Справа № 420/3061/22
Суддя: Токмілова Л.М.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3061/22
УХВАЛА

16 лютого 2022 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у справі за позовом Державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

09.02.2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державного реєстратора Лиманської селищної ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 14.02.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами..

15.02.2022 року від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій останній просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 04.02.2022 року № 366/5 "Про задоволення скарги" в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздiльнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) мiсяць до набрання законної сили рішенням у даній справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що дія оскаржуваного Наказу фактично заподіює шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі. Захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення.

Також, заявник зазначає, що у разі задоволення позову порушене право позивача не буде поновленим, адже положення оскаржуваного Наказу щодо тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вже буде виконане, а заявник буде змушений звертатись до суду з новим позовом про відшкодування збитків за блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі Наказу, який був визнаний протиправним та скасований. Для відновлення порушених прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а розгляд заявлених позивачем позовних вимог в даній адміністративній справі взагалі втратить будь-який сенс. Тому без вжиття заходів забезпечення позову не можливо буде виконати рішення суду, захистити права позивача, так як у разі невжиття заходів забезпечення позову ефективний захист й поновлення порушеного права позивача буде неможливим, адже до моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі та надання правової оцінки оскаржуваному Наказу він вже буде реалізований

Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 КАС України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Таким чином, законодавством встановлено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку суб`єкта владних повноважень, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише у разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Згідно ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Так, заявник зазначає, що Наказ Міністерства юстиції України від 04.02.2022 року № 366/5 "Про задоволення скарги" у відповідності до п. 19 ч. 1 ст. КАС України є актом індивідуальної, дія якого вичерпується його виконанням. Тобто, у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного пункту неможливо буде виконання рішення суду у справі (у разі задоволення позову), оскільки Наказ щодо тимчасового блокування доступу позивачу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно завершить свою дію його виконанням (втратить чинність). Таким чином, неможливо буде виконати рішення суду про скасування оскаржуваного Наказу в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздiльнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) мiсяць, без вжиття заходів забезпечення позову, оскільки неможливо скасувати положення (пункт), який вже не існує (є виконаним та завершив свою дію).

Суд також звертає увагу, що заявник намагається захистити свої права на стадії перевірки законності блокування доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тому, до перевірки судом законності наказу Міністерства юстиції України, який має намір оскаржити заявник, його виконання може ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Крім того, відновити його ділову та професійну репутацію після зупинення діяльності як державного реєстратора внаслідок блокування доступу до Державного реєстру прав буде складно.

Невжиття заходів забезпечення адміністративного позову може мати наслідком заподіяння значної шкоди правам, свободам та інтересам позивача і ускладнить їх відновлення, що відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

При цьому, необхідність забезпечення позову у цій справі узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 травня 2018 року в справі №826/15847/17.

Матеріали справи свідчать про спричинення незворотніх негативних наслідків для позивача і наявність таких наслідків істотно ускладнює, а здебільшого і унеможливлює ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Суд також наголошує, що ухвала про забезпечення позову у цьому випадку не вирішує питання про правомірність наказу, про намір оскаржити який заявляє заявник, а лише тимчасово зупиняє настання негативних наслідків як для заявника до перевірки його правомірності до набрання законної сили судовим рішенням у справі, так і для третьої особи, стосовно якої заявник приймав рішення про реєстрацію.

Будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008] Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, можливі наслідки невжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 150, 151, 154, 242, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову у справі №420/3061/22 - задовольнити.

Зупинити дію наказу Міністерства юстиції України від 04.02.2022 року № 366/5 "Про задоволення скарги" в частині тимчасового блокування доступу державному реєстратору Лиманської селищної ради Роздiльнянського району Одеської області ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 1 (один) мiсяць до набрання законної сили рішенням у даній справі.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження.

Ухвала набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст.ст. 293-295 КАС України.

Суддя Л.М. Токмілова