Справа № 420/9980/21
Суддя: Тарасишина О.М.
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9980/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Тарасишиної О.М.,

за участю секретаря: Горбаченка Е.С.,

представника позивача: Ткачук Г.М.,

відповідача: Томляка Є.М.

представника відповідача: Бабіної К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження позовну заяву Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету Одеська морська академія (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 40/42; ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення витрат пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 230151,36 грн.

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла позовна заява Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету Одеська морська академія (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 40/42; ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення витрат пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 230151,36 грн.

Ухвалою від 22.06.2021р. Одеським окружним адміністративним судом вказану позовну заяву було залишено без руху.

На виконання ухвали 06.07.2021р. (вх. № 35799/21) представник позивача надав до суду заяву про усунення недоліків, чим усунув зазначені судом недоліки.

Ухвалою від 12.07.2021 року Одеським окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою від 10.09.2021 розгляд справи продовжено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 14.09.2021 року виправлено описку в ухвалі суду від 10.09.2021 року.

Ухвалою від 20.09.2021 року розгляд справи відкладено.

25.10.2021 року (вх. № 59029/21) представником позивача до канцелярії суду подано заяву про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 25.10.2021 року продовжено строк підготовчого провадження.

25.10.2021 року (вх. № 59069/21) представником позивача до канцелярії суду подані додаткові пояснення.14.01.2022 року.

22.11.2021 року (вх. № 64914/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 22.11.2021 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

20.12.2021 року (вх. № 72057/21) представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою від 21.12.2021 року розгляд справи відкладено.

11.01.2022 року (вх. № 1861/22) представником відповідача до канцелярії суду подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

14.01.2022 року (вх. № 3038/22) представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву.

21.01.2022 року (вх. № 4725/22) представником позивача до канцелярії суду подано відповідь на відзив.

26.01.2022 року (вх. № 5522/22) представником відповідача до канцелярії суду подані заперечення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до п.1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Відділення військової підготовки, і відповідачем, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання "відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу військового начального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу". Отже, після розриву контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання, а у позивача - право звернення до суду для захисту майнових інтересів в судовому порядку, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що позивачем не надано жодних підтверджень недисциплінованої поведінки відповідача та доказів невиконання освітньої програми за період з 27.08.2019 року по 28.04.2021 року, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви Національного університету Одеська морська академія Одеському окружному адміністративному суду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив навчання у Національному університеті Одеська морська академія в якості курсанта.

Відповідно до розділу II "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008р. № 1153/2008. Контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з позивачем 20.07.2017 року.

Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України та нормативно-правовими актами Міністерства оборони України та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, якщо інше не передбачено законом.

Так, відповідача відраховано з навчання за академічну неуспішність наказом начальника Відокремленого структурного підрозділу «Фаховий коледж морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» від 28.04.2021 року № 5/4, та наказом начальника Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» від 06.05.2021 року № 86 відповідача виключено зі списків особового складу, знято зі всіх видів забезпечення Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія».

Відповідно до п.1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Відділення військової підготовки, і відповідачем, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання "відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу військового начального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу".

Отже, після розриву контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання, а у позивача - право звернення до суду для захисту майнових інтересів в судовому порядку.

На теперішній час добровільне відшкодування витрат на користь Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету Одеська морська академія не відбувається, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

По суті спірних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", початком проходження військової служби вважається: день призначення на посаду курсанта вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Пунктами 3 та 4 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів.

Згідно п. 6 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися менше встановлених законодавством строків строкової військової служби, - за весь період навчання.

На виконання вказаного пункту 3 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964 виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах", яким врегульовано механізм відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, у тому числі у разі дострокового розірвання контракту про проходження військової служби (навчання).

Відповідно до п.1 Контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, укладеного між Міністерством оборони України, в особі начальника Відділення військової підготовки, і відповідачем, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання "відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби після закінчення вищого військового навчального закладу військового начального підрозділу закладу вищої освіти у випадках, визначених ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу".

Отже, після розриву контракту у відповідача виникло зобов`язання щодо відшкодування витрат на утримання під час навчання, а у позивача - право звернення до суду для захисту майнових інтересів в судовому порядку.

Позивачем відповідно до вимог "Порядку відшкодування витрат... " та "Порядку розрахунку витрат... " були розраховані фактичні витрати, пов`язані з утриманням відповідача з дня його зарахування до по день виключення зі списків особового складу, загальна сума яких склала 230151,36 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, курсанти, що навчаються у даному навчальному закладі, перебувають на повному державному забезпечені. Кошти, які витрачаються на їх навчання є державними (бюджетними).

Суд зазначає, що відповідач є обізнаним про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, оскільки дані зобов`язання визначені у підписаному відповідачем з позивачем контракті про навчання, проте, вказану суму витрат, пов`язаних з утримання відповідача під час навчання у навчальному закладі (позивача), станом на час звернення позивача із даним позовом та на час розгляду справи відповідачем не відшкодовано.

При цьому, як встановлено у судовому засіданні позивач наказ відповідача у встановленому законодавством порядку не оскаржував, будь-яких заперечень не надавав.

Таким чином, сума заборгованості відповідачем не сплачена та складає 230151,36 грн.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 295, КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позовну заяву Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету Одеська морська академія (місцезнаходження: 65014, м. Одеса, вул. Маразліївська, буд. 40/42; ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про стягнення витрат пов`язаних з утриманням у закладі вищої освіти у розмірі 230151,36 грн. - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Міністерства оборони України в особі Відділення військової підготовки Фахового коледжу морського транспорту Національного університету «Одеська морська академія» витрати, повзанні з утриманням у військовому навчальному підрозділі закладу вищої освіти, у розмірі 230151,36 грн. (двісті тридцять тисяч сто п`ятдесят одну грн. 36 коп.) на р/р Інституту ВМС НУ «ОМА» (, UA1088981, ДКСУ м. Київ).

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів в порядку приписів ст. 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили згідно з приписами ст. 255 КАС України.

Пунктом 15.5 розділу VII «Перехідні положення» КАС України від 03 жовтня 2017 року визначено, що до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи зберігаються порядок подачі апеляційних скарг та направлення їх до суду апеляційної інстанції, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України від 06 липня 2005 року.

Повний текст рішення складено та підписано 03.02.2022 р.

Суддя О.М. Тарасишина