Справа № 420/18241/21
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 17 від 07.09.2021 р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 01.09.2021 року (дата звернення за призначенням пенсії), зарахувавши до страхового стажу відомості про періоди роботи зазначені в трудовій книжці НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.09.2021 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, з заявою про призначення пенсії за віком. Заяву позивача, засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №17 вiд 07.09.2021 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії, так як за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки зміна прізвища не відповідає паспортним даним. Також до страхового стажу не враховано проходження військової служби, оскільки у військовому квитку прізвище не відповідає паспортним даним.

Вказані дії відповідача щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового трудового стажу періоду роботи та проходження військової служби позивач вважає протиправним.

Ухвалою суду від 06.10.2021 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Вказаною ухвалою судом зобов`язано відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області надати до суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не визнає даний адміністративний позов виходячи з наступного.

Як вказує відповідач, вiддiлом призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняте рішення №17 вiд 07.09.2021 про відмову у призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.

Представник відповідача зазначає, що пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, передбачено, що у разі, коли в трудовій книжці містяться неправильні або неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються, зокрема, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, інші документи, які містять відомості про періоди роботи

Також зазначено, що в п. 2.13 Інструкції №58 вказано, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я, по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

За твердженням представника відповідача, не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки зміна прізвища не відповідає паспортним даним. Для зарахування до стажу періодів роботи згідно трудової книжки, позивачу було рекомендовано надати довідки про періоди роботи, видані підприємствами на підставі первинних документів за час виконання робіт.

Також вказано, що період проходження служби не зарахований до страхового стажу, оскільки прізвище в військовому квитку не відповідає паспортним даним.

Страховий стаж позивача складає 10 років 5 місяців 16 днів, що недостатньо для призначення пенсії.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що оскаржуване рішення є правомірним.

Представником позивача подано відповідь на відзив (вх №ЕП/2388/22 від 24.01.2022 року), в якій зазначив, що відзив відповідача не містить доводів на спростування аргументів позивача. При цьому, представник позивача звертає увагу на вибірковий підхід відповідача до зарахування страхового стажу позивача на підставі однієї трудової книжки.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, судом встановлено наступне.

З наданої до суду копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , судом, зокрема, встановлено, що позивач:

- з 01.09.1976 по 05.07.1978 навчання в ТУ-10 м. Одеса;

- 16.08.1978 прийнятий електрозварювальником 2 розряду;

- 20.09.1978 звільнений у зв`язку з вступом на військову службу;

- з 30.10.1978 по 24.12.1980 служба у Збройних Силах СРСР;

- 03.03.1981 зарахований докером механізатором 1 розряду (Одеський морський торговельний порт);

- 11.07.1981 звільнений за власним бажанням;

- 07.08.1981 прийнятий слюсарем-ремонтником 4-го розряду в ТУ (Станція біологічної очистки);

- 09.10.1982 звільнений за власним бажанням;

- з 21.10.1982 по 22.11.1983 вантажник одеської бази Укоопкультспортторг

- 08.12.1983 прийнятий оператором 3 розряду на опалювальний сезон (Одессаплодоовощхоз, совхоз ім. Кірова);

- 28.12.1984 присвоєно 4 розряд оператора газового обладнання;

- 28.10.1985 звільнений за власним бажанням;

- з 18.11.1985 по 29.08.1986 плиточник 2 розряду (РСУ №2);

- з 05.09.1986 по 05.12.1986 вантажник (Суворовський ОРПК);

- з 12.01.1987 по 20.05.1987 оператор 4 розряду на опалювальний сезон (совхоз ім. Кірова);

- з 18.06.1987 по 01.11.1988 вантажник в цеху залізничного транспорту (Одеський завод будівельних матеріалів №1);

- 03.11.1988 прийнятий на сто 5 слюсарем 4 розряду по ремонту автомобілів;

- 01.04.1989 переведений газозварювальником на полуавтоматах 2 розряду;

- 07.02.1994 звільнений за власним бажанням;

- з 20.02.1994 по 23.09.1994 електрозварювальник (кооператив «Росія»);

- з 01.10.1994 по 30.08.1995 зварювальник-рихтувальник в РММ автобази 9 АТФ Укргазстрой;

- з 01.09.1995 по 01.06.1996 слюсар по ремонту автомобілей (АОП «Одесгерметстрой»);

- з 01.08.2011 року по дату звернення до територіального органу пенсійного фонду працює у філії «Інфоксводоканал».

Судом встановлено, що 01.09.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії .

Вказана заява зареєстрована управлінням 01.09.2021 року за №5014.

До заяви позивачем, зокрема, було додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, військовий квиток, паспорт, трудову книжку, диплом, заява про спосіб виплати пенсії, довідка із СПОВ про заробітну плату з 01.07.2000 року по день звернення, довідка про зміну назви організації (№26 від 07.02.2020), довідка про прийняття на роботу (№28 від 07.02.2020, накази).

Відповідно до розписки-повідомлення, до переліку документів, яких не достатньо для призначення пенсії, відповідачем включено: довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 року, фото пенсіонера, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (20.02.1994-23.09.1994 печатка не існуючої країни).

Строк для подання додаткових документів встановлено 30.11.2021 року.

Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.20 № 25-1 "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", зареєстрованого в Мін`юсті 16.03.2021 за № 359/35961, з 01.04.2021 органами Пенсійного фонду застосовується принцип екстериторiальності при опрацюваннi заяв про призначення (перерахунки) пенсій.

Нова технологія передбачає опрацювання заяв про призначення (перерахунки) пенсiй бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Заяву позивача про призначення пенсії від 01.09.2021, засобами програмного забезпечення була розподілена за принципом екстериторіальності, та визначено структурний пiдроздiл органу, що призначає пенсію, яким виявилось Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Вiддiлом призначення пенсій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийняте рішення №17 вiд 07.09.2021 про відмову у призначенні пенсії позивачу, оскільки згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсійний вік становить 60 років, необхідний страховий стаж становить 26 років, а страховий стаж позивача за доданими документами становив 10 років 5 місяців 16 днів.

За доданими документами позивачу до страхового стажу не зараховано перiод роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , оскільки на татитульній сторінці трудової книжки зміна прізвища не відповідає паспортним даним, та період проходження військової служби, оскільки у військовому квитку прiзвище позивача не відповідає паспортним даним.

Дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови позивачу у зарахуванні до страхового трудового стажу період роботи та проходження військової служби позивач вважає протиправними та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Положеннями ст.46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

Положеннями частини 1 статті 24 Закону України №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ст. 2 ч. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" час проходження служби зараховується громадянам до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Судом встановлено, що до страхового стажу не зараховано:

увесь період роботи позивача з 16.08.1978 року по 01.06.1996 року, оскільки на титульній сторінці трудової книжки зміна прізвища не відповідає паспортним даним;

період проходження військової служби з з 30.10.1978 по 24.12.1980, оскільки у військовому квитку прізвище позивача не відповідає паспортним даним.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України, це передбачено Постановою КМУ від 12.08.1993 № 637 "Про затвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Відповідно до Порядку № 637 для підтвердження військової служби приймаються довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише i відомості про період служби, які внесені в довідки на підставі документів.

Відповідно до п. 18 такого Порядку, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільний з ним роботі на одному підприємстві, в установ, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі i мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Згідно п. 6 Порядку №637, підтвердження військової служби. Служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довiдки вiйськових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, MBC, МНС, Мiнiнфраструктури, СБУ, служби зовнішньої, розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально- виконавчої служби, ДСНС.

Довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Для підтвердження трудового стажу приймаються лише тi вiдомості про період роботи, які внесені в довiдки на підставі документів.

03.02.2020 р. Біляївським районним територіальним центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України видано Довідку відповідно до якої підтверджено, що громадянин ОСОБА_1 , 1959 року народження, проходив військову службу в Збройних силах з 30.10.1978 p. по 24.12.1980 p.

Також, відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Так, відповідачем не зараховано період роботи позивача відповідно до трудової книжки № НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці трудової книжки зміна прізвища не відповідає паспортним даним.

Разом з тим, не зараховано період з 16.08.1978 року по 01.06.1996 року, а період роботи, відповідно до цієї ж трудової книжки з 01.08.2011 року по день звернення до суду зараховано.

Також, судом встановлено, що позивачем до заяви про призначення пенсії додано довідки про зміну найменцвання підприємства, накази про прийняття на роботу позивача для підтвердження записів у трудовій книжці за період 1994-1995 роки.

Проте, не зважаючи на наявність довідок, трудовий стаж позивача відповідачем не зараховано.

Стосовно прізвища позивача, суд зазначає, що у трудовій книжці та у військовому квитку прізвище позивача зазначено « ОСОБА_2 » російською мовою, що відповідачє часу складання цих документів.

В подвльшому, 07 червня 2005 року позивач отримав паспорт громадянина України, в якому прізвище позивача зазначено « ОСОБА_3 » російською мовою та « ОСОБА_4 » українською мовою.

На підставі отриманого паспорту до трудової книжки позивача внесено зміни та зазначено прізвище « ОСОБА_4 ».

Разом з тим, усі інші дані персональні дані позивача є повністю ідентичними.

Зважаючи на те, що трудова книжка та військовий квиток видані у 1978 році, а паспорт у 2005 році, а також на наявність довідок, які підтверджують записи у трудовій книжці позивача, твердження відповідача щодо невідповідності даних трудової книжки та військового квитка паспортним даним є необгрунтованим.

Крім того, обгрунтованими є доводи представника позивача щодо вибіркового підходу до зарахування трудового стажу позивача на підставі одієї трудової книжки.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку про наявність підстав для визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового трудового стажу на підставі трудової книжки НОМЕР_2 та період проходження військової служби з 30.10.1978 року по 24.12.1980 року протиправними.

Суд вважає обгрунтованими доводи позивача, що відповідальність за можливі помилки або виправлення у трудовій книжці, у тому числі якість записів та відбитків печаток не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Також, недотримання правил ведення трудової книжки, якщо є такі факти, може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Крім того, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо призначення пенсії за віком.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21.02.2018 в справі№687/975/17.

Також, Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а та від 04.09.2018 по справі № 423/1881/17 висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відтак, суд доходить висновку, що станом на дату первинного звернення позивача 01.09.2021 для призначення пенсії у нього виникло право на призначення пенсії, оскільки він мав необхідний страховий стаж 26 років, який був підтверджений в першу чергу відомостями трудової книжки, а також і іншими наданими документами.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 07.09.2021 №17, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно із заявою від 01.09.2021 в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 26 років, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та зобов`язання відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.09.2021.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

З урахуванням того, що адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Днпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії підлягає задоволенню, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 908,00 грн. на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 21, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 17 від 07.09.2021 р. про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 01.09.2021 року (дата звернення за призначенням пенсії), зарахувавши до страхового стажу відомості про періоди роботи зазначені в трудовій книжці НОМЕР_2 .

Стягнути з Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, адреса: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26)

Суддя П.П. Марин