Справа № 160/7346/19
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року Справа № 160/7346/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Прудника С.В.
за участі секретаря судового засіданняАлєксєєнко К.С.
за участі: представника позивача: представника відповідача: Волнової Ю.М. Сігалової М.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро позовну заяву Державної установи Покровський виправний центр (№79) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги по сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень, -
01.08.2019 року Державна установа Покровський виправний центр (№79) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській, в якому просить:
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області в поданому відзиві позовні вимоги Державної установи Покровський виправний центр (№79) не визнало, просило відмовити в їх задоволенні. Відповідач зазначив, що Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 30.06.2018 року. Так, перевіркою правильності відображення у звіті про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів сум нарахованої заробітної плати, з яких утримується єдиний внесок, встановлено не нарахування та не відображення у звітності за період з 01.10.2016 року по 30.06.2018 року сум заробітної плати засуджених із врахування сум додаткової бази нарахування єдиного внеску на загальну суму 441 373,43 грн. На підставі акта перевірки податковим органом сформовано оскаржувану вимогу про сплату боргу (недоїмки) та винесено податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску. Прийняті податкові повідомлення-рішення, рішення та вимогу відповідач вважає законними, обґрунтованими та прийнятими відповідно до вимог діючого законодавства.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено. Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач будучи роботодавцем для засуджених осіб, виплачуючи їм заробітну плату, повинен був нараховувати та утримувати з заробітної плати всі обов`язкові податки, у тому числі збір - єдиний внесок, чого ним не робилось. Суд дійшов висновку, що позивач, як податковий агент, зобов`язаний своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу (заробітної плати) засуджених до позбавлення волі, а також єдиний внесок, незалежно від укладення письмового трудового договору із засудженими. Позивач, як податковий агент, зобов`язаний подавати у строки, встановлені законодавством, відповідну звітність. У випадку невиконання цих обов`язків нести визначену законодавством відповідальність. Враховуючи, що позивачем не спростовані зафіксовані порушення в акті перевірки, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішень та вимог.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, позивач звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі №160/7346/19, направивши справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За наслідками розгляду означеної касаційної скарги, постановою Верховного Суду від 29.09.2021 року касаційну скаргу Державної установи Покровський виправний центр (№79) задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі №160/7346/19 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції зазначив, що приймаючи рішення по суті суди попередніх інстанцій застосували положення статей 118, 120, 122 Кримінально-виконавчого кодексу України. Глава в якій знаходяться зазначені норми містить назву Праця засуджених до позбавлення волі. Отже, вказане викликає сумніви щодо можливості у цій справі, позивачем у якій є виправний центр, що виконує покарання, з огляду на приписи Закону, у виді обмеження, застосування положень законодавства, яке регулює працю засуджених до позбавлення волі.

Суд касаційної інстанції вважав, що судами попередніх інстанцій не досліджено положення про державну установу Покровський виправний центр (№79), в якому вказано який вид покарання виконує вказана установа. Не дослідження вказаного факту може призвести до застосування норм, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, та, відповідно, незастосування норм, які необхідно застосувати. До того ж, більшості з вказаних документів матеріали справи не містять, зокрема накази про працевлаштування засуджених осіб, довідки з їх працевлаштування, відомості нарахування заробітної плати кожному з засуджених, які були б надані позивачем у справі. Єдині розрахунки, які містяться в матеріалах справи це розрахунок повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих сум податку на додану вартість та зведена інформація про суми нарахованого єдиного соціального внеску за результатами перевірки, які є додатками до акта перевірки на підставі якого прийнятті оскаржувані рішення. Судами взагалі не досліджувалися документи створенні виправним центром, щодо працевлаштування засуджених, нарахування кожному з них заробітної плати, та відрахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.

Окрім того, одним з рішень яке оскаржується є податкове повідомлення-рішення, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за період з жовтня 2015 року до червня 2018 року.

Судами попередніх інстанцій не встановлено правомірності нарахування податку на доходи фізичних осіб в період з жовтня 2015 року до жовтня 2016 року, зокрема з рішень судів попередніх інстанцій залишається незрозумілим, яка сума є об`єктом оподаткування.

Верховний Суд зауважив, що суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності та взаємозв`язку за правилами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.

Судами попередніх інстанцій: не досліджено положення про державну установу Покровський виправний центр (№79), в якому вказано який вид покарання виконує вказана установа, що може призвести до застосування норм, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, та, відповідно, незастосування норм, які необхідно застосувати; не досліджено документи створенні виправним центром, щодо працевлаштування засуджених, нарахування кожному з них заробітної плати, та відрахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску; не встановлено правомірності нарахування податку на доходи фізичних осіб в період з жовтня 2015 року до жовтня 2016 року.

06.10.2021 року справа №160/7346/19 надійшла до канцелярії Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2021 року зазначена вище справа розподілена та 07.10.2021 року передана судді Пруднику С.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 року прийнято до провадження та призначено справу №160/7346/19 до розгляду у судовому засіданні. Зобов`язано Державну установу Покровський виправний центр (№79) подати до суду у відповідності до вимог ст. 94 КАС України: копії усіх первинних документів за період з 2015 року по 2018 рік щодо працевлаштування засуджених, нарахування кожному з них заробітної плати, та відрахування податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску (зокрема накази про працевлаштування засуджених осіб, довідки з їх працевлаштування, відомості нарахування заробітної плати кожному з засуджених). Зобов`язано Головне управління ДФС у Дніпропетровській області подати до суду: обґрунтовані та відповідні пояснення щодо нарахування податку на доходи фізичних осіб в період з жовтня 2015 року до жовтня 2016 року, вказавши про те, яка сума є об`єктом оподаткування; розрахунок та відповідні письмові пояснення щодо прийнятих ГУ ДФС у Дніпропетровській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 року №Ю- про встановлення заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 441 373,43 грн.; скасувати рішення № від 04.02.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску про застосування штрафних санкцій у розмірі 220 686,72 грн.; податкового повідомлення-рішення від 04.02.2019 року № про застосування до штрафних санкцій у сумі 510,00 грн. та податкового повідомлення-рішення від 04.02.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 502 230,54 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 286 989,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 215 242,09 грн. Вказані витребувані письмові докази слід було подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду у строк до 27.10.2021 року. Судом попереджено Державну установу Покровський виправний центр (№79) та Головне управління ДФС у Дніпропетровській області про можливість застосування судом заходів процесуального примусу, зокрема накладення штрафу та винесення окремої ухвали у разі невиконання вимог даної ухвали суду.

У судове засідання 16.02.2022 року прибули представник позивача та представник відповідача.

Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити його з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позові відмовити, посилаючись на доводи, наведені у письмовому відзиві на позов.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити з огляду на наступне.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Державна установа Покровський виправний центр (№79) зареєстрована 29.11.1999 року виконавчим комітетом Покровської міської ради Дніпропетровської області, належить до сфери управління Міністерства юстиції України та перебуває на обліку в Нікопольській ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області.

У період з 17.10.2018 року по 27.11.2018 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області на підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п. 77.1 ст. 77, п. 77.4 ст. 77 Податкового кодексу України, Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, згідно із наказом від 20.09.2018 року № 5416-п та плану-графіку проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання на 2018 рік, проведено документальну планову виїзну перевірку Державної установи Покровський виправний центр (№79) з питань повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, військового збору за період з 01.07.2015 року по 30.06.2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 року по 30.06.2018 року.

За результатами документальної планової виїзної перевірки Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області складено акт від 04.12.2018 року №70058/04-36-13-06/14319076.

Перевіркою встановлені порушення:

- п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 5 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині заниження бази оподаткування єдиним внеском заробітної плати засуджених осіб, в результаті чого підлягає нарахуванню єдиний внесок в загальній сумі 441 373,43 грн. за період з жовтня 2016 року по червень 2018 року;

- п. 171.1 ст. 171, пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168, пп. а п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині не перерахування до бюджету податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати засуджених осіб в загальній сумі 291 942,13 грн. за період з липня 2015 року по червень 2018 року;

- р. III Наказу Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4, зареєстрованого в Мін`юсті № 111/26556 від 30.01.2015 року Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку та Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку, пп. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України в частині подання з недостовірними відомостями податкових розрахунків за ф. 1-ДФ за період з III кварталу 2015 року по II квартал 2018 року.

На підставі вказаного акту перевірки від 04.12.2018 року контролюючим органом прийняті:

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.02.2019 року №Ю- про встановлення заборгованості (недоїмки) зі сплати єдиного внеску у розмірі 441 373,43 грн.;

- рішення № від 04.02.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 220 686,72 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 04.02.2019 року про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № від 04.02.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб, пені на суму 502 230,54 грн., у тому числі за податковим зобов`язанням 286 989,45 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 215 242,09 грн.

Не погодившись з прийнятими вимогою, податковими повідомленнями-рішеннями та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач 18.02.2019 року звернувся до Головного управління ДФС у м. Києві зі скаргою №79/4-881 з вимогою переглянути та скасувати вимогу, податкові повідомлення-рішення та рішення від 04.02.2019 року.

За результатами розгляду скарги Головне управління ДФС у м. Києві рішеннями від 13.03.2019 року № 4635110/26-15-10-01-11 та №46345/10/26-15-10-01-11 залишила її без розгляду, у зв`язку з поданням скарги до неуповноваженого органу.

Не погоджуючись із спірними рішеннями, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 162 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 163.1.1 п.163.1 ст. 163 ПК України).

Згідно з п. 164.1 ст. 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.

Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

За приписами пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 13 Закону України Про Державну кримінально-виконавчу службу в Україні трудові відносини засуджених регулюються законодавством про працю з урахуванням вимог кримінально-виконавчого законодавства.

Щодо дослідження положення про Державну установу «Покровський виправний центр (№79)», в якому вказано який вид покарання виконує вказана установа, що може призвести до застосування норм, які не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, та, відповідно, незастосування норм, які необхідно застосувати, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно Положення про Державну установу «Покровський виправний центр (№79)», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2018 р. № 2209/5, Виправний центр є державною установою, яка входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України, є бюджетною неприбутковою організацією, здійснює правозастосовні та правоохоронні функції (абз. 1, 6 п. 1, п. 3 Положення).

Дійсно, основним завданням ДУ «Покровський виправний центр (№79)» є виконання покарань у виді обмеження волі; забезпечення дотриманням прав осіб, які тримаються у виправному центрі, вимог нормативно-правових актів щодо виконання і відбування кримінальних покарань, реалізації їх законних прав та інтересів.

В той же час, праця засуджених осіб, використовувалась на підставі наказів про прийняття на роботу, з метою реалізації права засуджених на оплачувану працю, на підставі ч. 1 ст. 60 КВК України та ч. 3 ст. 24 КЗпП України, кожний засуджений прийнятий на роботу та залучений до суспільно корисної праці на весь період перебування в установі із зазначенням П.І.П року народження, статті, терміну позбавлення волі, розміщення в бригаді по найменуванням.

При цьому, ст. 60 КВК України визначені саме умови праці засуджених до обмеження волі.

Так, наведеною статтею встановлено, що засуджені до обмеження волі залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, як правило, на виробництві виправних центрів, а також на договірній основі на підприємствах, в установах чи організаціях усіх форм власності за умови забезпечення належного нагляду за їхньою поведінкою.

Праця засуджених до обмеження волі регулюється законодавством про працю, за винятком правил прийняття на роботу, звільнення з роботи, переведення на іншу роботу.

Переведення засуджених на іншу роботу, в тому числі в іншу місцевість, може здійснюватися власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом за погодженням з адміністрацією виправного центру.

Засудженим незалежно від усіх відрахувань належить виплачувати не менш як сімдесят п`ять відсотків загальної суми заробітку, а засудженим, які мають заборгованість за виконавчими документами, - не менш як п`ятдесят відсотків загальної суми заробітку.

Засуджені можуть залучатися без оплати праці лише до робіт з благоустрою виправних центрів і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення виправних центрів продовольством.

До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості в неробочий час і не більш як на дві години на день.

При цьому, строкові трудові угоди з засудженими особами не складались, при цьому, згідно ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України зі змінами, внесеними Законом України № 1492-VIII від 07.09.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених»:

«Засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.»

На підставі наданих для проведення перевірки первинних документів (відомостей нарахування заробітної плати засуджених осіб по підрозділах (щомісячні) , довідок з працевлаштування засуджених осіб (щомісячні), відомостей нарахування заробітної плати по кожному засудженому, де отримується заробітна плата), зведених відомостей про нарахування заробітної плати по підприємству що складаються з підсумкових сум, довідок про розподілу

На підставі наданих для проведення перевірки первинних документів (відомостей нарахування заробітної плати засуджених осіб по підрозділах (щомісячні), довідок з працевлаштування засуджених осіб (щомісячні), відомостей нарахування заробітної плати по кожному засудженому, де отримується заробітна плата), зведених відомостей про нарахування заробітної плати по підприємству що складаються з підсумкових сум, довідок про розподілу заробітної плати засуджених, звітності з ЄСВ встановлено, що підприємством занижено суми нарахованої заробітної плати засудженим особам, на які нараховується єдиний внесок за рахунок заниження бази нарахування єдиного внеску (за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати , не урахування додаткової бази нарахування ) засуджених на загальну суму 2006243,12 грн.

Крім того, згідно статті 118 Кримінально-виконавчого кодексу України зі змінами, внесеними Законом України № 1492-VIII від 07.09.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених» засуджені до позбавлення волі мають право працювати та залучаються до суспільно корисної праці у місцях і на роботах, визначених адміністрацією колонії, з урахуванням наявних виробничих потужностей, зважаючи при цьому на стать, вік, працездатність, стан здоров`я і спеціальність. Засуджені залучаються до оплачуваної праці, як правило, на підприємствах, у майстернях колоній, а також на державних або інших форм власності підприємствах за строковим трудовим договором, що укладається між засудженим і виправною колонією (слідчим ізолятором), за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції.

Згідно статті 120 Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129-ІУ, відповідно до якої форми і системи оплати праці, норми та розцінки зазначених осіб встановлюються нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань.

Згідно статті 122 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відтак, суд вважає, що доводи позивача з приводу того, що на діяльність ДУ «Покровський виправний центр (№79)» не розповсюджуються норми ст. ст. 118, 120, 122 КВК України є безпідставними.

Суд зазначає, що нормативно-правовим актом, яким встановлюється форма і система оплати праці осіб, засуджених до позбавлення волі є Інструкція про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затверджена наказом Міністерства юстиції України №396/5 від 07.03.2013 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України № 387/22919 від 11.03.2013 року (далі - Інструкція №396/5).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №396/5 засуджені залучаються до праці: у центрах трудової адаптації; у майстернях, підсобних господарствах установ та слідчих ізоляторів; на підприємствах установ виконання покарань; на підприємствах державної або інших форм власності за умови забезпечення їх належної охорони та ізоляції відповідно до укладених угод між установою, де відбуває покарання засуджений, та замовником; на роботах з господарського обслуговування установ та слідчих ізоляторів.

За п. 1.3 Інструкції №396/5, праця засуджених організовується з додержанням правил охорони праці, техніки безпеки і виробничої санітарії, встановлених законодавством про працю.

Згідно п. 3.1 Інструкції №396/5, засуджені до позбавлення волі працюють у місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи. Засуджені залучаються до суспільно корисної праці з урахуванням наявних виробничих потужностей залежно від статі, віку, працездатності, стану здоров`я, спеціальності.

У пункті 5.1 Інструкції №396/5 визначено, що праця засуджених оплачується відповідно до її кількості і якості.

Підприємства установ розраховують тарифні ставки, посадові оклади для диференціації оплати праці залежно від професії і кваліфікації засуджених, складності й умов виконуваних ними робіт.

Заробітна плата, нарахована засудженим, за умови виконання ними норми виробітку (денної, тижневої, місячної) або тривалості робочого часу (у тому числі при залученні до робіт на підприємствах державної або інших форм власності) не може бути менше законодавчо встановленого мінімального розміру заробітної плати.

Відповідно до п. 6.3 зазначеної Інструкції відрахування та відшкодування із заробітної плати засуджених здійснюється відповідно до законодавства з дотриманням такої черговості: податок з доходів фізичних осіб; аліменти; вартість одягу, взуття, білизни (крім вартості спецодягу); вартість харчування, комунально-побутових та інших наданих послуг (крім вартості спецхарчування); за виконавчими листами на користь громадян; за виконавчими листами на користь юридичних осіб; відшкодування матеріальних збитків, заподіяних засудженими державі під час відбування покарання.

Системний аналіз вказаних законодавчих норм дає підстави для висновку про те, що засуджені до позбавлення волі з метою залучення до суспільно корисної праці виконують трудові функції в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, в результаті чого їм забезпечується відповідна компенсація за виконану роботу, тобто заробітна плата, а також додержання правил охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та інших умов, встановлених законодавством про працю.

Примусовість характеру трудових відносин засуджених, а також мета їх виправлення та перевиховання зумовлює особливість регулювання таких відносин шляхом поєднання норм законодавства про працю та вимог кримінально-виконавчого законодавства, що, однак, не позбавляє виплачених засудженим сум доходу за виконану ними роботу ознак заробітної плати.

Норми податкового законодавства не встановлюють будь-яких особливостей оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і отримують заробітну плату за виконання суспільно корисної праці. У зв`язку з чим обкладення цих доходів податком здійснюється у загальному порядку.

Відповідно до пункту 176.2 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані:

а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок;

б) подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 січня 2015 року за № 111/26556.

Згідно п. 1.3 зазначеного Порядку, його дія поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, а також військовий збір, передбачений пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Кодексу.

Відповідно до п. 119.2 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень.

Відповідно до п. 127.1 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу.

Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платниками єдиного внеску є, зокрема, підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством.

Відповідно до 122 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі, залучені до суспільно корисної оплачуваної праці за строковим трудовим договором, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Засуджені мають право на загальних підставах на призначення та отримання пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених законодавством про пенсійне забезпечення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, як податковий агент, зобов`язаний своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу (заробітної плати) засуджених до позбавлення волі, а також єдиний внесок, незалежно від укладення письмового трудового договору із засудженими. Також позивач, як податковий агент, зобов`язаний подавати у строки, встановлені законодавством, відповідну звітність. У випадку невиконання цих обов`язків нести визначену законодавством відповідальність.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

При нарахуванні заробітної плати (доходів) фізичним особам з джерел не за основним місцем роботи ставка єдиного внеску, встановлена цією частиною, застосовується до визначеної бази нарахування незалежно від її розміру.

Згідно із ст. 9 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Під час розгляду справи судом було встановлено, що у перевіряємому періоді Державна установа Покровський виправний центр (№79) використовувала працю засуджених, що підтверджується наказами на працевлаштування, відомостями нарахування заробітної плати засуджених осіб по підрозділах (щомісячні), довідками з працевлаштування засуджених осіб, відомостями нарахування заробітної плати по кожному з засуджених, оборотно-сальдовими відомостями по бухгалтерських рахунках, зведеними відомостями про нарахування заробітної плати по підприємству, які складаються з підсумкових сум, довідками про розподіл заробітної плати засуджених осіб.

При цьому, Державна установа Покровський виправний центр (№79) самостійно веде табель обліку робочого часу засуджених, оформляє наряди виконання робіт, нараховує щомісячно заробітну плату засуджених, виконує функцію податкового агента в частині нарахування, утримання та сплати податку доходи фізичних осіб, військового збору.

Отже, суд вважає, що Державна установа Покровський виправний центр (№79) є роботодавцем та платником податків відповідно до діючого законодавства, яке не встановлює будь-яких особливостей оподаткування доходів фізичних осіб, які відбувають покарання у вигляді позбавлення волі і отримують заробітну плату за виконання суспільно корисної праці, у зв`язку з чим обкладення цих доходів податком здійснюється у загальному порядку.

Зміст спірних аналогічних правовідносин між виправним центром та засудженими в контексті необхідності сплати єдиного соціального внеску вже був предметом неодноразового розгляду Верховним Судом. Так, у постановах від 3 березня 2020 року у справі № 440/1512/19, від 17 березня 2020 року у справі № 809/710/17, від 3 квітня 2020 року у справі № 580/908/19, від 8 травня 2020 року у справі № 560/1391/19, від 10 червня 2020 року у справі №440/2590/19, від 18 червня 2020 року у справі №240/1700/19 від 08 листопада 2021 року Верховний Суд висловив правову позицію щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, відповідно до якої особи, засуджені до позбавлення волі, є найманими працівниками з особливим статусом та обмеженими трудовими правами, а виправна колонія в цих трудових відносинах виступає роботодавцем, а відтак є зобов`язаною нарахувати, утримати та сплатити суми єдиного внеску із заробітної плати таких осіб.

Такий правовий висновок Верховним Судом зроблено за результатом системного аналізу норм Закону №2464-VI, Інструкції №449, Кримінально-виконавчого кодексу України, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці" та Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 7 березня 2013 року №396/5, який дав підстави для висновку, що визначальним при вирішенні питання, чи повинна установа виконання покарання сплачувати єдиний внесок за залучених до суспільно корисної праці осіб, засуджених до позбавлення волі, є те, що відносини, які виникають у зв`язку з виконанням засудженими трудової функції, за своєю сутністю є трудовими. Виконання засудженими особами суспільно корисної оплачуваної праці гарантує цим особам право на загальнообов`язкове держане соціальне страхування, а установа виконання покарання, на яку згідно із законом покладено забезпечити організацію праці засуджених осіб, одночасно виступає їх страхувальником в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні.

При цьому, Верховний Суд зазначив, що засуджені до позбавлення волі виконують трудові функції в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією установи виконання покарань, їм гарантується виплата заробітної плати за виконану роботу, забезпечення умов охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та інших умов, встановлених законодавством про працю.

Також Верховний Суд констатував, що ці відносини за своєю сутністю і змістом є трудовими безвідносно до того, чи були дотримані встановлені трудовим законодавством вимоги щодо оформлення підстави для виникнення цих відносин.

З урахуванням зазначеного, суд відхиляє доводи позивача про те, що Державна установа Покровський виправний центр (№79) не є ні роботодавцем, ні податковим агентом по відношенню до засуджених, оскільки останньою, як встановлено судом та не заперечувалось представником відповідача, ведуться табелі обліку робочого часу засуджених, оформляють наряди виконання робіт, нараховується щомісячна заробітна плата засуджених за фактично відпрацьований ними час, що є суперечливим у разі не виконання функцій роботодавця чи податкового агента.

Судом встановлено, що загальна кількість засуджених осіб, яким фактично проводилось нарахування та виплата заробітної плати в період з 01.10.2016 року по 30.06.2018 року становила 886 осіб, у тому числі у жовтні 2016 року 23 особи, у листопаді 2016 року 23 особи, у грудні 2016 року 22 особи, у січні 2017 року 24 особи, у лютому 2017 року 21 особа, у березні 2017 року 31 особа, у квітні 2017 року 34 особи, у травні 2017 року 24 особи, у червні 2017 року 26 осіб, у липні 2017 року 22 особи, у серпні 2017 року 21 особа, у вересні 2017 року 24 особи, у жовтні 2017 року 19 осіб, у листопаді 2017 року 42 особи, у грудні 2017 року 76 осіб, у січні 2018 року 75 осіб, у лютому 2018 року 76 осіб, у березні 2018 року 78 осіб, у квітні 2018 року 78 осіб, у травні 2018 року - 73 особи, у червні 2018 року 74 особи.

Разом з тим, Державна установа Покровський виправний центр (№79) занизила базу нарахування єдиного внеску на суму 3 419 565,22 грн. за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених осіб із врахуванням сум додаткової бази нарахування єдиного внеску.

При цьому, доводи позивача щодо відсутності коштів для виплати податку на доходи фізичних осіб із заробітної плати засуджених осіб, відхиляються судом, оскільки відсутність коштів на рахунках не може стати підставою для порушення вимог податкового законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що не нарахування та не відображення позивачем у звітності суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2016 року по 30.06.2018 року за рахунок не включення до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених із врахуванням додаткової бази нарахування єдиного внеску та не включено до бази нарахування єдиного внеску заробітної плати засуджених на суму 3 419 565,22 грн., що призвело до заниження суми нарахованого єдиного внеску на суму 441 373,43 грн.

Щодо правомірності нарахування податку на доходи фізичних осіб в період з жовтня 2015 року до жовтня 2016 року суд зазначає, що згідно розгорнутого розрахунку фінансових санкцій за результатами перевірки ДУ Покровський виправний центр (№79) () визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в загальній сумі - 502231,54 грн., в т.ч.: основний платіж - 286989,45 грн., штрафна санкція -215242,09 грн. пеня - 0,00 грн. За даними ІС «Податковий блок» протягом 1095 днів податкове повідомлення-рішення по податку на доходи фізичних осіб (11010101) не виносились.

Стосовно доводів позивача з приводу того, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято 04.02.2019 року, тому зазначення в ньому періоду з жовтня 2015 року по січень 2016 рік із включенням суми несплаченого податку в розмірі 5268,22 грн. та штрафної санкції в розмірі 3951,17 грн. здійснено поза межами строку позовної давності (більше 1095 днів) згідно п. 102.1 ст. 102 ПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до акту перевірки, така проводилася з 17.10.2018 по 27.11.2018, водночас підлягав перевірці період з питань повноти та сплати податку з єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2011 по 30.06.2018.

Отже, період перевірки не перевищує 1095 днів, відтак суд відхиляє вказані доводи позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході судового розгляду довів обґрунтованість своїх висновків і правомірності прийнятих на їх підставі рішень.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність прийняття відповідачем контролюючим органом оскаржуваних вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 04.02.2019 року, податкового повідомлення-рішення від 04.02.2019 року № про застосування до штрафних санкцій у сумі 510,00 грн., податкового повідомлення-рішення від 04.02.2019 року № про збільшення суми грошового зобов`язання з податків та зборів та рішення № від 04.02.2019 року про застосування штрафних санкцій, у зв`язку з чим позовні вимоги є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудження і всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України, в судовому засіданні 16 лютого 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. Виготовлення рішення у повному обсязі здійснено 18 лютого 2022 року.

Керуючись ст. ст. 139, 242-243, 245-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Державної установи Покровський виправний центр (№79) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимоги по сплату боргу (недоїмки), рішення про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений 18 лютого 2022 року.

Суддя С. В. Прудник