Справа № 420/12513/21
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

04 лютого 2022 року м. Одеса
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/12513/21 від 20 вересня 2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного Фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу з 22 серпня 2018 року по 09 червня 2021 року, відповідно до положень статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплатити» №2050-ІІІ від 19.10.2000 року.

02 листопада 2021 року, Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/12513/21 строком пред`явлення до виконання 22 жовтня 2024 року.

26 січня 2022 року, на офіційну електронну адресу Одеського окружного адміністративного суду, від ОСОБА_1 надійшла заява у порядку статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема, щодо визнання протиправними дії вчинені суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду та встановлення судового контролю за виконанням рішення суду (вх.№ЕП/5552/22).

В обґрунтування вищевказаної заяви ОСОБА_1 зазначено, що нарахування компенсації втрати частини доходу Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області здійснено не вірно та не за весь період.

На думку ОСОБА_1 , рішення Одеського окружного адміністративного суду №420/12513/21 від 20 вересня 2021 року у виконано неналежним чином, а тому, наявні підстави для визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та зобов`язання пенсійного органу подати звіт про його виконання.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області яка полягає у не виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2021 року за справою №420/12513/21 у повному обсязі; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області негайно (без відстрочення) здійснити нарахування ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 22.08.2018 року по 09.06.2021 року у відповідності до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області негайно (без відстрочення) здійснити виплату нарахованої ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів за період з 22.08.2018 року по 09.06.2021 року у відповідності до вимог Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року; встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати протягом п`ятнадцяти днів, з дня набрання ухвалою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Вирішуючи питання щодо відповідності заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дії вчинені суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду по адміністративній справі №420/12513/21 вимогам статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд зазначає наступне.

Виконання судового рішення, як завершальна стадія судового провадження, є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Практика Європейського суду з прав людини (справи «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції») вказує, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Відповідно до Конституції України, основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129), суд ухвалює рішення іменем України, а судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 1291 Основного Закону України).

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення й у процесуальному законодавстві України.

Так, стаття 14 КАС України передбачає, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 372 КАС України визначено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.

Слід зазначити, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Згідно із частиною 4 статті 372 КАС України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. Таким законом в Україні є Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (далі - Закон №1404).

Частина 1 статті 373 КАС України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону №1404-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною 2 визначені обов`язкові вимоги до заяви про визнання протиправними дії вчинені суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду. Зокрема, у такій заяві зазначаються: інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; інформація про хід виконавчого провадження.

Однак, розглянувши заяву ОСОБА_1 , судом встановлено, що заявником вимоги частини 2 статті 383 КАС України не виконано, оскільки відсутня інформація про хід виконавчого провадження №ВП67516694.

Суд наголошує, що згідно позиції Верховного Суду (наприклад, постанова по справі №805/1458/17-а від 21 березня 2019 року, від 05 липня 2021 року по справі №260/636/19, від 18 грудня 2020 року по справі № 200/5793/20-а.), звернення рішення суду до примусового виконання є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 КАС України, оскільки повноваження стосовно вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, у тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до повноважень виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 КАС України є виключною мірою, до якої вдаються тоді, коли позивач вичерпав усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Суд звертає увагу, що визначені вимоги до заяви, яка подається відповідно до статті 383 КАС України, зокрема надання інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження, не є формальними вимогами, а навпаки є важливою інформацією, яка дає можливість суду визначити, чи не є передчасним звернення стягувача до суду з такою заявою.

Вказана стаття (383 КАС України) передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV КАС України «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах» і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Зі змісту цієї статті вбачається, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою. Однак, перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, або виконує неналежним чином, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону №1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним чи виконано не належним чином, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою у порядку статті 383 КАС України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові по справі №9901/235/20 від 09 грудня 2021 року.

У свою чергу, зміст конкретних обставин, хронологія та послідовність дій заявника не дають підстав вважати, що останній у повному обсязі виконав вимоги частини 2 статті 383 КАС України, які б зобов`язували суд прийняти до розгляду подану заяву та за наслідками її розгляду ухвалити відповідне рішення.

Суд ще раз звертає увагу позивача, що «інформація про хід виконавчого провадження» не обмежується лише зазначенням, що воно було відкрито.

Суд зауважує, що згідно статті 18 Закону №1404, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та у порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого:

проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону;

викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні;

накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження;

здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

У свою чергу, інформація про надсилання на адресу боржника вимоги про виконання рішення суду, накладення штрафів, звернення до правоохоронних органів, тощо у заяві ОСОБА_1 відсутня.

У контексті викладеного можна узагальнити, що звернення заявника до суду із заявою у порядку статті 383 КАС України, коли останній не використав можливість виконання рішення суду на підставі Закону №1404-VIII - є передчасним.

Відповідно до частини 5 статті 383 КАС України, у разі невідповідності заяви вимогам частини 2 статті 383 КАС вона ухвалою суду, прийнятою у порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

Враховуючи вищевикладене, оскільки подана ОСОБА_1 заява не відповідає вимогам частини 2 статті 383 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення її заявникові.

Щодо клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області подати протягом п`ятнадцяти днів подати звіт про виконання судового рішення, суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що заяви у порядку статей 382 та 383 КАС України є різними процесуальними заявами з різними вимогами встановленими до них законодавством. Проте, ОСОБА_1 була подана сумісна заява у порядку статей 382 та 383 КАС України. Враховуючи, що суд дійшов висновку про повернення заяви ОСОБА_1 поданої у порядку статті 383 КАС України, суд вважає за можливе здійснити й одночасний розгляд заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.

Так, відповідно до частини 1 статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зазначеній нормі відповідають також і положення пункту 1 частини 6 статті 246 КАС України, згідно з яким у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення та положення підпункту «ґ» пункту 4 частини 1 статті 322 КАС України, відповідно до якого постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням встановленого судом строку для подання суб`єктом владних повноважень відповідачем до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Згідно частини 2 статті 382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З наведеного слідує, що повноваження адміністративного суду накладати на суб`єкта владних повноважень зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду є правом суду, а не його обов`язком, реалізація якого можлива у випадку доведення позивачем або встановлення судом під час розгляду справи, що за відсутності такого контролю рішення суду залишиться не виконаним, чи для його виконання доведеться докласти значних зусиль.

Тобто, встановлення судового контролю є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися у залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 31 липня 2018 року по справі №235/7638/16-а та ухвалі по справі №805/516/18-а від 23 квітня 2019 року, №9901/598/19 від 13 травня 2021 року.

Суд ще раз зауважує, що згідно статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Суд зазначає, що бездіяльність державного виконавця щодо не вжиття відповідних дій з примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили, може бути самостійною підставою для звернення до суду.

Крім того, з заяви ОСОБА_1 вбачається, що останній не погоджується з сумою нарахованої йому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області компенсації втрати частини доходу.

Однак, суд звертає увагу, що рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/12513/21 від 20 вересня 2021 року носить зобов`язальний характер. Предметом вказаної адміністративної справи був спір про право наявність у ОСОБА_1 права на отримання компенсації втрати частини доходу з 22 серпня 2018 року по 09 червня 2021 року, відповідно до положень статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплатити» №2050-ІІІ від 19.10.2000 року.

У свою чергу, незгода позивача з нарахованою сумою може бути самостійною підставою для звернення до суду.

Таким чином, здійснивши перевірку обґрунтованості заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по адміністративній справі №420/12513/21.

Керуючись статтями 243, 248, 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії вчинені суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду по адміністративній справі №420/12513/21, за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії повернути заявнику.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду по адміністративній справі №420/12513/21, за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дії, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Ярослава БАЛАН