Справа № 420/24455/21
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (просп.Повітрофлотський,6, м.Одеса, 03168) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України за результатом якого позивач просить:

визнати дії фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, щодо встановлення розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звiльненнi за період з 03.10.2018 по 23.10.2020 в сумі 3299,75 грн., протиправними;

зобов`язати фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України провести перерахунок та виплатити ОСОБА_1 середнiй заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 03.10.2018 по 23.10.2020 виходячи із середньоденного грошового забезпечення 1466,90 грн., з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 у справі № 420/11276/20, залишеного постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 без змiн, фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України йому був виплачений середнiй заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 03.10.2018 по 23.10.2020, що підтверджується випискою по картковому рахунку АТ "Ощадбанк", яка містить інформацію про безготівкове зарахування на мій рахунок, на виконання вищезазначеного рішення суду, 08.10.2021 коштів в сумі 3 299,75 грн., яка є неправомірно розрахованою та значно меншою від необхідної.

Ухвалою суду від 09.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст. 262 КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позову зазначивши, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 року в адміністративній справі № 420/11276/20 Вiдповiдачем, враховуючи пропорційність, що повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, було нараховано та виплачено Позивачу і добровільному порядку середній заробіток в розмiрi 3 299,75 грн., що підтверджується витягом з карткового рахунку Позивача. Тобто, жодних фінансових зобов`язань у відповідача перед Позивачем на даний час немає. Відповідач вважає, що розрахунок розміру середнього заробітку є виключно дискреційним повноваженням державних органів (в межах закону), та жодним чином не повинні приводити до безпідставного збагачення Позивача, за рахунок держави.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 у справі №420/11276/20 визнано протиправними дії фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, щодо відмови ОСОБА_1 , викладеної в листі від 23.09.2020 року №305/1726, нарахувати та виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні; зобов`язано фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 03.10.2018 року по 23.10.2020 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 у справі № 420/11276/20, залишеного постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 без змiн, фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України йому був виплачений середнiй заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 03.10.2018 по 23.10.2020, що підтверджується випискою по картковому рахунку АТ "Ощадбанк", яка містить інформацію про безготівкове зарахування на мій рахунок, на виконання вищезазначеного рішення суду, 08.10.2021 коштів в сумі 3 299,75 грн.

Відповідач вважає, що вказану суму розраховано з порушенням та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Положеннями статті 12 вказаної Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

За правилами статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У свою чергу, статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Між позивачем та відповідачем існував спір щодо невиплати грошової компенсації за невикористанні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Позивачу було здійснено виплату Відповідачем в розмірі 41 805,76 грн. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.04.2020 року по справі № 420/2738/20;

Між позивачем та відповідачем існував спір щодо невиплати iндексації грошового забезпечення за минулі роки 2017- 2018 роки (при звільненнi).

Позивачу було здійснено виплату Відповідачем в розмірі 3 951,93 грн. на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.06.2020 року по справі № 420/2739/20.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.02.2021 у справі № 420/11276/20, залишеного постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду вiд 28.04.2021 без змiн, фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України йому був виплачений середнiй заробіток (середнє грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 03.10.2018 по 23.10.2020, що підтверджується випискою по картковому рахунку АТ "Ощадбанк", яка містить інформацію про безготівкове зарахування на мій рахунок, на виконання вищезазначеного рішення суду, 08.10.2021 коштів в сумі 3 299,75 грн.

Оскільки спеціальним законодавством, яким урегульовано порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні з військової служби, суд вважає за можливе застосувати до спірних відносин норми статей 116 та 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на отримання якого має позивач, суд враховує, що згідно з пунктами 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 Кодексу законів про працю України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц було додатково наголошено на тому, що не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають меті запровадження відшкодування, передбаченого статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах;

- співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Судом встановлено, що затримка у здійсненні виплати всіх належних позивачу сум була зумовлена наявністю спору між сторонами цієї.

При цьому, виплата грошової компенсації за невикористанні щорічної додаткової відпустки як учаснику бойових дій та iндексації грошового забезпечення за минулі роки 2017- 2018 роки була здійснена невідкладно після вирішення спору щодо права позивача на отримання таких виплат.

Визначаючись щодо розміру середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні суд враховує, що позивач є менш захищеною по відношенню до відповідача, стороною відносин публічної служби. Водночас у вказаних відносинах і позивач має діяти добросовісно щодо реалізації свої прав, а інтереси іншої сторони мають також бути враховані.

Отже, відносини публічної служби як різновид трудових відносин повинні ґрунтуватися на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у позивача можливості стягувати із відповідача надмірні грошові суми як відповідальність за несвоєчасний розрахунок під час звільнення спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання роботодавця виконувати зобов`язання щодо виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків службовцем.

Вирішуючи питання щодо розміру сум, які підлягають відшкодуванню позивачу за період затримки виплати грошового забезпечення, колегія суддів вважає за необхідне застосувати правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, відповідно до якої для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, можливо застосовувати дані Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за відповідні роки з яких можна розраховувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою забезпечення рівня свого життя.

З аналізу даних розміщених на офіційному сайті Національного банку України можна встановити розмір облікової ставки у відсотках річних за конкретний період та відповідно вирахувати суму середнього заробітку позивача, який підлягає відшкодуванню за період затримки розрахунку.

Так, на дату виключення позивача із списків особового складу (03.10.2018) розмір облікової ставки становив 18,0 % річних, тобто 0,024 відсотки за кожен день затримки розрахунку при звільненні, що становить від суми простроченої виплати у розмірі 22823,56 гривень - 10,98 гривень в день за кожен день прострочки.

При цьому, відповідач 14 вересня 2020 року нарахував позивачу 41805,76 грн., та 23 жовтня 2020 року (після звернення позивача до відповідача із заявою про нарахування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку) нарахував позивачу 3951,93 грн. (разом 45757,69грн.).

Оскільки позивач звільнений з військової служби 03.10.2018, а остаточний розрахунок проведений 23.10.2020, кількість днів затримки розрахунку становить 751 календарний день.

Таким чином, з огляду на характер цієї заборгованості, наявність спору між позивачем та відповідачем щодо суми заборгованості, звернення позивача до суду за вирішенням спору щодо недоотриманих коштів, а також враховуючи те, що усі інші належні до виплати при звільненні суми були виплачені у встановлений строк, суд приходить до висновку, що справедливою, пропорційною і такою, що відповідає критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення виплати належних позивачу сум при звільненні в сумі 45757,69 гривень, може вважатися виплата середнього заробітку в розмірі 8245,98 гривень, який розраховано із врахуванням періоду з часу несвоєчасного проведення розрахунку при звільненні по час остаточного розрахунку (751 днів) та приблизного розміру майнових втрат в разі несвоєчасно отриманих сум при звільненні (10,98 гривень за кожен день затримки).

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням наведеного, суд визнає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень слід вийти за межі позовних вимог та визнати дії фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, щодо встановлення розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звiльненнi за період з 03.10.2018 по 23.10.2020 в сумі 3299,75 грн., протиправними та зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (просп.Повітрофлотський,6, м.Одеса, 03168) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звiльненнi за період з 03.10.2018 по 23.10.2020 у сумі 4946,23р. (8245,98 грн. (сума яка підлягала сплаті) 3299,75 грн (сплачена сума)).

Отже, адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вбачає підстав для розподілу судового збору.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України (просп.Повітрофлотський,6, м.Одеса, 03168) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати дії фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, щодо встановлення розміру середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.10.2018 по 23.10.2020 в сумі 3299,75 грн., протиправними.

Зобов`язати Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України (просп. Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звiльненнi за період з 03.10.2018 по 23.10.2020 у сумі 4946,23р.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко