Справа № 640/7562/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Київ № 640/7562/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Міністерства внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10)

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (надалі по тексту також - відповідач), Національної поліції України, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №203о/с від 25 березня 2020 року «Про особовий склад» про звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Міністерства внутрішніх справ України, з 27 березня 2020 року, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів - у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі);

- поновити ОСОБА_1 на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України з 28 березня 2020 року;

- зобов`язати Національну поліцію України прийняти на службу до поліції шляхом видання наказу про призначення за його згодою - підполковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України, відповідно до приписів пункту 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію", на посаду, відповідно до його кваліфікації, спеціалізації, освіти, досвіду роботи на керівних посадах у сфері протидії кіберзлочинності, з врахуванням вільного володіння англійською мовою та знанням в галузі IT-технологій, яка відповідає посаді заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України;

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу з дня звільнення визначеного наказом Міністерства внутрішніх справ України № 203 о/с "По особовому складу" від 25.03.2020 року по час поновлення на посаді.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позивач подав до суду заяву про закриття провадження у справі в частині вимог до Національної поліції України стосовно зобов`язання прийняти на службу до поліції.

Відповідною ухвалою суду від 30 вересня 2021 року задоволено клопотання позивача та закрито провадження у справі №640/7562/20 за позовом ОСОБА_1 в частині вимог, заявлених до Національної поліції України.

Заявлені позовні вимоги, які є предметом розгляду та вирішення в межах даної справи, мотивовані тим, що головною передумовою звільнення осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу зі служби за підпунктом «г» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 є неможливість подальшого використання їх на службі в Міністерстві внутрішніх справ України, тобто особа за своїми особистими та професійними якостями є непридатною для служби в Міністерстві.

При цьому, звільнення за вказаним пунктом можливе за умови виконання вимог статті 49-1 Кодексу законів про працю України з урахуванням положень абзацу 2 пункту 45 Положення №114.

У відзиві на адміністративний позов представник Міністерства внутрішніх справ України зазначив, що відносно ОСОБА_1 . Міністерство діяло в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Додатково представник відповідача вказав, що вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на новоутвореній установі відповідно до Закону №580-VIII не є обов`язком роботодавця. При цьому, альтернативного поновлення на будь-яку посаду, яку працівник раніше не обіймав, законодавством не передбачено.

Також, на думку представника відповідача, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не узгоджується із положеннями бюджетного законодавства, оскільки бюджетні видатки на фінансування посад, які скорочені з 06 листопада 2015 року - відсутні.

З огляду на викладене, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

При цьому, суд враховує подані позивачем клопотання про прискорення розгляду справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 15 серпня 1996 року по 06 лютого 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2015 року №193 о/с «По особовому складу» підполковника міліції ОСОБА_1 , заступника начальника Управління боротьби з кіберзлочинністю - начальника організаційно-аналітичного відділу, з 06 лютого 2015 року було звільнено в запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (через скорочення штатів).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року в справі №826/3425/15 за позовом ОСОБА_1 наказ Міністерства внутрішніх справ України від 06 лютого 2015 року №193 о/с було визнано протиправним та скасовано; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України поновити ОСОБА_1 на відповідній посаді та виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року у справі №826/3425/15 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року та прийнято нову, якою позовні вимоги були задоволені лише в частині зобов`язання МВС України виплатити грошове забезпечення за час перебування у відпустці та матеріальну допомогу на оздоровлення, в решті позовних вимог - відмовлено. Натомість, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року у справі № 826/3425/15 було скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову про скасування наказу, поновлення на службі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в цій частині залишено в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року; в решті рішення суду апеляційної інстанції було залишено без змін.

На виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року та постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року у справі № 826/3425/15, наказом МВС України від 31 січня 2017 року №81 о/с «По особовому складу» скасовано пункт наказу МВС України від 06 лютого 2015 року №193 о/с «По особовому складу» у частині звільнення ОСОБА_1 та підполковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) поновлено на посаді заступника начальника Управління боротьби з кіберзлочинністю - начальника організаційно-аналітичного відділу, з 07 лютого 2015 року.

Наказом МВС України від 02 лютого 2017 року №86 о/с «По особовому складу» згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з 06 листопада 2015 року в запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) підполковника міліції ОСОБА_1 , якого ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 грудня 2016 року та постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2015 року у справі № 826/3425/15 поновлено на посаді заступника начальника Управління боротьби з кіберзлочинністю - начальника організаційно-аналітичного відділу.

