Справа № 640/21124/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Київ № 640/21124/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково -

дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ

«КИЇВЗНДІЕП» (0113, м. Київ, бул. Лесі Українки, 26)

до Головного управління ДФС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка,

33/19)

про визнання протиправною та скасування вимоги від 03 липня 2018 року №Ю-

8095-17,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково - дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (надалі - позивач, ПАТ «КИЇВЗНДІЕП») з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить суд: скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03 липня 2018 року № Ю-8095-17.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що при формуванні спірної вимоги відповідач не врахував всі сплати за період з листопада 2015 року, коли було винесено першу вимогу та не враховано порядок сплати боргу через органи виконавчої служби, який відбувся з порушенням положень Інструкції про проведення виконавчих дій.

Також, позивач просив врахувати неодноразові оскарження вимог про сплату боргу в судовому порядку (наявні рішення суду, якими визнано протиправними та скасовано вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 26 листопада 2018 року по справі №826/10973/17; від 26 квітня 2018 року по справі № 826/14791/17; від 25 жовтня 2018 року по справі №826/7134/18), однак контролюючий орган ігнорує рішення суду та продовжує надсилати вимоги.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що оскаржувана вимога є правомірною, адже відповідно до інтегрованих карток платника податків АІС «Податковий блок» у позивача станом на 30 червня 2018 року наявний борг зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 509 253,38 грн.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій стверджував, що вимога про сплату штрафу повинна бути погоджена з органами Пенсійного фонду України та оформлена у вигляді рішення.

Представник контролюючого органу у запереченнях на відповідь на відзив вказав, що представник ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» безпідставно ототожнює рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені та порядок винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

З наявних матеріалів справи вбачається, що 03 липня 2018 року Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-8095-17, якою повідомлено позивача про те, що станом на 30 червня 2018 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 509 253,38 грн та зобов`язано ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» сплатити вказану суму заборгованості.

Незгода позивача із вказаною вимогою про сплату боргу (недоїмки) зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішення якого суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року № 2464-VI (надалі - Закон №2464-VI, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску, зокрема, є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно з пунктом 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19-3 цього Кодексу, зокрема, контролюють своєчасність подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати податків, зборів, платежів.

За приписами пункту 41.1 статті 41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до абзаців 1 і 2 частини 8 статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому, платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з органом доходів і зборів за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Частиною 7 статті 9 зазначеного Закону встановлено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

Відповідно до частин 5, 6, 10 статті 9 Закону №2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Для зарахування єдиного внеску в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, та його територіальних органах відкриваються в установленому порядку небюджетні рахунки відповідному органу доходів і зборів. Зазначені рахунки відкриваються виключно для обслуговування коштів єдиного внеску.

Обслуговування коштів єдиного внеску здійснюється згідно з положенням про рух коштів, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно частини 11 статті 9 Закону України №2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини 10 статті 25 Закону №2464-VI на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

У випадку несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску на платника єдиного внеску орган доходів і зборів накладається штраф у розмірі 20 відсотків від своєчасно не сплачених сум (пункт 2 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI).

Частиною 14 статті 25 Закону України №2464-VI встановлено, що про нарахування пені та застосування штрафів, передбачених цим Законом, посадова особа органу доходів і зборів у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом, приймає рішення, яке протягом трьох робочих днів надсилається платнику єдиного внеску.

Отже, вимога про сплату штрафу повинна бути погоджена з органами Пенсійного фонду України та оформлена у вигляді рішення.

Як вбачається з наданої позивачем звітності за 5 місяць 2018 року, загальна сума нарахованої заробітної плати, винагород за виконану роботу (надані послуги) за цивільно - правовими договорами, оплати допомоги по тимчасовій непрацездатності та допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами загалом становить 588 448,17 грн, з якої нараховано єдиний внесок на загальну суму 127 836,98 грн.

Позивачем в підтвердження сплати єдиного внеску за травень-червень 2018 року надано суду копії платіжних доручень: від 04 травня 2018 року на суму 698,29 грн., від 04 травня 2018 року на суму 1 757,08 грн., від 04 травня 2018 року на суму 66 888, 27 грн., від 10 травня 2018 року на суму 13 067,34 грн., від 16 травня 2018 року на суму 1 386,00 грн., від 17травня 2018 року на суму 334,31 грн., від 17 травня 2018 року на суму 31 360,33 грн., від 24 травня 2018 року на суму 782,74 грн., від 24 травня 2018 року на суму 1 328,86 грн., від 29 травня 2018 року на суму 2 944,39 грн., від 31 травня 2018 року на суму 1 526,85 грн., від 31 травня 2018 року на суму 1 629,14 грн., від 31 травня 2018 року на суму 4 247,13 грн., від 01 червня 2018 року на суму 669,20 грн., від 01 червня 2018 року на суму 64 787,15 грн., від 06 червня 2018 року на суму 15 250,62 грн.

