкових розрахунків через установи банків, не передбачає приймання від покупця ані готівкових коштів, ані платіжних карток, ані платіжних чеків та жетонів, а тому у позивача не настала дата виникнення зобов`язань з акцизного податку згідно з пунктом 216.9 статті 216 Податкового кодексу України та вказаний вид розрахунку не підпадає під регулювання нормами Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій" та Інструкції № 281.

26.01.2017 до суду від представника позивача Креміня В.В. надійшли пояснення, у яких останній просить суд позов задовольнити.

23.05.2017 до суду від представника позивача Креміня В.В. надійшли пояснення, у яких останній з посиланням на практику Вищого адміністративного суду України, звернув увагу, що у 2015 році не є об`єктом оподаткування акцизним податком операції з реалізації нафтопродуктів через мережу АЗС за допомогою талонів у комерційних цілях, за які відбувся безготівковий рахунок, оскільки це не є роздрібною реалізацією.

На підставі розпорядження про повторний автоматизований розподіл від 10.10.2017 № 4847 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2017 визначено суддю Катющенка В.П. для розгляду адміністративної справи № 826/12289/16.

Відповідно до ухвали суду від 05.12.2017 адміністративну справу № 826/12289/16 прийнято до провадження судді Катющенка В.П. та призначено справу до судового розгляду у судове засідання на 22.02.2018.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 22.02.2018 адміністративну справу № 826/12289/16 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 26.04.2018.

Представник позивача у судовому засіданні 26.04.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.04.2018 заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також у судовому засіданні 26.04.2018 представниками сторін подано суду заяви про розгляд справи у письмовому провадженні.

Зважаючи на подані учасниками справи заяви, суд на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив про продовження розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

У період з 28.04.2016 по 26.05.2016 посадовими особами контролюючого органу проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Атум-2003" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 02.06.2016 № 237/26-15-14-02-01/32593650.

Актом перевірки, з питання, що оскаржується позивачем, зафіксовано порушення ТОВ "Атум-2003" підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, в результаті чого підприємством занижено акцизний податок , що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 158601,00 грн.

На підставі виявленого порушення 21.06.2016 Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № про визначення суми грошового зобов`язання з акцизного податку на 198251,00 грн, у тому числі: 158601,00 грн - за податковими зобов`язаннями та 39650,25 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вважаючи, що у відповідача не було правових підстав для прийняття податкового повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У акті перевірки контролюючий орган зазначив, що перевіркою встановлено, що між ТОВ "Атум-2003" (Продавець) та ТОВ "Авантаж 7" укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів від 23.02.2015 № 02/23-1. Згідно пункту 2.1: "В порядку і на умовах, визначених даним договором, Продавець зобов`язується передавати нафтопродукти через АЗС пред`явникам Бланків Покупця, а Покупець зобов`язується приймати й сплачувати вартість отриманих по Бланкам ПММ. Передача нафтопродуктів здійснюється шляхом їх відпуску через мережу АЗС Продавця по пред`явленню Бланків Покупця", пункту 3.2: "Оплата вартості відпущених нафтопродуктів здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця передоплатою. Перерахування грошових коштів здійснюється з моменту отримання відповідних рахунків-фактур", пункту 3.4: "За відповідальне зберігання та ПММ до моменту його фактичного відпуску та за його реалізацію пред`явникам Бланків, Продавець отримує винагороду у розмірі 0,35 грн за кожний реалізований літр ПММ щомісяця на підставі відповідного акта".

Проаналізувавши умови договору, відповідач дійшов висновку, що згідно договору по факту ТОВ "Атум 2003" здійснюється роздрібна торгівля скрапленим газом через мережі АГЗП з використанням талонів Покупця.

У свою чергу, згідно пункту 2 Правил № 1442 та ДСТУ 4303:2004 "Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять", такі операції є об`єктом оподаткування акцизним податком відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 Податкового кодексу України.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач наполягає на тому, що операції між ТОВ "Авантаж 7" та ТОВ "Атум-2003" не є роздрібним продажем, оскільки в даному випадку скраплений газ придбавало підприємство (юридична особа), а не фізична особа.

Таким чином, спір у даній справі виник не щодо розрахунку та обсягів реалізованих підакцизних товарів, а з приводу наявності у позивача обов`язку нараховувати та сплачувати акцизний податок на обсяги проданих суб`єкту господарюванню паливно-мастильних матеріалів, які останнім залишались на зберігання на АЗС позивача і в подальшому отримувались частинами шляхом заправки в бензобаки транспортних засобів для використання у власній господарській діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.02.2015 між ТОВ "Атум-2003" (Продавець) та ТОВ "Авантаж 7" (Покупець) укладено договір купівлі-продажу нафтопродуктів № 02/23-1, за умовами якого Продавець зобов`язується передавати нафтопродукти через АЗС пред`явникам Бланків Покупця, а Покупець зобов`язується приймати й сплачувати вартість отриманих по Бланках ПММ. Передача нафтопродуктів здійснюється шляхом їх відпуску через мережу АЗС Продавця по пред`явленню Бланків Покупця.

Пунктом 2.3 вказаного договору передбачено, що передача нафтопродуктів Покупцеві здійснюється на умовах EXW-АЗС Продавця. Зобов`язання Продавця передати нафтопродукти вважається виконаним, а право власності на нафтопродукти - переданим Покупцеві, у момент їх фактичного відпуску з АЗС Продавця.

До моменту фактичного відпуску ПММ пред`явникам Бланків Покупця, нафтопродукти зберігаються в резервуарах Продавця.

Пунктом 3.4 договору купівлі-продажу нафтопродуктів від 23.02.2015 № 02/23-1 визначено, що за відповідальне зберігання ПММ до моменту його фактичного відпуску та за його реалізацію пред`явникам Бланків, Продавець отримує винагороду у розмірі 0,35 грн/л за кожний реалізований літр ПММ щомісяця на підставі відповідного акта.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем додано до матеріалів справи належним чином засвідчені копії: видаткових накладних на поставку газу скрапленого; актів надання послуг щодо зберігання та відпуску газу скрапленого, акти приймання-передачі талонів; товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (газу); податкові накладні; податкові накладні та банківські виписки.

Так, за визначенням абзацу першого підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) реалізація підакцизних товарів (продукції) - будь-які операції на митній території України, що передбачають відвантаження підакцизних товарів (продукції) згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами з передачею прав власності або без такої, за плату (компенсацію) або без такої, незалежно від строків її надання, а також безоплатного відвантаження товарів, у тому числі з давальницької сировини, реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Реалізація суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну, товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до підпункту 212.1.11 пункту 212.1 статті 212 ПК України платниками податку є особа - суб`єкт господарювання роздрібної торгівлі, яка здійснює реалізацію підакцизних товарів.

Згідно з підпунктом 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України об`єктами оподаткування є операції з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Підпунктом 214.1.4 пункту 214.1 статті 214 ПК України передбачено, що у разі обчислення податку із застосуванням адвалорних ставок базою оподаткування є вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу.

За визначенням пункту 215.1 статті 215 ПК України до підакцизних товарів належать, зокрема, нафтопродукти, скраплений газ, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, паливо моторне альтернативне.

Згідно з ДСТУ 4303:2004 "Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять" роздрібна торгівля - це вид економічної діяльності в сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачу та надавання йому торговельних послуг. Торговельна послуга передбачає здійснення додаткової діяльності суб`єкта господарювання в сфері роздрібної та оптової торгівлі з надання допомоги покупцям у здійсненні договору купівлі-продажу товарів, їх доставляння та використовування.

З аналізу наведених норм вбачається, що об`єктом оподаткування акцизним податком є будь-які операції з роздрібної реалізації нафтопродуктів кінцевим споживачам незалежно від форми розрахунків.

Пунктом 216.9 статті 216 ПК України передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів є дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", а у разі реалізації товарів фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, - є дата надходження оплати за проданий товар.

У статті 2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Відповідно до пункту 10 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 N 1442 (далі - Правила N 1442, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару. У розрахунковому документі зазначається інформація про форму здійснення розрахунку. Розрахунки за продані нафтопродукти із застосуванням згідно з договорами талонів чи відомостей на відпуск нафтопродуктів здійснюються виключно через установи банків.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що діючим на час виникення спірних правовідносин законодавством чітко визначено можливість розрахунку за придбані у роздріб нафтопродукти як у готівковій формі, так і з використанням відомостей на відпуск, талонів, платіжних карток, смарт-карток (паливних карток).