Водночас, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року у справі № 826/3641/17 зазначений наказ МВС України від 02 лютого 2017 року № 86 о/с було визнано протиправним та скасовано, а ОСОБА_1 поновлено на службі в МВС України на посаді, відповідно до його кваліфікації, спеціалізації, освіти, досвіду роботи на керівних посадах у сфері протидії кіберзлочинності з врахуванням вільного володіння англійською мовою та знанням в галузі ІТ-технологій, яка відповідає посаді заступника начальника - начальника Організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України.

На виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2018 року в справі №826/3641/17 наказом МВС України від 21 січня 2019 року № 42 о/с «По особовому складу» поновлено підполковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) на посаді заступника начальника Управління боротьби з кіберзлочинністю - начальника організаційно-аналітичного відділу МВС України.

Наказом МВС України від 02 квітня 2019 року №251 о/с позивача вкотре звільнено з органів внутрішніх справ за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів, у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, із 02 квітня 2019 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року в справі №640/7325/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року, визнано протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №251 о/с від 02.04.2019 "По особовому складу" та поновлено ОСОБА_1 на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України з 03 квітня 2019 року.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу Міністерства внутрішніх справ України від 17 грудня 2019 року №1213о/с «Про особовий склад» на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року в справі №640/7325/19 ОСОБА_1 поновлено на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України з 03 квітня 2019 року.

В подальшому, на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 березня 2020 року №203 о/с «Про особовий склад» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ позивача звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів - у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі) з 27 березня 2020 року.

Незгода позивача із даним наказом зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 1 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», зокрема, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Вказаний Закон України «Про Національну поліцію» опублікований в Голосі України 06 серпня 2015 року № 141-142, і відповідно, пункти 1, 2, 3, 7 - 13, 15, 17 - 18 цього Закону набирають чинності з 07 серпня 2015 року.

Так, пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Приписами пунктів 9, 10, 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (в редакції станом на дату прийняття спірного наказу) передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до Прикінцевих та перехідних положень цього Закону.

Таким чином, вищезазначені норми Розділ XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Національну поліцію» та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ містять три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме:

- при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції;

- не прийнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення;

- при відсутності можливості подальшого використання на службі.

з наведених норм Закону № 580-VIII слідує, що з дня його опублікування всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів; тобто, передбачено особливий порядок попередження про звільнення, відмінний від того, що встановлений КЗпП України. Натомість, Закон № 580-VIII прямо передбачив право вказаних вище осіб, попереджених про можливе майбутнє вивільнення, бути прийнятими на службу до поліції на запропоновані посади шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції; звільненню підлягають виключно ті працівники, які після пропонування нових посад відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції на запропоновані посади.

При вирішенні даної справи суд враховує позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 07 березня 2019 року в справі №813/1760/17 (провадження №К/9901/4276/18), згідно якої відповідно до наведених приписів законодавства, працівник міліції, посада якого скорочена, може бути прийнятий на службу до поліції, за умови його відповідності вимогам до поліцейських, одним із двох способів: шляхом видання наказу про призначення за його згодою або шляхом проходження конкурсу.

У першому випадку формою волевиявлення особи є надання згоди на призначення на посаду. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, тобто ініціатива керівництва. Згода особи є відповіддю на цю ініціативу, а наслідком згоди є призначення особи на посаду відповідно до узгодженої пропозиції. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом згоди на ініціативу керівництва.

Така ініціатива є обов`язковою, оскільки без неї не може бути виявлено наявність чи відсутність можливості подальшого використання особи на службі відповідно до підпункту «г» пункту 64 Положення № 114 (через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі).

У другому випадку необхідна ініціатива особи щодо участі в конкурсі. Спосіб виявлення такої ініціативи визначається порядком проведення конкурсу та може мати форму письмової заяви (рапорту).

З наведеного випливає, що лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад і не подала заяви (рапорту) про участь у конкурсі на зайняття певної посади, виникають підстави для застосування пункту 10 розділу XI Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення особи за скороченням штатів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено за скороченням штату у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі.

З матеріалів особової справи ОСОБА_1 вбачається, що 19 грудня 2019 року Департаментом персоналу, організації освітньої та наукової діяльності МВС України оформлено телефонограму №22/1/2-7126, згідно якої запропоновано позивачу прибути до МВС у найкоротший термін в робочі дні з 10-00 до 13-00 або з 14-00 до 18-00 для вирішення питання подальших трудових відносин з МВС.

27 грудня 2019 року Міністерством внутрішніх справ України в складі комісії складено акт про те, що ОСОБА_1 роз`яснено, що керівництво МВС України позбавлене можливості запропонувати ОСОБА_1 посаду атестованого працівника міліції, як в апараті Міністерства внутрішніх справ України, так і в територіальних органах МВС України за відсутністю останніх.

Також роз`яснено, що відповідно до вимог статті 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Відтак, запропонувати призначення на вакантну посаду державного службовця для подальшого проходження державної служби в МВС України без проходження відповідного конкурсу ОСОБА_1 немає правових підстав.

В акті від 27 грудня 2019 року зафіксовано пропозицію позивачу вакантних посад працівників (цивільний персонал) у МВС України станом на 27 грудня 2019 року, а саме:

- провідний спеціаліст відділу організації роботи телефонної «гарячої лінії» МВС Управління моніторингу дотримання прав людини МВС України (посадові інструкції надані для ознайомлення);

- провідний спеціаліст відділу забезпечення внутрішніх комунікацій Департаменту комунікації МВС України (посадові інструкції надані для ознайомлення).

Із вказаним актом ОСОБА_1 ознайомився 27 грудня 2019 року та повідомив, що рішення про призначення на запропоновані посади не прийнято, а про своє рішення повідомить додатково до 27 січня 2020 року.

Також, з матеріалів особової справи вбачається, що листом від 26 грудня 2019 року №20298/09-2019, примірник якого позивач отримав 27 грудня 2019 року, ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до наказів МВС України від 06 листопада 2015 року №1388, №1389 та №1390 скорочено усі посади, які можуть заміщуватися працівниками міліції. Таким чином, на сьогодні у штатному розписі МВС України відсутні посади, які можуть бути заміщені особами рядового або начальницького складу ОВС (міліції).

Даним листом вказано, що після закінчення двомісячного терміну з дати отримання позивачем персонального попередження, останній підлягає звільненню з органів внутрішніх справ, з посади заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів, у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114. Це повідомлення просили вважати офіційним попередженням про наступне вивільнення через скорочення штатів.

27 січня 2020 року позивач подав Міністру внутрішніх справ України рапорт щодо його переведення відповідно до пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» на посаду, відповідно до його кваліфікації, спеціалізації, освіти, досвіду роботи на керівних посадах у сфері протидії кіберзлочинності, яка відповідає посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України.

Листом від 07 лютого 2020 року №4366/5/22-2020 Міністерство внутрішніх справ України скерувало рапорт ОСОБА_1 до Національної поліції України щодо розгляду викладеного в ньому питання.

Водночас, листом від 11 лютого 2020 року №4513/12 Департамент персоналу, організації освітньої та наукової діяльності за результатами опрацювання звернення позивача вказав, що на виконання рішення суду від 25 листопада 2019 року в справі №640/7325/19 наказом МВС від 17 грудня 2019 року №1213 о/с позивача поновлено на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу України Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України з 03 квітня 2019 року. Однак, судом не покладено обов`язок на МВС щодо вирішення питання про переведення ОСОБА_1 з МВС на службу до Національної поліції відповідно до приписів пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію».

Також Департамент зазначив, що Законом або будь-яким іншим актом законодавства не передбачено правонаступництво Національної поліції України від міліції, в т.ч. обов`язок щодо вжиття заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній поліції.

За результатами розгляду рапорта позивача щодо переведення на службу до поліції, листом від 18 лютого 2020 року №2058/01/12-2020 Національна поліція України повідомила, що термін подання ОСОБА_1 відповідної заяви про прийняття на службу в поліцію минув, норми пункту 9 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» до нього не застосовуються.

З урахуванням вказаних листів, Міністерство внутрішніх справ України (26 лютого 2020 року вих. №Т-2423/22) повідомило позивачу, що термін подання заяв щодо прийняття на службу в поліцію в порядку, передбаченому вказаним пунктом Закону минув 06 листопада 2015 року, а відтак прийняття ОСОБА_1 на службу до поліції в такий спосіб неможливе. При цьому, Національна поліція України пропонує прийняти участь у конкурсах на вакантні посади в Національній поліції України, інформація щодо яких постійно висвітлюється га офіційних сайтах центрального органу управління поліції, відповідних територіальних органів (закладів установ) поліції.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів відмови від пропозицій щодо зайняття певних посад та містять докази подання рапорту про заміщення посади у Національній поліції України відповідно до його кваліфікації, спеціалізації, освіти, досвіду роботи на керівних посадах у сфері протидії кіберзлочинності, яка відповідає посаді заступника начальника - начальника організаційно-аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України.

Вдповідно до частини другої статті 81 Цивільного кодексу України юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Згідно частини третьої даної статті передбачено, що порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

Порядок утворення, реорганізації та ліквідації міністерств та інших центральних органів виконавчої влади врегульовано статтею 5 Закону України від 17 березня 2011 року № 3166-VI «Про центральні органи виконавчої влади» (далі - Закон №3166-VI).

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону № 3166-VI, утворення, реорганізація та ліквідація міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади здійснюються з урахуванням завдань Кабінету Міністрів України, а також з урахуванням необхідності забезпечення здійснення повноважень органів виконавчої влади і недопущення дублювання повноважень.

Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох центральних органів виконавчої влади (частини четверта статті 5 Закону № 3166-VI).

Згідно частини п`ятої статті 5 Закону № 3166-VI, міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Відповідно до частини сьомої статті 5 Закону № 3166-VI, міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Президента України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України.

Згідно частини восьмої статті 5 Закону № 3166-VI, актом Кабінету Міністрів України про ліквідацію міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади визначається орган виконавчої влади, якому передаються повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що ліквідується.

Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 5 Закону №3166-VI).

Згідно постанови Кабінету Міністру України 20 жовтня 2011 року № 1074, затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі по тексту - Порядок № 1074). Вказаний Порядок визначає механізм здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів.

Пунктом 4 Порядку № 1074 передбачено, що орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади.

Пунктом 5 Порядку № 1074 встановлено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Згідно п. 6 Порядку № 1074, права та обов`язки органів виконавчої влади переходять:

- у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття;

- у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади;

- у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу;

- у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади;

- у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Відповідно до аналізу наведених вище норм Цивільного кодексу України, Закону №3166-VI та Порядку № 1074 є підстави для висновку, що порядок утворення та припинення юридичних осіб публічного права є відмінним від порядку утворення та припинення юридичних осіб приватного права.

Тобто, у разі ліквідації органу виконавчої влади, держава відповідним актом Кабінету Міністрів України передає його завдання та функції новоствореному центральному органу виконавчої влади, забезпечуючи у такий спосіб безперервне виконання функцій держави. Таким чином, територіальні органи міністерств не можуть діяти інакше, ніж це передбачено актами Президента України чи Кабінету Міністрів України, виданими для забезпечення виконання відповідними міністерствами своїх функцій.

Таким чином, відповідно до вищезазначених норм законодавства, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Як встановлено судом з матеріалів справи, допущене до негайного виконання судове рішення від 16 червня 2015 року в справі № 826/3425/15, яким позивача поновлено на відповідній посаді в МВС України, було виконано лише 31 січня 2017 року, тобто після спливу строку дії наведених положень Закону № 580-VIII, що, по-перше, протиправно позбавило позивача права виявити та реалізувати бажання проходити службу в поліції (подати заяву, рапорт, надати згоду) та, по-друге, призвело в подальшому до незаконного його звільнення наказом МВС України від 02 лютого 2017 року №86 о/с, що підтверджено судовим рішенням у справі № 826/3641/17.

Більше того, в силу тривалого неодноразового судового процесу щодо оскарження незаконного звільнення, позивач не відмовлявся від запропонованої посади, а також не міг пройти конкурс на посади, що заміщуються поліцейськими у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Судом встановлено, що позивач виявив згоду на проходження служби в поліції, що, відповідно до пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» є підставою для прийняття його на службу до поліції, за умови, що він відповідає передбаченим цим Законом вимогам.

Крім того, наказом МВС України від 17 грудня 2019 року №1213 о/с на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 листопада 2019 року в справі №640/7325/19 (яке допущене до негайного виконання та також виконане відповідачем із затримкою) позивача поновлено на службі в органах внутрішніх справ.

Також суд зауважує, звільненню має передувати процедура атестації працівника, як це передбачено пунктом 47 Положення № 114 та пунктом 1 Інструкції про порядок проведення атестування особового складу органів внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 22.03.2005 №181, з метою встановлення можливості подальшого використання на службі.

