Справа № 620/18170/21
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2022 року м. Чернігів Справа № 620/18170/21

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) 07.12.2021 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУПФ України в Чернігівській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (ГУПФ України в Сумській області, відповідач 2), у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ в Сумській області від 16.07.2021 №53 щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1;

- зобов`язати ГУПФУ в Чернігівській області призначити, провести нарахування та виплату їй пенсії за віком на пільгових умовах (Список №1) відповідно до пункту ''а'' частини першої статті 13 Закону України ''Про пенсійне забезпечення'', з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, починаючи з 09.07.2021, зарахувавши до стажу роботи за Списком №1 періоди роботи: з 01.01.2010 по 17.04.2012 відповідно до довідки №17/12-21 від 23.02.2021; з 18.04.2012 по 05.08.2016 відповідно до довідки №01-14-43 від 05.08.2021; з 03.08.2016 по 05.11.2019 відповідно до довідки №01-14-45 від 05.08.2021; з 05.04.2021 по 05.10.2021 відповідно до довідки №202 від 26.10.2021.

Позов мотивовано тим, що належним чином оформленими документами підтверджується її право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

Ухвалою судді від 21.12.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, установлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі на надання відзиву на позов.

Відповідачем 1 подано відзив на позов, у якому він позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити та зазначив, що позивач не має права на пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 через відсутність необхідного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Крім того, до пільгового стажу по Списку №1 не зараховані періоди роботи з 01.01.2010 по 28.02.2011 та з 01.03.2011 по 17.04.2012 у зв`язку із відсутністю документів про результати проведення атестації робочих місць та відповідних додатків до них. Крім того, за результатами атестації робочих місць за умовами праці від 25.04.2013 №223 долучена сторінка, де робоче місце обліковця культурно-оздоровчої дільниці «Дозвілля» ДП «Чорнобильсервіс» та обліковця культурно-оздоровчої дільниці «Дозвілля» ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» відсутнє. Накази про результати проведення атестації робочих місць від 25.03.2014 №124, від 29.09.2015 №362, Перелік робочих місць, посад, професій працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №1 за наказом від 29.09.2015 №362 не надавались. У довідці №17/12-21 від 23.02.2021 вказано, що атестація робочих місць проведена вперше, але яка саме не зазначено.

Також до пільгового стажу позивача не враховано період роботи з 18.04.2012 по 02.08.2016 та з 03.08.2016 по 05.11.2019 згідно з довідками №01-14-13, №01-14-45 від 05.08.2020, оскільки в довідках вказано, що атестація робочого місця проведена вперше і за розпорядженням Чорнобильської ОПП від 09.09.2003 №22-о/с та від 21.03.2018 №05-о/д, хоча позивач працювала в одній і тій же установі та на одній і тій же посаді. Розпорядження Чорнобильської ОПП від 09.09.2003 №22-о/с, додаток до нього з Переліком атестованих місць та висновок Держпраці від 19.03.2014 №43, який вказано у довідці від 05.08.2020 №01-14-43, не надавались. Крім того, відповідач 1 зазначив, що позивач просить зарахувати період з 18.04.2012 по 05.08.2016, в той час як у довідці від 05.08.2020 №01-14-43 визначено період по 02.08.2016 та не правильно підраховано пільговий стаж.

Відповідач 1 вважає, що вимоги про зарахування до пільгового стажу періоду з 05.04.2021 по 05.10.2021 є передчасними, оскільки ОСОБА_1 подано заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 09.07.2021

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій вона позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідачем 2 відзив на позов у встановлений судом строк подано не було.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд враховує таке.

09.07.2021, по досягненню повних 47 років, ОСОБА_1 звернулась до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1. До заяви позивачем було додано пакет документів на підтвердження наявності права на пільгову пенсію (а.с. 22).

Рішенням ГУПФУ в Сумській області від 16.07.2021 №53 позивачу у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із недосягненням необхідного пенсійного віку (50 років). Крім того, зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 33 роки 11 місяців 3 дні, пільговий 16 років 11 місяців 20 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди пільгового стажу відповідно до: довідки №17/12-21 (не підтверджено матеріалами атестації), довідок №01-14-43 та №01-14-45 від 05.08.2021 (вбачається невідповідність проведення атестації вперше) (а.с. 23).

Про прийняте рішення позивача повідомлено листом ГУПФУ в Чернігівській області від 20.07.2021 (а.с. 24).

Вважаючи вказану відмову ГУПФУ в Сумській області протиправною, ОСОБА_1 звернулась до суду з відповідним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг, врегульовано Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-IV встановлено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до приписів статті 114 Закону №1058-IV, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком N 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 49 років - з 1 жовтня 1973 року по 31 березня 1974 року.

Наведені положення статті 114 Закону №1058-IV кореспондуються із приписам статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача (а.с. 17-21) вона, у тому числі, працювала:

- у період з 05.03.1993 по 31.12.2003 на посаді бібліотекара Профспілкового комітету НПО «Прип`ять», перейменованого у «Чорнобильський територіальний комітет профспілки» та «Чорнобильську територіальну організацію профспілки», і на посаді документознавця І категорії (з 22.04.2003);

- з 01.01.2004 по 17.04.2012 на посаді бібліотекара, обліковця КОРК (з 03.03.2008), обліковця (з 01.06.2008) культурно-оздоровчого центру «Дозвілля» ДП «Чорнобильсервіс», бібліотекара культурно-оздоровчого центру «Дозвілля» служби соціального розвитку ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»;

- з 18.04.2012 по 05.11.2019 на посаді фахівця з організації діловодства Чорнобильської об`єднаної організації профспілки;

- з 05.04.2021 на посаді документознавця канцелярії в зоні відчуження ДСП «Північна Пуща».

Крім того, на підтвердження пільгових періодів роботи позивачем надано відповідні довідки (а.с. 25-32)

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі Порядок №383) при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.

Списками №1 постанови Ради Міністрів України від 22.08.1956 №1173, постанови Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162, постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 передбачено роботу працівників у зоні відчуження.

Згідно зі статтею 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, а відповідно до статті 62 Закону №1788-XII - основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Пунктом 10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637).

Пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінпраці та Мінфіном.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджується її робота протягом спірних періодів у зоні відчуження.

Таким чином, виконувана позивачем робота відноситься до робіт, які дають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, відповідно до чинних на період її роботи постанов. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що спірні періоди мають бути зараховані до стажу роботи позивача, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

При цьому, щодо доводів відповідача, що надані позивачем довідки містять неточності щодо проведеної атестації робочих місць, суд зазначає таке.

Щодо довідки від 23.02.2021 №17/12-21, виданої ДСП «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про підтвердження трудового стажу позивача в ДП «Чорнобильсервіс» за період з 01.01.2010 по 28.02.2011 та в ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» з 01.03.2011 по 17.04.2012 (а.с. 27).

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що вона видана на підставі висновку Державної експертизи умов праці від 16.05.2013 №60, від 27.03.2014 №50, від 02.10.2015 №95, наказів з О/С, О/Р, П-2. У додаткових відомостях зазначено, що атестація робочого місця проведена вперше.

Суд звертає увагу, що вказані у довідці документи, які були підставою її видачі, позивачем надавались, про що свідчать записи у розписці-повідомленні (а.с. 22). Щодо доводів відповідача 1, що в наданих документах, зокрема Переліку робочих місць, посад, професій працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення по Списку №1 за результатами атестації робочих місць за умовами праці від 25.04.2013 №233, відсутні робочі місця обліковця культурно-оздоровчої дільниці (центру) «Дозвілля» ДП «Чорнобильсервіс» (ДСП «Чорнобильський спецкомбінат»), суд зазначає, що на вказаних посадах позивач працювала у період з 03.03.2008 по 01.06.2011, тоді як зазначений Перелік затверджений відповідним наказом пізніше у 2013 році.

Щодо того, що в довідці не зазначено, яка саме атестація проведена вперше, суд зазначає, що вказана довідка заповнюється та видається роботодавцем і на працівника не покладено обов`язок перевірки правильності їх заповнення. Працівник не може нести відповідальність за правильність записів у довідках.

Щодо того, що у довідках від 05.08.2020 №01-14-43 та №01-14-15, виданих Чорнобильською об`єднаною організацією профспілки, про підтвердження пільгового стажу роботи з 18.04.2012 по 02.08.2016 та з 03.08.2016 по 05.11.2019 вказано про проведення атестації робочого місця вперше і за розпорядженням Чорнобильської ОПП від 09.09.2013 №22-о/с та від 21.03.2018 №05-о/д, хоча позивач працювала в одній і тій же установі і на тій самій посаді, суд зазначає таке.

Відповідно до розпорядження від 09.09.2013 №22-о/с в Чорнобильській об`єднаній організації профспілок було створено атестаційну комісію по проведенню атестації робочих місць за умовами праці. 30.01.2018 прийнято розпорядження №03-о/д «Про проведення атестації робочих місць», на підставі та на виконання якого прийнято розпорядження про проведення атестації робочих місць від 21.03.2018 №05-о/д.

Тобто зазначена у довідці інформація про проведення атестації робочих місць за розпорядженням від 09.09.2013 №22-о/с фактично є опискою.

Дана обставина підтверджується розпорядженням Чорнобильської ОПП від 21.03.2018 №05-о/д, висновком Державної експертизи умов праці від 19.03.2014 №43, Переліком робочих місць від 21.03.2018 та листом ГУ Держпраці у Київській області від 24.04.2018 №42/2/18/3906, які надавались позивачем до заяви про призначення пенсії (а.с. 31-35).

Крім того, атестація робочих місць проводиться один раз на п`ять років, тож цілком логічно, що для періоду з 18.04.2012 по 02.08.2016 зазначено розпорядження про атестацію у 2013 році, а для періоду з 03.08.2016 по 05.11.2019 у 2018 році.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до довідки від 05.08.2020 №01-14-43 позивач просить зарахувати період роботи з 18.04.2012 по 05.08.2016, у той час як матеріалами справи підтверджується її робота по 02.08.2016. З огляду на наведене, вказана позовна вимога має бути задоволена частково.

Крім того, суд звертає увагу, що постановами Кабінету Міністрів України, ухваленими після 01.01.1993, передбачається, що особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки в зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України).

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.02.2020 (справа №520/15025/16-а), особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.

Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що матеріалами справи підтверджується пільговий період роботи позивача за Списиком №1 з 01.01.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 17.04.2012, з 18.04.2012 по 02.08.2016 та з 03.08.2016 по 05.11.2019, тому має бути зарахований до пільгового стажу.

Суд наголошує, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто, в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі №175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17, від 27 лютого 2019 року у справі №423/3544/16-а та від 11 липня 2019 року у справі №242/1484/17 та від 31 березня 2020 року у справі №446/656/17.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач1 визнає, що стаж роботи позивача на роботі, що надає право на призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №1, становить 16 років 11 місяців 20 днів, що в силу вимог чинного законодавства є достатнім для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до положень Закону №1058-IV та Закону №1788-ХІІ.

Разом з тим, ГУПФУ в Чернігівській області зазначає, що ОСОБА_1 не досягнула встановленого статтею 114 Закону №1058-IV необхідного пенсійного віку.

З 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції Закону України від 02.03.2015 №213-VIII) та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII).

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Наведений стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 «У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року N213-VIII».

Пунктом 1 резолютивної частини названого судового акту визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини названого судового акту стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Згідно із пунктом 3 резолютивної частини названого рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року N1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Тобто, відповідно до Рішення Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020 зменшення віку виходу на пенсію за наявності стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці здійснюється не від загального пенсійного віку, встановленого нормами Закону №1058-ІV, а від загального пенсійного віку, встановленого Законом №1788-XII.

Статтею 12 Закону №1788-XII передбачено право на пенсію за віком жінкам після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

Беручи до уваги матеріали справи, що також не заперечується відповідачем 1, позивач має необхідний загальний та спеціальний стаж роботи, тобто на час розгляду цієї справи, з урахуванням вказаних змін у чинному законодавстві, має право на пенсію на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку.

Суд звертає увагу, що з 23.01.2020 в Україні існують два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII) та пункт 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII).

Відносно позивача правила вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII).

Зважаючи на частину першу статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та №37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine, заява №39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Критерії законності рішення (діяння, тобто управлінського волевиявлення як такого) владного суб`єкта викладені законодавцем у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України і обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

З положень наведеної норми процесуального закону слідує, що суб`єкт владних повноважень повинен доводити обставини фактичної дійсності за стандартом доказування - «поза будь-яким розумним сумнівом», у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей».

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд констатує, що обрані адміністративним органом у даному конкретному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь невладного суб`єкта - приватної особи (тобто на користь позивача).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що у межах спірних правовідносин необхідно віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для заявника закону, а саме визнати протиправною відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 зі зменшенням пенсійного віку.

При цьому, вирішуючи справу, суд враховує зміст рішення Конституційного Суду №1-р/2020 та розглядає позовні вимоги відповідно до законодавства, яке діє на час розгляду цієї адміністративної справи, згідно з яким позивач має право на призначення пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.

Щодо моменту, з якого необхідно призначити пенсію, суд зазначає таке.

Позивач звернувся до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах 09.07.2021.

Згідно з вимогами частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього періоду.

За наведених обставин пенсія позивачу повинна бути призначена із 09.07.2021.

Ухвалюючи таке рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), пп. 28 - 36, Series A №18).

Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні.

Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

У зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача 1 з 09.07.2021 призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону №1058-ІV є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання зарахувати до стажу позивача період роботи з 05.04.2021 по 05.10.2021 в ДСП «Північна Пуща» відповідно до довідки від 26.10.2021 №202, з огляду на те, що в силу вимог Кодексу адміністративного судочинства України захисту підлягають лише порушені права особи. Відповідач у зарахуванні вказаного періоду ОСОБА_1 не відмовляв, так як на момент виникнення спірних правовідносин позивач зазначену довідку не надавала і, відповідно, територіальним органом він не перевірявся.

Суд наголошує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце в майбутньому.

Крім того, визначаючись щодо органу, який має приймати рішення про призначення пенсії, суд зазначає, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі Порядок №22-1, у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 №25-1), передбачає можливість застосування екстериторіального призначення та перерахунку пенсій.

Так, згідно із пунктом 4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.10 Порядку №22-1 передбачено, що після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Відповідно до матеріалів справи, заява позивача про призначення пенсії від 09.07.2021 була розглянута за екстериторіальним принципом ГУПФУ в Сумській області і рішення від 16.07.2021 №53 про відмову в призначенні пенсії прийнято саме вказаним територіальним органом Пенсійного фонду України.

З огляду на зазначене та положення Порядку №22-1, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання саме ГУПФУ в Сумській області повторно розглянути заяву позивача та призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах по Списку №1 з 09.07.2021.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина третя статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16.07.2021 №53 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення про призначення їй з 09 липня 2021 року пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу періоди роботи: з 01.01.2010 по 17.04.2012, з 18.04.2012 по 02.08.2016 та з 03.08.2016 по 05.11.2019.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18 лютого 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (, вул. П`ятницька, 83-А, м. Чернігів, 14005).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (, вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009).

Суддя С.В. Бородавкіна