Справа № 160/9400/19
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2022 року м.Дніпросправа № 160/9400/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Кругового О.О., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 160/9400/19 (суддя Турова О.М., справа розглянута в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (правонаступником є Головне управління ДПС у Дніпропетровській області) (далі відповідач) від 11.09.2019р. №Ф-;

- рішення № від 12.07.2019р. про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року було задоволено адміністративний позов позивача у повному обсязі, визнано протиправними та скасовані оскаржені рішення відповідача та вимогу контролюючого органу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги відповідач зазначає, що вже є рішення суду, що набрало законної сили, яким було скасоване податкове повідомлення-рішення № від 19.07.2019р., тому в частині вимог позивача про скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12.07.2019р. провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п.4 ч.1 ст. 238 КАС України. Стосовно вимог позивача про скасування вимоги про сплату боргу, відповідач вважає, що такі задоволенню не підлягали. Так, під час документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , було встановлено порушення позивачем приписів п.177.2, п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, яке виникло внаслідок заниження останнім суми чистого оподатковуваного доходу у розмірі 17573897,79грн.. Позивачем здійснювалася господарська діяльність без державної реєстрації шляхом реалізації протягом 2013-2018р.р. об`єктів нерухомого майна (квартир), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 18249175,79грн., без відображення отриманого доходу у річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи, у зв`язку із чим занижено суму чистого оподаткованого доходу. При цьому, внаслідок заниження ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р., останнім занижено і суму єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу (занижено базу нарахування ЄСВ), у загальному розмірі 198051,40грн.. Наполягає, що відповідачем, як контролюючим органом, правомірно винесено оскаржену вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2019 року №Ф- і підстави для її скасування у суду були відсутні.

Позивач своїм правом на подачу до суду письмового відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

Апеляційний розгляд справи здійснено за правилами ст. 311 КАС України, в порядку письмового провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків - фізична особа в ДПІ у Шевченковському районі м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

У період з 23.05.2019 року по 05.06.2019 року на підставі п.п.20.1.4 п.20. ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1, п.п.78.1.2, п.п.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, п.2 ч.1 ст.13 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та наказу від 26.04.2019 №2552-п була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності платника податків ОСОБА_1 з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 (далі - акт перевірки).

У акті перевірки посадова особа контролюючого органу зазначила про те, що згідно з інформацією, отриманою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що протягом 2013-2018 років платником податків ОСОБА_1 здійснювалось відчуження об`єктів нерухомого майна. Так, відповідно до наявної податкової інформації позивач протягом 2013-2018 років отримав дохід від реалізації об`єктів нерухомого майна (квартир), які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 18 249 175, 79 грн., який підлягає відображенню в річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи. Перевіркою дотримання встановленого порядку подання (у випадках коли таке подання є обов`язковим) податкової декларації встановлено, що податкові декларації про майновий стан і доходи за 2013-2016р.р. та за 2018 рік ФО ОСОБА_1 до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС не надавались, чим порушено п.п.49.18.5 п.49.18 ст.49 ПК України. Також контролюючий орган прийшов до висновку про порушення позивачем вимог п. 44.1, п.44.3 ст. 44, п.85.2 ст.85, п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України у зв`язку з ненаданням до перевірки Книги обліку доходів і витрат. Окрім того, зважаючи на те, що відповідно до інформації, наданої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області листом від 25.02.2019 №1004-1.15/470, ОСОБА_1 , він же є замовником робіт, отримав Декларацію про початок виконання будівельних робіт, номер реєстрації ДП 95, на об`єкт - Будівництво 17-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 , а будівництво самостійних об`єктів нерухомості, як за власні, так і залучені кошти, є безумовним свідченням того, що збудований об`єкт нерухомості передбачав отримання прибутку від подальшого продажу, що є неодмінною характерною рисою підприємницької діяльності, при цьому, продаж протягом 2013-2018р.р. значної кількості однотипних об`єктів нерухомості (квартир) є свідченням систематичної діяльності, контролюючий орган прийшов до висновку, що комплекс послідовних цілеспрямованих дій, метою яких є будівництво та подальший продаж ряду однотипних об`єктів нерухомості (квартир), з метою отримання прибутку, є свідченням того, що відповідна діяльність для цілей оподаткування має кваліфікуватися як підприємницька. Контролюючий орган прийшов до висновків, що відповідно до п.63.2, п.63.3, п.63.5 ст.63 ПК України, позивач з 01.01.2013 року набув обов`язок щодо реєстрації або взяттю на облік в органах ДФС, що тягне за собою відповідне застосування всіх обов`язкових правил, які пов`язані зі сплатою до бюджету податків, зборів і платежів у минулому періоді відповідно до правового статусу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

У ході проведення перевірки встановлено, що ОСОБА_1 занижено суму чистого оподатковуваного доходу на суму 17 573 897,79 грн., у тому числі: за 2013 рік - 9 693 598,0 грн., 2014 рік - 4 016 262,87 грн., 2015 рік - 1 271 480,0 грн., 2016 рік - 2 479 432,92 грн., 2018 рік - 113 124,0 грн., яке виникло внаслідок здійснення господарської діяльності без державної реєстрації.

З урахуванням сум ПДФО та військового збору, сплачених ОСОБА_1 під час проведення операцій з продажу власного нерухомого майна при нотаріальному посвідченні договорів, перевіркою встановлено заниження ОСОБА_1 :

- ПДФО у загальному розмірі 2 422 566,32 грн., у тому числі: за 2013 рік - 1 200 922,8 грн.; 2014 рік - 493 997,88 грн.; 2015 рік - 193 155,0 грн.; 2016 рік - 431 998,28 грн.; 2017 рік - 87 786,24 грн.; 2018 рік - 14 706,12 грн.; застосовано штрафну санкцію у розмірі 605 641,58 грн.;

- заниження військового збору у загальному розмірі 58 332,92 грн., у тому числі: за 2015 рік - 19 072,2 грн.; 2016 рік - 37 191,49 грн.; 2017 рік - 372,37 грн.; 2018 рік - 1 696,86 гривень.

Також відповідачем було встановлено заниження позивачем сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу в розмірі 198 051, 40 грн.

Окрім того, з урахуванням доходу, отриманого у січні 2013 року - 1 521 700 грн., ОСОБА_1 , на думку податкової, в порушення пункту 181.1 статті 181, пункту 183.2 статті 183 Податкового кодексу України, в термін до 11.02.2013 року не подав до ДПІ заяву для обов`язкової реєстрації, як платника ПДВ. Обов`язковість реєстрації ОСОБА_1, як платника ПДВ у перевіряємому періоді та, відповідно, правовий статус платника ПДВ тягне за собою застосування всіх обов`язкових правил, які пов`язані з ним (подання звітності з ПДВ, сплати ПДВ, реєстрації податкових накладних тощо). В результаті встановлених порушень перевіркою визначено позивачу суму податкового зобов`язання з ПДВ у розмірі 3 345 497 гривень. Під час перевірки також було виявлено не складання позивачем податкових накладних в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку визначеному законодавством усього на суму ПДВ 907864 грн. В ході перевірки своєчасності надання платником податків ОСОБА_1 податкових декларацій з податку на додану вартість встановлено, що платник податків декларації по ПДВ за період з 01.02.2013 по 31.12.2018 року не надавав, чим порушив п.49.1, п.49,2, п.п.49.18.1, п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України.

Також перевіркою встановлено, що протягом перевіряємого періоду ОСОБА_1 був платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Відповідно до абзацу "ґ" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПКУ, з урахуванням норми підпункту 266.8.1 пункту 266.8 статті 266 ПКУ, контролюючий орган вирішив, що суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, по житловим будинкам, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 підлягають збільшенню на 25000,00 грн. за кожний такий об`єкт, а враховуючи те, що об`єкти нерухомості знаходилися у власності 5 місяців, то сума податку становить 10 416,66 грн. (25 000 грн. : 12 (місяців) х 5 (місяців)).

За результатами перевірки, було встановлено і заниження бази, на яку нараховується військовий збір за період з 01.01.2015 року по 31.12.2018 року у сумі 4539314,92 грн., що призвело до не нарахування та не сплати військового збору на загальну суму 58332,92 грн.

З урахуванням викладеного, контролюючий орган в акті перевірки дійшов висновку про порушення фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 вимог чинного законодавства, а саме:

- п. 177.2, п.п. 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПКУ донарахована сума податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб платнику податків ОСОБА_1 за період з 01.01.2013 по 31.12.2018 складає всього 2422566,32 грн., у т.ч. по періодам: за 2013 рік - 1200922,80 грн.; за 2014 рік - 493997,88 грн.; за 2015 рік - 193155,00 грн.; за 2016 рік - 431998,28 грн.; за 2017 рік - 87786,24 грн.; за 2018 рік - 14706,12 грн.;

- п.п.1.2 п.161 підрозділу 10 розділу XX ПКУ в частині заниження об`єкта оподаткування військовим збором, в результаті чого донараховано суму військового збору, яка підлягає сплаті до бюджету за перевіряємий період всього, у сумі 58332,92 грн.;

- п.2 част.1 ст.7, част.2, 3 ст.9 розділу III Закону №2464 та п. 10, 11 розділу IV Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 р. № 435, в результаті чого донараховано суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у перевіряємому періоді всього у розмірі 688 210,00 грн., у т.ч. по періодам: за 2013 рік на суму 68080,36 грн., за 2014 рік на суму 28739,93 грн., за 2015 рік на суму 30627,61 грн., за 2016 рік на суму 32725,00 2017 рік на суму 18062,00 грн., за 2018 рік на суму 19816,50 грн.

- п.181.1 ст. 181, п. 183.2, п.183.4 ст.183, з урахуванням вимог п. 183.10 ст.183, п.187.1 ст.187 Кодексу в частині не нарахування та не сплати до бюджету податку на додану вартість, в результаті чого донараховано ПДВ за перевіряємий період всього на суму у розмірі 3 345 497грн.;

- п.201.1. ст. 201 з урахуванням норм п.202.1 ст.202 ПКУ в частині не складання податкових накладних в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, усього на суму ПДВ 907864 грн.;

- п.49.1, п.49,2, п.п.49.18.1, п.49.18 ст.49 Кодексу, в частині не надання податкових декларацій з податку на додану вартість за звітний період лютий 2013-грудень 2018 року;

- п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, п. 85.2 ст. 85, п. 177,10. ст. 177 Кодексу, в частині не надання первинних документів;

- п.п.177.5.2 п.177.5 ст.177, пп. 49.18.5 п. 49,18 ст. 49 Кодексу, в частині не подання податкових декларацій про майновий стан і доходи 2013-2016 та 2018 роки.

На підставі висновків акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області були прийняті наступні податкові повідомлення-рішення від 19.07.2019 року:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 3 028 207,90 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями 2 422 566,32 грн., за штрафними санкціями 605 641,58 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування" за штрафними санкціями у розмірі 850 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Військовий збір" на загальну суму 72 916,15 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями - 58332,92 грн. та за штрафними санкціями - 14583,23 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів" у розмірі 10416,66 грн. за податковими зобов`язаннями;

- №, яким до позивача було застосовано штрафну санкцію у розмірі 510 грн.,

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на загальну суму 4181871,25 грн., з яких: за податковим зобов`язанням 3345497 грн., за штрафними санкціями 836 374,25 грн.;

- №, яким до позивача застосовано штрафну санкцію за відсутність реєстрації податкових накладних в ЄРПН на суму 453 932,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" за штрафними санкціями у розмірі 4250 гривень.

Також, зважаючи на те, що в акті перевірки від 12.06.2019 року встановлено факт заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р. на суму 688210,00грн., виникло заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у загальному розмірі 198 051,40грн., відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2019 року №Ф- на суму 198051,40грн. та рішення від 12 липня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 56121,68грн..

Не погоджуючись із прийнятими відносно нього податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до Державної фіскальної служби України із скаргою від 08.08.2019 року, яка рішенням Державної фіскальної служби України від 11.10.2019 року була задоволена частково: скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 19.07.2019 року №; залишено без змін податкові повідомлення-рішення № від 19.07.2019, № від 19.07.2019, № від 19.07.2019, № від 19.07.2019, № від 19.07.2019, № від 19.07.2019, № від 19.07.2019.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду з позовом про визнання їх протиправними та скасування.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі №160/11054/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень було задоволено частково, визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області було залишено без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року у справі № 160/11054/19 - без змін.

У даній справі, предметом оскарження є винесені відповідачем на підставі акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2019 року №Ф- на суму 198051,40грн. та рішення від 12 липня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 56121,68грн..

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про протиправність сформованих відповідачем рішення та вимоги. При цьому, суд виходив із того, що рішенням суду у справі №160/11054/19, яке набрало законної сили 07.10.2020 року, встановлено протиправність та хибність висновків контролюючого органу, зазначених в акті перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р., та, відповідно, встановлено протиправність податкового повідомлення-рішення від 19.07.2019р. № і скасовано його. Оскільки висновок відповідача про заниження позивачем сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р., який відображено в акті перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , є похідним від висновку відповідача про заниження позивачем у вказаний період чистого оподатковуваного доходу, що свого підтвердження в ході розгляду справи №160/9400/19 не знайшов, відтак, підстави стверджувати про заниження позивачем єдиного внеску за вищевказаний період відсутні.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані нормами Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08 липня 2010 року №2464-VI (тут і надалі - Закон №2464-VI, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом приписів статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є:

1) роботодавці:

підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами;

фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

дипломатичні представництва і консульські установи України, філії, представництва, інші відокремлені підрозділи підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), утворені відповідно до законодавства України, які мають окремий баланс і самостійно здійснюють розрахунки із застрахованими особами;

дипломатичні представництва і консульські установи іноземних держав, філії, представництва та інші відокремлені підрозділи іноземних підприємств, установ та організацій (у тому числі міжнародні), розташовані на території України;

підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, військові частини та органи, які виплачують грошове забезпечення, допомогу по тимчасовій непрацездатності, допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами, допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства для таких осіб:

військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, у тому числі тих, які проходять військову службу під час особливого періоду, визначеного законами України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про військовий обов`язок і військову службу";

патронатних вихователів, батьків-вихователів дитячих будинків сімейного типу, прийомних батьків, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства;

осіб, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами;

осіб, які проходять строкову військову службу у Збройних Силах України, інших утворених відповідно до закону військових формуваннях, Службі безпеки України та службу в органах і підрозділах цивільного захисту;

осіб, які доглядають за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відповідно до закону отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та/або при народженні дитини, усиновленні дитини;

одного з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікунів, піклувальників, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, а також непрацюючих працездатних осіб, які здійснюють догляд за особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, якщо такі непрацюючі працездатні особи отримують допомогу, надбавку або компенсацію відповідно до законодавства;

інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції (у тому числі постійне представництво інвестора-нерезидента), що використовує працю фізичних осіб, найнятих на роботу в Україні на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем в Україні, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців);

4) фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

5) особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності;

5-1) члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах;

15) особи, які беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

База нарахування єдиного внеску визначена у статті 7 Закону №2464-VI.

Зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Частиною другою статті 9 Закону №2464-VI визначено, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення), або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті 9 Закону №2464-VI єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частиною одинадцятою статті 25 Закону №2464-VI встановлено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Таким чином, базою нарахування єдиного внеску, зокрема, для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VІ, є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб.

Як встановлено з акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 "Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року", за результатами її проведення контролюючим органом, зокрема, було встановлено порушення позивачем приписів п.177.2, п.п.177.4.4 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України шляхом заниження суми чистого оподатковуваного доходу на суму 17573897,79грн., яке виникло через здійснення господарської діяльності без державної реєстрації, внаслідок чого позивачеві донарахована сума податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2013 року по 31.12.2018 року всього у розмірі 2422566,32 грн. Вказане порушення описано у п.п.2.1.2 "Визначення загального оподатковуваного доходу" пункту 2.1 розділу 2 акта перевірки.

У зв`язку із встановленим фактом порушення на підставі акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 19.07.2019р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 3028207,90грн., з яких за основним платежем - 2422566,32грн. та штрафні санкції - 605641,58грн.

Також з акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 слідує, що, враховуючи порушення, викладені у п.п.2.1.2 "Визначення загального оподатковуваного доходу" пункту 2.1 розділу 2 цього акта перевірки, а саме: заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р., виникло заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу у загальному розмірі 198051,40грн.

Саме на підставі цього висновку та акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , контролюючим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2019 року №Ф- на суму 198051,40грн. та рішення від 12 липня 2019 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 56121,68грн., які оскаржуються в рамках даної справи.

Суд вірно встановив, що підставою для висновку про заниження позивачем сум єдиного внеску у загальному розмірі 198051,40грн. та в подальшому винесення спірних рішень у цій справі, є висновок контролюючого органу про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р., що стало наслідком винесення відповідачем податкового повідомлення-рішення від 19.07.2019р. №, яким збільшено суму грошового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 3028207,90грн., з яких за основним платежем - 2422566,32грн. та штрафні санкції - 605641,58грн.

Також судом встановлено, що податкове повідомлення-рішення від 19.07.2019р. №, як і інші податкові повідомлення-рішення, винесені контролюючим органом на підставі акта перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 , були оскаржені позивачем в судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07 жовтня 2020 року, у справі №160/11054/19 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень було задоволено частково, визнано протиправними і скасовані податкові повідомлення-рішення № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року, № від 19.07.2019 року; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Таким чином, рішенням суду у справі №160/11054/19, яке набрало законної сили 07.10.2020 року, встановлено протиправність та хибність висновків контролюючого органу, зазначених в акті перевірки від 12.06.2019 року №32475/04-36-13-04/ НОМЕР_1 про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу у період з 01.01.2013р. по 31.12.2018р., та, відповідно встановлено протиправність податкового повідомлення-рішення від 19.07.2019р. № і скасовано його, при цьому, встановлені цим рішенням обставини в силу приписів частини 4 статті 78 КАС України, при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи, стосовно яких встановлено ці обставини, не доказуються.

Колегія суддів, з урахуванням вище викладеного, зазначає, що оскільки висновки контролюючого органу щодо встановленого заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу визнано рішенням суду, що набрало законної сили, безпідставними та такими, що спростовано наданими позивачем доказами, та як наслідок, скасоване судом податкове повідомлення-рішення про збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, відповідно є підстави визнати необґрунтованим та неправомірним і донарахування відповідачем позивачу на визначені суми єдиного внеску та накладення штрафу згідно пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за донарахування не нарахованого єдиного внеску, за ці періоди.

В даному випадку є обгрунтованими висновки суду першої інстанції про протиправність рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 12 липня 2019 року та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 11.09.2019 року №Ф-.

Колегія суддів відхиляє і доводи відповідача про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.4 ч.1 ст. 238 КАС в частині вимог позивача про скасування рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Посилаючись на дану норму, відповідач стверджує, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску були предметом оскарження у справі № 160/11054/19 і судом визнано протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення № .

Такі доводи є помилковими, оскільки предметом оскарження у справі № 160/11054/19 серед інших було саме податкове повідомлення-рішення № від 19.07.2019року, яким ОСОБА_1 донараховано податкове зобов`язання з податку на додану вартість (а.с. 86).

В той же час у даній справі оскаржується рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 12.07.2019р. (а.с.32). Зазначене рішення не було предметом оскарження у адміністративній справі № 160/11054/19, судом не надавалася оцінка правомірності його винесення відповідачем.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В даному випадку відсутні підстави для закриття провадження у справі в частині позовних вимог про оскарження позивачем рішення № від 12.07.2019р..

Доводи, наведені у апеляційній скарзі відповідача, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 січня 2021 року у справі № 160/9400/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя О.О. Круговий

суддя А.А. Щербак