У свою чергу, згідно з пунктом 10.3.1.1 Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 N 281/171/578/155 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02.09.2008 за N 805/15496) (далі - Інструкція), розрахунки під час відпуску нафтопродукту власникам автотранспорту за готівку здійснюються на АЗС з використанням РРО, які відповідають технічним вимогам до їх застосування та внесені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій згідно з Положенням про Державний реєстр реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року N 1315.

При цьому, пунктом 10.3.1.3 вказаної Інструкції встановлено, що облік реалізації нафтопродуктів ведеться через зареєстрований, опломбований у встановленому порядку та переведений до фіскального режиму роботи РРО з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій кожною АЗС, яка здійснює розрахунки із споживачами готівкою. Відпуск нафтопродуктів за готівку відображається у Змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

Згідно з пунктом 10.3.4.2 Інструкції відпуск нафтопродуктів за платіжними картками відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП.

Відповідно до пункту 10.3.2.1 Інструкції відпуск нафтопродуктів за безготівковим розрахунком за відомостями здійснюється АЗС на підставі договорів, укладених між підприємством та споживачем. Відпуск нафтопродуктів відображається у відомості на відпуск нафтопродуктів за формою N 16-НП (додаток 16).

Пунктом 10.3.2.2 Інструкції передбачено, що підприємства, АЗС на підставі відомостей про відпуск нафтопродуктів періодично, але не менше одного разу на місяць, виписують зведені відомості-рахунки кожному споживачу за марками нафтопродуктів та цінами, установленими протягом місяця. У рахунках обов`язково зазначаються кількість та загальна вартість відпущених нафтопродуктів, у тому числі податок на додану вартість.

Звіряння розрахунків з споживачами за відпущені нафтопродукти здійснюється щомісяця не пізніше п`ятого числа наступного за звітним місяця.

Відпуск дизельного палива за відомостями відображається у змінному звіті АЗС за формою N 17-НП за марками та видами.

Відповідно до пункту 6 розділу V Порядку заповнення та подання декларації акцизного податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 23.01.2015 N 14, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за N 105/26550 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), додаток 6 "Розрахунок суми акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів" заповнюється окремо для кожного місця здійснення реалізації підакцизних товарів із обов`язковим зазначенням відповідного коду за КОАТУУ в такому порядку:

1) у графі 2 "Вид товару" вказується назва товару (продукції), який (яку) статтею 215 розділу VI Кодексу віднесено до підакцизних;

2) у графах 3, 4 "Вартість (з податком на додану вартість) підакцизних товарів, що реалізовані у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування" вказується:

графа 3 - загальна вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі та у мережі громадського харчування споживачам незалежно від форми розрахунків;

графа 4 - вартість (з податком на додану вартість) реалізованих підакцизних товарів у роздрібній торговельній мережі споживачам незалежно від форми розрахунків для їх комерційного використання, тобто для подальшої реалізації кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання;

3) у графі 5 "Вартість підакцизних товарів до оподаткування, грн (гр. 3 - гр. 4)" вказується різниця між графами 3 та 4 цього розрахунку;

4) у графі 6 "Ставка податку, %" проставляється розмір ставок акцизного податку у відсотках, встановлених підпунктом 215.3.10 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Кодексу;

5) у графі 7 "Сума податкового зобов`язання, що підлягає сплаті до бюджету, грн (гр. 5 х гр. 6)" вказується сума акцизного податку, що визначається шляхом множення графи 5 на графу 6.

Таким чином, до графи 3 додатка 6 декларації акцизного податку мають бути внесені дані граф 8, 9, 10, 11, 12 Змінного звіту АЗС за формою N 17-НП, а до графи 4 дані граф 9 (за відомостями), 10 (за талонами), 12 (за іншими документами).

За наведених обставин, при відпуску нафтопродуктів через мережу АЗС здійснюється розрахункова операція, дата якої є датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів) згідно з пунктом 216.9 статті 216 ПК України.

Пунктом 2 Правил N 1442 встановлено, що роздрібний продаж нафтопродуктів здійснюється через мережу автозаправних станцій (далі - АЗС), що призначені для відпуску споживачам нафтопродуктів. Продаж нафтопродуктів (крім бензину, дизельного палива, скрапленого вуглеводневого газу) у дрібній розфасовці здійснюється також через спеціалізовані магазини, що продають товари господарського вжитку (далі - спеціалізовані магазини).

Відповідно до пункту 34 Правил N 1442 заправка автомобілів та інших транспортних засобів населенню провадиться оператором АЗС через паливо-, масло- та газороздавальні колонки. Дозволяється також відпускати нафтопродукти (крім скрапленого вуглеводневого газу) в тару споживача (металеві каністри).

З аналізу наведених норм вбачається, що через мережу АЗС здійснюється саме роздрібний продаж нафтопродуктів, оскільки відпуск пального відбувається через паливо-, масло- та газороздавальні колонки кінцевому споживачу.

Щодо поняття некомерційного використання, то суд вважає, що у значенні, в якому його вжито у ПК України, нормативно-правових актах, що регулюють порядок реалізації нафтопродуктів у роздріб, його слід розуміти як таке, що виключає подальшу реалізацію нафтопродуктів кінцевим споживачам незалежно від форми розрахунків.

Оскільки через мережу АЗС здійснюється реалізація нафтопродуктів у роздріб кінцевому споживачу з метою некомерційного використання, то контролюючий орган у межах спірних правовідносин не мав обов`язку встановлення факту використання контрагентом позивача придбаних нафтопродуктів з тією чи іншою метою.

Крім того, акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів повинен відображатися у розрахунковому документі (фіскальному чеку) як окрема податкова група, що відповідає вимогам щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2002 N 199, якими визначено формат та розрядність даних, що зберігається у фіскальній пам`яті РРО, у якому передбачено відображення не менше 6 груп з оподаткування товарів (послуг).

Враховуючи підпункт 3.5 пункту 3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 01.12.2000 року N 614 (приписи якого були чинними на момент спірних відносин), рядок 9 розрахункового документа (назва податку, літерне позначення ставки податку, ставка податку у відсотках, сума податку) може повторюватися відповідно до кількості податкових груп, тобто не менше 6.

Таким чином, акцизний податок з роздрібного продажу підакцизних товарів повинен відображатись у розрахунковому документі (фіскальному чеку) як окрема податкова група. Ставка (розмір) акцизного податку вже закладена в ціні товару пального та відображена на АЗС як ціна пального. При цьому, диференціації цін пального на АЗС для комерційного чи некомерційного (особистого) використання немає.

Відтак, через мережу АЗС здійснюється роздрібний продаж нафтопродуктів кінцевому споживачеві (пункт 2 Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами та ДСТУ 4303:2004 "Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять"), а тому такі операції оподатковуються акцизним податком відповідно до підпункту 213.1.9 пункту 213.1 статті 213 ПК України.

Дата здійснення розрахункової операції відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" через мережу АЗС, є датою виникнення податкових зобов`язань щодо реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів (нафтопродуктів).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що податкові зобов`язання зі сплати акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів під час здійснення розрахункових операцій.

Правова позиція суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2018 у справі N 813/4238/15, від 20.04.2018 у справі N 820/10856/15, від 20.06.2018 у справі N 803/1118/16, від 27.08.2018 у справі N 805/2565/16-а.

Наведене підтверджується і змінами, які в подальшому внесені до законодавства, зокрема, Законом України від 24.12.2015 N 909-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році", який набрав чинності з 01.01.2016, абзац другий підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України уточнено й згідно з яким реалізацією суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів вважається, крім іншого, фізичний відпуск з автозаправної станції та/або автомобільної газозаправної станції товарів, зазначених у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу, незалежно від форми розрахунків.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, суд дійшов висновку, що податкові зобов`язання зі сплати 5 % акцизного податку з роздрібного продажу підакцизних товарів виникають у особи, яка безпосередньо здійснює відпуск нафтопродуктів з колонок через мережу заправних комплексів (АЗС) безпосередньо споживачам, незалежно від умов продажу нафтопродуктів та форми розрахунків (готівкова, безготівкова) під час здійснення розрахункових операцій, у зв`язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 21.06.2016 № є правомірним та скасуванню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001 рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Атум-2003" (01015, м. Київ, вул. Московська, 41/8, ідентифікаційний код 32593650) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко