Справа № 440/18003/21
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/18003/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги:

визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування періодів роботи ОСОБА_1 : період роботи з 27.11.1987 по 01.11.1992 та з 16.04.1999 по 03.04.2008 до страхового стажу - протиправною.

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 : період роботи з 27.11.1987 по 01.11.1992 та з 16.04.1999 по 03.04.2008 до страхового стажу.

Під час розгляду справи суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі також відповідач, ГУПФУ в Полтавській області), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.12.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що позивачу протиправно не зараховано до загального стажу період роботи з 27.11.1987 по 01.11.1992 на підприємстві "Полтава нафтопродукт" за трудовою книжкою з підстав відсутності відтиску печатки підприємства, яке її видало. Позивач стверджував, що відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладена на власника підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган, а не на працівника. Також позивач вважав протиправною відмову у зарахуванні до страхового стажу підприємницької діяльності у період з 16.04.1999 по 03.04.2008 з підстав несплати страхових внесків у вказаний період. ОСОБА_1 зазначав, що з 02.12.1999 був зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця, про що свідчить відповідне Свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності-фізичної особи. Зауважував, що у відповідності до чинного на той час законодавства до трудового стажу фізичний осіб-підприємців зараховуються періоди проведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 31.12.2003 - на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності або довідки, виданої податковою інспекцією про перебування на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку.

Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався..

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд дійшов наступних висновків.

Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджено копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 .

30.08.2021 ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом щодо тривалості страхового стажу для визначення права на пенсію.

Листом від 27.09.2021 №10271-9326/С-02/8-1600/21 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що тривалість страхового стажу згідно документів, наданих до заяви від10.08.2021, та підтвердженого в установленому законодавством порядку, становить 15 років 4 місяці 7 днів (в тому числі період навчання з 01.09.1976 по 27.02.1981).

При цьому до страхового стажу не враховано:

- період роботи з 27.11.1987 по 01.11.1992, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення не завірений печаткою та підписом відповідальної особи, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.993 за №110;

- період підприємницької діяльності з 16.04.1999 по 03.04.2008, оскільки ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем за вказаний період не сплачувались страхові внески до Пенсійного фонду.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо незарахування періодів роботи з 27.11.1987 по 01.11.1992 та з 16.04.1999 по 03.04.2008 до страхового стажу, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Згідно статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується будь-яка робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (Закон №1058-ІV) періоди трудової діяльності і інші періоди, які враховувалися в стаж роботи для призначення пенсії до вступу у силу даного Закону, зараховуються в страховий стаж в порядку і на умовах, передбачених раніше діючим законодавством.

Згідно пункту 7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.200 №22-1, до заяви про призначення (перерахунку) пенсії додаються документи про стаж, які визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (Порядок №637).

Відповідно до Порядку №637 час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і, на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 р. зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності по загальній системі оподаткування до 01.07.2000 зараховується в страховий стаж за умови надання документів про сплату страхових внесків.

Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності з 01.07.2000 підтверджується даними персоніфікованого обліку.

Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" набув чинності з 1 січня 2004 року. Саме з цієї дати обчислюється не трудовий, а страховий стаж, який підтверджується даними персоніфікованого обліку. Для того, щоб до трудового стажу був зарахований період підприємницької діяльності з 1992 року, необхідно подати до Пенсійного фонду України за місцем реєстрації підприємця дві довідки (до 1 травня 1993 року і з 1 травня 1993 року по 31 грудня 1995 року), згідно встановленої форми (додаток № 1 до постанови КМУ від 12.08.93 №637), при умові, що підприємець за відповідний період сплачував страхові внески.

В довідці вказується тільки період сплати і не відображається розмір сплачених внесків. Якщо в архіві Пенсійного фонду відсутні дані про сплату підприємцем страхових внесків, цей період не може бути врахований при обчисленні пенсії.

Стаття 1 Закону №1058-IV визначає страховий стаж як період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно абзацу 1 частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частин другої та третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами статті 21 Закону №1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна облікова картка, в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки та офіційно повідомили про це відповідний орган доходів і зборів і мають відмітку в паспорті).

Персональна облікова картка застрахованої особи повинна містити такі відомості: частина персональної облікової картки, яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків: ідентифікаційний номер страхувальника; рік, за який внесено відомості; розмір страхового внеску до Пенсійного фонду за відповідний місяць; сума сплачених страхових внесків до Пенсійного фонду за відповідний місяць; страховий стаж; ознака особливих умов праці, які дають право на пільги в пенсійному забезпеченні; сума заробітної плати (грошового забезпечення, доходу), з якої сплачено страхові внески за відповідний місяць; сума доходу (прибутку) осіб, які провадять підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).

Згідно з пункту 1 частини другої статті 22 Закону №1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; надання страховим організаціям, що здійснюють страхування довічних пенсій; надання аудитору, який відповідно до цього Закону здійснює аудит Накопичувального фонду; обміну інформацією з централізованим банком даних з проблем інвалідності.

Відповідно до статті 106 Закону №1058-IV відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство - страхувальник, в якому працює позивач, так як саме воно нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Висновки щодо правозастосування

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі предметом спору є правомірність незарахування позивачу до страхового стажу періодів роботи з 27.11.1987 по 01.11.1992 у зв`язку з тим, що запис у трудовій книжці не завірений печаткою та підписом відповідальної особи; та періоду з 16.04.1999 по 03.04.2008 у зв`язку з несплатою позивачем як фізичною особою-підприємцем страхових внесків.

А відтак, виходячи з приписів частини другої статті 2 КАС України, суд перевіряє відповідність таких рішень критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а саме - чи прийнято такі рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 27.11.1987 по 01.11.1992 суд зазначає таке.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Трудова книжка позивача, копія якої залучена до матеріалів справи, містить записи: №15 від 27.11.1987 - про прийняття на посаду оператора АЗС Полтавського підприємства по забезпеченню нафтопродуктами, №16 від 01.01.1998- про переведення на посаду оператора АЗС, №17 від 01.11.1992 - про звільнення у зв`язку з переведенням на роботу в Полтавську обласну виробничо-комерційну фірму "Полтаванафтопродукт" /а.с. 23/.

Доводи пенсійного органу про те, що зазначені вище записи не засвідчені підписом та печаткою відповідальної особи, на переконання суду, не є достатньою підставою для висновку про незарахування періоду роботи позивача 27.11.1987 по 01.11.1992 до стажу трудової діяльності, оскільки особою, відповідальною за ведення трудової книжки є роботодавець, а не найманий працівник.

Недоліки заповнення окремих записів у трудовій книжці працівника не є підставою для обґрунтованого сумніву у дійсності стажу роботи, відображеного у відповідному записі. Наслідки допущення недоліків у внесенні запису в трудову книжку, що допущені роботодавцем, не повинні тягнути за собою правових наслідків для працівника.

Тому суд вважає, що стаж роботи позивача на посаді оператора АЗС Полтавського підприємства по забезпеченню нафтопродуктами з 27.11.1987 по 01.11.1992 має бути зарахований до його страхового стажу.

Щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 16.04.1999 по 03.04.2008 суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 4 Порядку №637, час роботи осіб, що займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності і на виключно їх праці, за період до 1 травня 1993 року зараховується в трудовий стаж за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків. Періоди провадження підприємницької діяльності зі застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі зі застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Аналізуючи вищенаведені норми права суд зазначає, що періоди провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності лише у разі перебування особи на спрощеній системі оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

Відповідно до підпункту 2 п. 2.1 Порядку № 22-1, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Отже, належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі №643/20104/15-а.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження здійснення підприємницької діяльності позивачем надано до суду: копію свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності від 02.12.1998, виданого виконавчим комітетом Октябрської районної ради м. Полтави Полтавської області /а.с. 20/, копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В03 №454697 /а.с. 26/.

Однак, вказані документи не містять інформації про сплату страхових внесків, а також щодо здійснення позивачем підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.

При цьому, позивачем не надано визначених законодавством торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків, а також доказів перебування у спірний період на спрощеній системі оподаткування.

Водночас, згідно довідки Головного управління ДПС у Полтавській області від 15.07.2021 з 06.12.19 №25418/6/16-31-240517 ФОП ОСОБА_1 у період з 16.04.1999 по 03.04.2008 перебував на загальній системі оподаткування, обліку та звітності /а.с. 14/.

Також, з копії довідки головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 29.06.2021 №1600-0504-8/44888, доданої позивачем до позовної заяви /а.с. 13/, судом встановлено, що відомості про сплату внесків ФОП ОСОБА_1 за період з 16.04.1999 по 31.12.2003 відсутні.

Позивачем зазначені обставини не спростовані.

Слід відмітити, що зі свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_1 від 02.12.1998, виданого виконавчим комітетом Октябрської районної ради м. Полтави Полтавської області /а.с. 20/, не вбачається, що позивачем здійснювалось провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку.

При цьому, будь-яких документів, що підтверджують провадження позивачем підприємницької діяльності у спірний період за спрощеною системою оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, а також сплату позивачем страхових внесків - до суду не надано, що дає підстави для висновку, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 16.04.1999 по 03.04.2008 .

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, за період з 16.04.1999 по 03.04.2008 перебував на спрощеній системі оподаткування та сплачував страхові внески.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у відповідача не було правомірних підстав для зарахування до страхового стажу для призначення пенсії позивачу періоду підприємницької діяльності позивача з 16.04.1999 по 03.04.2008 .

У зв`язку зі зазначеним, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 908,00 грн. Докази понесення інших витрат у справі відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 454,00 підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, буд. 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо незарахування періодів роботи ОСОБА_1 з 27.11.1987 по 01.11.1992 до страхового стажу - протиправною.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 27.11.1987 по 01.11.1992.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 454,00 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні нуль копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.С. Шевяков