Слід звернути увагу на те, що Порядок проходження служби особами начальницького складу органів внутрішніх справ було визначено Положенням про проходження служби, пунктом 47 якого встановлено, що з метою вдосконалення діяльності органів внутрішніх справ, підвищення ефективності їх роботи, поліпшення добору, розстановки і виховання кадрів, стимулювання підвищення кваліфікації, ініціативності, творчої активності та відповідальності працівників за доручену справу проводиться атестація осіб рядового і начальницького складу. При цьому всебічно оцінюються їх ділові, професійні, моральні та особисті якості, рівень культури і здатність працювати з людьми, робляться висновки про відповідність займаній посаді і даються рекомендації щодо подальшої служби.

Згідно з пунктом 48 Положення про проходження служби, атестація осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу проводиться на кожній із займаних посад через чотири роки, а також при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу посаду і звільненні з органів внутрішніх справ, якщо переміщення по службі або звільнення провадиться по закінченні року з дня останньої атестації, а у виняткових випадках незалежно від цього строку.

З огляду на наведені спеціальні для спірних правовідносин норми, суд дійшов висновку, що у виняткових випадках (при скороченні штатів чи реорганізації органів внутрішніх справ України) атестація при звільненні з органів внутрішніх справ України має бути проведена і має проводитись незалежно від дати проведення останньої атестації.

Суд, крім іншого, звертає увагу, що встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. При цьому, у випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене.

Крім того, відповідач допустивши позивача в період з 02 квітня 2019 року по 27 березня 2020 року до роботи, фактично визнав, що ОСОБА_1 відповідає вимогам до поліцейського та може бути переведений на рівнозначну посаду до органів поліції.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з наведеного в сукупності, суд приходить до висновку про незаконність звільнення позивача з органів внутрішніх справ МВС України, відповідно, про протиправність спірного наказу №203 о/с від 25 березня 2020 року та необхідність його скасування.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, враховуючи встановлення судом факту незаконного звільнення позивача зі займаної до такого звільнення посади, він підлягає поновленню на такій посаді з 28 березня 2020 року (наступного дня після незаконного звільнення).

Також, виходячи з наведених норм та встановлених обставин, позивач має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 28 березня 2020 року по день ухвалення судового рішення, розрахованого відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до листа Департаменту забезпечення діяльності апарату МВС України від 15 травня 2020 року №14317/09 щодо надання довідки про середнє грошове забезпечення ОСОБА_1 відповідно до вимог Порядку №100, Департамент повідомив, що військовослужбовці отримують грошове забезпечення, а не заробітну плату, відтак надати довідку про середнє грошове забезпечення ОСОБА_1 не вбачається можливим.

При цьому, повідомлено, що місячне грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення з органів внутрішніх справ складало 4 803,50 грн. (посадовий оклад - 1 820,00 грн.; оклад за спеціальним званням - 130,00 грн.; надбавка за вислугу років (30%) - 585,00 грн.; доплата за науковий ступінь (5%) - 91,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%) - 1 267,00 грн., надбавка за оперативно-розшукову діяльність (50 %) - 910,00 грн.).

Так, датою звільнення позивача із органів внутрішніх справ на підставі спірного наказу є 27 березня 2020 року, відтак кількість днів вимушеного прогулу становить 453 робочих днів (з 30 березня 2020 року (наступний робочий день після звільнення) по 20 січня 2022 року (дата постановлення рішення в справі).

Оскільки місячне грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення з органів внутрішніх справ складало 4 803,50 грн., то сума доходу позивача за два останні повні місяці становить 9 607,00 коп., середньоденна заробітна плата становить 234,32 грн. (9 607,00 грн./41 робочий день).

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу склала 453 днів, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 450*234,32 грн.= 106 146,96 грн.

Згідно із пунктами 2,3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

З огляду на викладене зверненню до негайного виконання підлягає присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4 803,50 грн.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність наказу відповідача, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість свого рішення з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України №203о/с від 25 березня 2020 року «Про особовий склад» про звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1), заступника начальника - начальника організаційно- аналітичного відділу Міністерства внутрішніх справ України, з 27 березня 2020 року, відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів - у зв`язку з відсутністю можливості подальшого використання на службі).

Поновити ОСОБА_1 на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України з 28 березня 2020 року.

Стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу в розмірі 106 146,96 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в Міністерстві внутрішніх справ України на посаді заступника начальника - начальника організаційно - аналітичного відділу Управління боротьби з кіберзлочинністю Міністерства внутрішніх справ України та в частині стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах стягнення за один місяць в розмірі 4 803,50 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук