Справа № 420/23572/21
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Одеської митниці про визнання протиправною бездіяльність відповідача у наданні дозволу на внесення змін до митної декларації №UA500130/2021/003672, оформленої 05.02.2021 р. та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 25.08.2021 про надання дозволу на внесення зміни до митної декларації №UA500130/2021/003672, оформленої 05.02.2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відмова Одеської митниці внести зміни до митної декларації щодо визначення вірного коду товару є протиправною, оскільки правильний код товару ввезеного позивачем, підтверджений рішенням суду, яке набрало законної сили. ОСОБА_1 вказав, що посилання митного органу, як на підставу для відмови у внесенні змін до митної декларації, що рішення про зміну коду товару не було скасоване судом - є неправомірним, оскільки за висновками суду, заявлений до митного оформлення автомобіль підлягав розмитненню за кодом УКТ ЗЕД .

31.12.2021 року на електрону адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, з якого вбачається, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/2511/21 від 26 квітня 2021 року, визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Держмитслужби про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt, 2018 р.в, VIN № НОМЕР_1 за поданою митною декларацією UA500130/2021/002897 від 01.02.2021 року, яке оформлено у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA500130/2021/00042 від 04.02.2021 року з підстав прийняття рішення про визначення коду товару №KT-UA-2021 від 01.02.2021 року. Тобто відповідно до резолютивної частини рішення від 26.04.2021 року по справі №420/2511/21 рішення про визначення коду товару №КТ-UA500130-001-2021, згідно з яким здійснено митне оформлення товару за ЕМД №UA500130/2021/003672, даним судом не приймалось.

У свою чергу, відповідачем зазначено, що заявлений код згідно пояснень до УКТЗЕД має загальний опис: «оснащені двигуном внутрішнього згорання, який не з`єднаний з трансмісією, тобто не бере участі в пересуванні транспортного засобу, який призначений тільки для обертання електрогенератора, та інші транспортні засоби», в той час як визначений код описує товар більш конкретніше: інші транспортні засоби з поршневим двигуном внутрішнього згорання з іскровим запалюванням та з зворотно-поступальним рухом поршня і електродвигуном в якості двигунів для пересування, які здатні заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електроенергії.

Ухвалою суду від 13.12.2021 року прийнято та відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Відповідно до ч. 6 ст. 120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після цього робочий день.

Так, суд вказує на те що суддя Іванов Е.А. з 11.02.2022 року перебував у відрядженні в зв`язку з чим справу розглянуто в перший день після виходу.

Дослідивши адміністративний позов, відзив відповідача, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

01 лютого 2021 до Одеської митниці Держмитслужби позивачем подано митну декларацію UA5000300/2021/002897, в графі 31 «Вантажні місця та опис товару» якої наведений наступний опис товару: « 1. Легковий автомобіль: 1 шт. Марка - CHEVROLET; Модель - VOLT; Календарний рік виготовлення - 2018 р.; Модельний рік виготовлення - 2018 р.; автомобіль б/у; Номер кузова (VIN) - № НОМЕР_1 ; Номер шасі - немає даних; Номер двигуна - не визначений; Загальна кількість місць - 5; Кількість дверей - 5; Призначення автомобілю - пасажирський; Тип двигуна гібрид; робочий об`єм ДВС 1490 см3; тягова батарея 18,4 кВи/г; колісна формула 4/2; тип кузова хечбек; колір чорний; показними одометра 15961.

Відповідно до технічної документації виробника Chevrolet Volt є електричним транспортним засобом (ТЗ) з розширеним діапазоном руху. Електрична енергія є первинним джерелом енергії ТЗ, в той час як пальне є вторинним джерелом енергії. Цей ТЗ має два режими роботи: Електричний Режим (ЕР) та Режим Розширеного Діапазону (РРД). В ЕР транспортний засіб рухається тільки за рахунок блоку електричної тяги. Він перетворює електричну енергію у механічну для приводу у рух коліс. У РРД транспортний засіб отримує енергію як від батареї так і від двигуна. В ЕР транспортний засіб не використовує пальне та не генерує вихлопні речовини. У цьому первинному(основному) режимі ТЗ живиться (приводиться у дію) електричною енергією, що зберігається у високовольтній батареї. ТЗ може працювати в цьому режимі до того моменту, коли у батареї зостається тільки невелика кількість електричного заряду (коли батарея досягає стану з низьким зарядом). Коли ТЗ досягає кінця свого електричного діапазону руху (коли батарея розряджається), він переключається у Режим Розширеного Діапазону. У цьому вторинному режимі електрична енергія генерується двигуном, який живиться від палива. Це вторинне джерело енергії розширює діапазон руху ТЗ».

В графі 33 «Код товару» вищевказаної декларації визначений код товару - .

За результатами здійснення митного контролю посадовими особами Одеської митниці Держмитслужби було надано картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UА 500130/2021/00042 з причин прийняття рішення про визначення коду товару № КТ-UA-2021 від 01.02.2021 року, яким змінено код товару за УКТЗЕД з на .

Не погоджуючись з вищенаведеними рішеннями відповідача ОСОБА_1 звернувся з відповідним адміністративним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/2511/21 від 26 квітня 2021 року, визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Держмитслужби про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt, 2018 р.в, VIN № НОМЕР_1 за поданою митною декларацією UA500130/2021/002897 від 01.02.2021 року, яке оформлено у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA500130/2021/00042 від 04.02.2021 року з підстав прийняття рішення про визначення коду товару №KT-UA-2021 від 01.02.2021 року (а.с.11-14).

Рішення Одеського окружного адміністративного суду №420/2511/20 від 26.04.2021 року набрало законної сили 06.07.2021 року.

25 серпня 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до Одеської митниці з заявою про надання дозволу на внесення змін до митної декларації №UA500130/2021/003672 від 05.02.2021 року, за якою автомобіль позивача випущено у вільний обіг на території України (а.с.16).

23.09.2021 року, Одеською митницею листом надано відповідь ОСОБА_1 та повідомлено, що підстави для внесення змін до митної декларації відсутні, оскільки рішення про визначення коду товару судом не скасовувалось (а.с.26).

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України (далі Податковий кодекс) податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов`язань.

Згідно пункту 20 частини 1 статті 4 Митного кодексу України (далі Митний кодекс) митна декларація - заява встановленої форми, в якій особою зазначено митну процедуру, що підлягає застосуванню до товарів, та передбачені законодавством відомості про товари, умови і способи їх переміщення через митний кордон України та щодо нарахування митних платежів, необхідних для застосування цієї процедури.

Відповідно до частин 1, 3 статті 257 Митного кодексу, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. Митна декларація та інші документи, подання яких митним органам передбачено цим Кодексом, оформлені на паперовому носії та у вигляді електронних документів, мають однакову юридичну силу.

Згідно частини 1 статті 258 Митного кодексу, під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим. Оформлення митним органом митної декларації, заповненої у звичайному порядку, є випуском товарів у заявлений митний режим.

Частинами 1, 2, 7 статті 269 Митного кодексу встановлено, що за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи та з дозволу митного органу відомості, зазначені в митній декларації, можуть бути змінені або митна декларація може бути відкликана.

У разі відмови у наданні такого дозволу митний орган зобов`язаний невідкладно, письмово або в електронному вигляді, повідомити декларанта про причини і підстави такої відмови.

Внесення змін до митної декларації, прийнятої митним органом, допускається до моменту завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до заявленого митного режиму, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення. Зміни повинні стосуватися лише товарів, транспортних засобів комерційного призначення, зазначених у митній декларації. Порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними визначається Кабінетом Міністрів України.

Вимоги до оформлення і використання митних декларацій, на підставі яких декларуються товари, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України підприємствами, та інші товари, що відповідно до законодавства України декларуються шляхом поданням митної декларації, передбаченої для підприємств, а також порядок внесення змін до митних декларацій, їх відкликання та визнання недійсними визначає Положення про митні декларації, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №450 від 21 травня 2012 року (далі Положення №450).

Згідно пункту 37 Положення №450, після завершення митного оформлення зміни до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа можуть вноситися шляхом: подання з метою сплати митних платежів у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової декларації та оформлення її митним органом; подання з метою продовження строку тимчасового ввезення товарів з частковим звільненням від оподаткування митними платежами, для сплати рівними частинами податку на додану вартість у разі надання розстрочення сплати податку на додану вартість під час ввезення на митну територію України устатковання та обладнання на підставах, визначених Податковим кодексом України, а також у випадках, визначених Митним кодексом України, декларантом або уповноваженою ним особою додаткової митної декларації та оформлення її митним органом; заповнення та оформлення митним органом аркуша коригування за формою згідно з додатком 4.

Внесення змін до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа шляхом оформлення аркуша коригування здійснюється в порядку, що встановлюється Мінфіном. Після оформлення аркуша коригування його електронний примірник засвідчується електронним цифровим підписом посадової особи митного органу, вноситься до локальних баз даних митного органу і Єдиної автоматизованої інформаційної системи митних органів України посадовою особою митного органу, що його оформила, та передається спеціалізованим митним органом до відповідного органу державної податкової служби згідно з пунктом 32 цього Положення.

Оформлений митним органом аркуш коригування є невід`ємною частиною відповідної митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа.

Аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом у разі: необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу; необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей, пов`язаних з коригуванням ціни товару, що вивозиться за межі митної території України, для цілей податкового контролю за трансфертним ціноутворенням, якщо таке коригування не призведе до зменшення суми податків, що підлягає сплаті до бюджету; необхідності виправлення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи помилково зазначених в оформленій митній декларації на бланку єдиного адміністративного документа відомостей про товари, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за такою митною декларацією; необхідності відображення за письмовим зверненням декларанта або уповноваженої ним особи відомостей про товари, що стали відомі після закінчення митного оформлення товарів, не пов`язаних з перерахуванням сум митних платежів за митною декларацією на бланку єдиного адміністративного документа. Електронні копії аркушів коригування зберігаються в локальних базах даних митних органів та Єдиній автоматизованій інформаційній системі митних органів України окремо від електронних копій відповідних митних декларацій (електронних митних декларацій), без внесення змін до таких електронних копій митних декларацій (електронних митних декларацій).

Таким чином, аркуш коригування заповнюється та оформлюється, зокрема, при необхідності виправлення відомостей, пов`язаних з доплатою або поверненням митних платежів, у тому числі у зв`язку із скасуванням рішення митного органу.

Порядок оформлення митним органом аркуша коригування, форму якого наведено в додатку 4 до Положення №450, визначений Порядком оформлення аркушу коригування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №1145 від 06.11.2012 року.

Відповідно до пункту 3 Порядку №1145, аркуш коригування складається у випадках, визначених пунктом 37 Положення №450, посадовою особою митного органу, яким здійснювався випуск товарів за митною декларацією (далі - МД), у строк, що не перевищує 10 робочих днів з дня надходження до митного органу інформації про доплату (повернення) сум митних платежів або реєстрації заяви декларанта (уповноваженої особи) у митному органі.

Згідно пункту 34 Положення №450 не дозволяється: внесення змін до граф 1 (перший і другий підрозділи), 14, 37 (перший підрозділ) і 54 митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа; внесення змін або відкликання митної декларації у разі виявлення порушень митних правил щодо задекларованих у цій митній декларації товарів; внесення змін до митної декларації, якщо з поданих документів не випливає, що відомості, зазначені у цій митній декларації, необхідно змінювати; внесення змін або відкликання митної декларації після надання декларанту або уповноваженій ним особі митним органом, якому подана така митна декларація, інформації про призначення митним органом митного огляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення або перевірки документів на товари (крім випадків, коли після проведення зазначених митних формальностей порушень митних правил не виявлено); внесення змін до митної декларації або її відкликання у разі відсутності документів, що підтверджують необхідність внесення таких змін або її відкликання; внесення змін до митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа з метою подання відомостей у випадках, коли Митним кодексом України передбачена необхідність подання з цією метою додаткової декларації.

За приписами частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 23 листопада 2020 року по справі №809/984/18 (№ К/9901/373/19) зазначив, що на підставі системного тлумачення статті 46 Податкового кодексу та статей 257, 267, 269 Митного кодексу, а також з урахуванням приписів підзаконних нормативно-правових актів, можливо дійти правового висновку, що до моменту завершення митного оформлення товарів, а також протягом трьох років з дня завершення їх митного оформлення декларант має право вносити зміни до митної декларації, а відмова митного органу у їх внесенні з тих підстав, що це стосується перерахунку митних платежів є протиправною. Вирішення питання перерахунку митних платежів є наслідком наявності або відсутності підстав для внесення таких змін.

Як вже встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 25.08.2021 року, позивач звернувся до Одеської митниці з заявою про надання дозволу на внесення змін до митної декларації №UA500130/2021/003672 від 05.02.2021 року, за якою автомобіль ОСОБА_1 випущено у вільний обіг на території України.

Звернення позивача з заявою про внесення змін до митної декларації було обумовлено набранням законної сили рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/2511/21 від 26.04.2021 року, яким визнано протиправним та скасовано рішення Одеської митниці Держмитслужби про відмову у митному оформленні автомобіля Chevrolet Volt, 2018 р.в, VIN № НОМЕР_1 за поданою митною декларацією UA500130/2021/002897 від 01.02.2021 року, яке оформлено у вигляді картки відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA500130/2021/00042 від 04.02.2021 року з підстав прийняття рішення про визначення коду товару №KT-UA-2021 від 01.02.2021 року.

Суд зауважує, що згідно рішення Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/2511/21 від 26.04.2021 року, оскільки автомобіль Chevrolet Volt описується конкретніше за його основним компонентом - електродвигуном, оскільки електродвигун автомобіля Chevrolet Volt є компонентом, який визначає основні властивості автомобіля Chevrolet Volt, та товарна позиція 8703 80 90 90 є більшою за товарну позицію 8703 60 90 10, автомобіль Chevrolet Volt необхідно класифікувати за товарною позицією 8703 80 90 90. Матеріалами справи підтверджено, що ввезений автомобіль належить класифікувати за кодом УКТЗЕД .

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/2511/21 від 26.04.2021 року, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, листом від 23.09.2021 року, Одеською митницею відмовлено позивачу у внесенні змін до митної декларації у зв`язку з тим, що рішення митного органу про визначення коду товару рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/2511/21 від 26.04.2021 року - не скасовувалось.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що Одеською митницею протиправно відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на внесення змін до митної декларації з посиланням на відсутність законних підстав, оскільки аркуш коригування заповнюється та оформлюється митним органом, у тому числі, у зв`язку із скасуванням рішення митного органу.

Оскільки, рішенням Одеського окружного адміністративного суду по адміністративній справі №420/2511/21 від 26.04.2021 року скасовано картку відмови в митному оформленні (випуску) товарів №UA500130/2021/00042 від 04.02.2021 року у зв`язку з тим, що ввезений позивачем автомобіль Chevrolet Volt 2018 року слід класифікувати за кодом УКТЗЕД 8703 80 90 90, вказане свідчить про наявність підстав для внесення змін до митної декларації №UA500130/2021/003672 від 05.02.2021 року, за якою автомобіль позивача було випущено у вільний обіг на території України.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд зауважує, що дії - це активна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб, а протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих і обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Оскільки, Одеська митниця фактично відмовила позивачу у внесенні змін до митної декларації, вказане свідчить саме про протиправність дій відповідача, а не його бездіяльність.

Також, частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання Одеської митниці повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.08.2021 року про внесення змін до митної декларації №UA500130/2021/003672 від 05.02.2021 року з урахуванням висновків суду, буде ефективним та належним засобом захисту порушених прав позивача.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь 5000,00 гривень грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду, суд зазначає наступне.

На підставі частини 1 статті 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини 2 статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року по справі №464/3789/17. З

Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема і моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У даному випадку, ОСОБА_1 , заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди зауважив, що дії/бездіяльність відповідача підірвали довіру позивача у прозорість діяльності Одеської митниці, як державного органу, та викликали лише розчарування, обурення та обґрунтовані підозри в існуванні корупції при митному оформленні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково у вигляді стягнення грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду з відповідача на користь позивача у розмірі 1000,00 грн.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Таким чином, на підставі статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Судом встановлено, що під час подання позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 908,00 гривень, який підлягає відшкодуванню.

Крім того, разом з позовною заявою позивачем подано клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3500,00 гривень.

Відповідно до статті 16 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частинами 4, 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, у Кодексі адміністративного судочинства закладені критерії оцінки як співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу тощо), так і критерій пов`язаності цих витрат із веденням справи взагалі (пов`язаності конкретних послуг адвоката із веденням саме цієї судової справи, а не іншої справи).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було винесене судове рішення у справі, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

Частиною 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При цьому, суд звертає увагу, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та покладається на сторону, яка подає таке клопотання.

Судом встановлено, що 23.09.2021 року, між ОСОБА_1 та адвокатом Романюком Валерієм Іллічем було укладено договір про подання професійної правничої допомоги №23/09/2021 (а.с.23).

Відповідно до пункту 3 договору про надання правової допомоги №23/09/2021 від 23.09.2021 року, за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату (винагороду) у фіксованому розмірі 3500,00 гривень. Оплата гонорару здійснюється клієнтом в готівковій формі після винесення рішення по справі, яке набрало законної сили.

Згідно Акту прийому-передачі наданих юридичних послуг від 25.11.2021 року, адвокатом надана позивачеві консультація (1 година); здійснено правовий аналіз документів, що стосується спору (2 години); здійснено вивчення законодавчої бази та судової практики (3 години); підготовлено та подано позову заяву (5 годин) (а.с.24).

Водночас, суд зазначає, що дана адміністративна справа є типовою справою незначної складності. Розгляд справи здійснено судом без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Позовна заява подана представником позивача через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та жодних інших заяв по суті справи від представника позивача не надходило.

Також, суд зауважує, що виконані адвокатом роботи з правового аналізу документів та вивчення законодавчої бази фактично охоплюються виконаною роботою щодо підготовки позовної заяви, а тому, не є такими, що належать до стягнення.

Крім того, судом встановлено, що у провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває декілька адміністративних справ, у яких представником позивачів є адвокат Романюк Валерій Ілліч та які стосуються внесення змін до митних декларацій. Суд зазначає, що тексти позовних заяв вищевказаних справ є майже ідентичним, а тому, суд критично ставиться до посилань представника позивача, що підготовка позовної заяви становила п`ять годин.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру витрат на надання правничої допомоги та стягнути з відповідача на користь позивача 1000,00 гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Вказана позиція суду відповідає позиції Верховного Суду висловленій у постанові №301/2534/16-ц від 31 липня 2020 року.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської митниці задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Одеської митниці щодо відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на внесення змін до митної декларації №UA500130/2021/003672 від 05.02.2021 року.

Зобов`язати Одеську митницю повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.08.2021 року про надання дозволу на внесення змін до митної декларації №UA500130/2021/003672 від 05.02.2021 року, з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1000,00 (п`ятсот) гривень.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Одеська митниця Держмитслужби (вул.Івана та Юрія Лип, 21-а, м.Одеса, 65078, ).

Суддя Іванов Е.А.