Відповідно до пункту 8 розділу VІ Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, за рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Контролюючим органом винесено оскаржувану вимогу, при цьому, як зазначає відповідач, вимога сформована у зв`язку з наявністю в інтегрованій картці ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» податкового боргу зі сплати єдиного внеску станом на 30 червня 2018 року.

В матеріалах справи наявна інтегрована картка платника податку - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» з якої вбачається, що станом на 31 грудня 2017 року у позивача обліковувалась сума заборгованості у розмірі 499 200,94 грн, у тому числі недоїмка - 499 200,94 грн.

Як вбачається з інтегрованої картки, що станом на 30 червня 2018 року заборгованість позивача становила 509 253,38 грн, у тому числі недоїмка у розмірі 509 253,38 грн.

Отже, суми єдиного внеску, що надходили від ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» за період з 2015 - 2018 року зараховувались в рахунок сплати заборгованості (недоїмки, штрафів та пені) позивача, що утворилась станом на 31 грудня 2017 року та продовжує збільшуватись.

З аналізу матеріалів справи та норм права, суд дійшов висновку про те, що сума сформованої відповідачем заборгованості позивача, визначена у спірній вимозі про сплату боргу (недоїмки) є обґрунтованою.

При цьому, матеріали справи не містять доказів оскарження порядку зарахування відповідачем сум, які сплачують позивачем, зокрема, як єдиний внесок.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) прийнята відповідачем у відповідності до норм законодавства, а відтак, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Крім того, жодних доказів на підтвердження неправомірності визначення відповідачем суми заборгованості (недоїмки) матеріали справи не містять.

Позивач у позовній заяві, як на підставу для скасування спірної вимоги, посилається на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 листопада 2018 року по справі №826/10973/17, від 26 квітня 2018 року №826/14791/17, від 25 жовтня 2018 року у справі №826/7134/18, які набрали законної сили.

Суд не приймає до уваги посилання на рішення суду по справі № 826/14791/17, № 826/7134/18, оскільки підставою для скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), які оскаржувалися у вищезазначених рішеннях суду, слугувало ненадання відповідачем суду облікової карти платника єдиного соціального внеску, а отже, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, всупереч наведених процесуальних норм не підтвердив документально факт несвоєчасної сплати позивачем єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з серпня 2017 року по вересень 2017 року, який зарахований до бюджету, та відповідно наявність правових підстав для застосування відносно позивача штрафних санкцій та пені.

Як вбачається з рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року по справі № 826/10973/17, підставою для скасування спірної вимоги у зазначеному рішенні стало рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 року № 826/14791/17, яким скасовано вимогу про сплату боргу від 12 жовтня 2017 року № Ю-8095-17, яка винесена пізніше оскаржуваної в даній справі, а як встановлено приписами Закону №2464 вимога по сплату борг формується під одним порядковим номером до повного погашення боргу. Крім того, з картки платника єдиного внеску, долученої до відзиву, не вбачається наявності у позивача станом на 31 липня 2017 року податкового боргу зі сплати єдиного внеску на суму 540 587,05 грн. При цьому, відзив відповідача містить розбіжності щодо періоду виникнення відповідного боргу.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, частиною 7 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Вищий адміністративний суд України у листі від 14 листопада 2012 року №2379/12/13-12 зазначив, що передбачене частиною першої статті 72 КАС України (у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судом як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди також повинні враховувати вимоги частин 4 та 5 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо необхідності офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках витребувати ті докази, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.

Таким чином, підставою для скасування вимог про сплату боргу (недоїмки) у наведених вище судових рішеннях слугувало ненадання відповідачем доказів на підтвердження існування такої заборгованості (недоїмки).

Суд звертає увагу, що у даній справі відповідачем надано відповідні докази та доведено правомірність прийняття ним спірної вимоги про сплату боргу (недоїмки)

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновків про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на висновок суду про відмову в задоволенні адміністративного позову, підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Публічного акціонерного товариства «Український зональний науково - дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук