Справа № 640/19850/20
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2022 року м. Київ № 640/19850/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Мазур А.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу:

за позовомОСОБА_1
до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії в якому просила суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2.ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.07.2020 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити їй пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2.ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.07.2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.09.2020 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд провадити суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що має необхідний стаж для призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Під час звернення до відповідача за призначенням пенсії позивачем нею було надано всі необхідні документи, які підтверджують наявність стажу для призначення пенсії на пільгових умовах.

Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві правом на подання відзиву не скористалося, натомість клопотало про зупинення провадження у справі на підставі п.9 ч.2 ст. 236 КАС України до розгляду Верховним Судом провадження у зразковій справі № 360/3611/20.

21.04.2021 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розглянув зразкову справу №360/3611/20 та ухвалив рішення, яке було залишено без змін постановою Великої палати Верховного Суду від 03.11.2021.

Вищевказаним судовим рішенням було визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 17 серпня 2020 року «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1» та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_1 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 12 серпня 2020 року на підставі пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Судом встановлено, що адміністративна справа, предметом позову якої є позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві підпадає під класифікацію типових справ, які були підставою для розгляду Касаційним адміністративним судом зразкової справи №360/3611/20.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка на момент звернення до відповідача із заявою від 09.07.2020 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, досягла відповідного пенсійного віку - 45 років та має відповідний загальний страховий стаж трудової діяльності 19 років 10 місяців 15 днів, що підтверджується копією трудової книжки та копією протоколу від 15.07.2020 № 52, складеного Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, що міститься в матеріалах її пенсійної справи.

Згідно копії довідки від 06.07.2020 № 1596/02, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва», що міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 працювала на посадах рентгенлаборанта та старшого рентгенлаборанта відділень променевої та рентгенологічної діагностики з 26.03.2009 по теперішній час, що за її підрахунком на день звернення до відповідача, без урахування періоду відпустки без збереження заробітної плати з 04.08.2014 по 04.09.2014 становить 11 років 2 місяці та 10 днів, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1.

09.07.2020 ОСОБА_1 , звернулась із заявою до відповідача про призначення їй пенсії на пільгових умовах за Списком №1.

29.07.2020 листом №2600-0314-8/104028 відповідач повідомив позивача, що рішенням від 15.07.2020 №52 відмовлено у призначенні пільгової пенсії зі зниженням пенсійного віку, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу, оскільки вказані в довідці від 06.07.2020 № 1596/02 посади рентгенлаборанта та старшого рентгенлаборанта відділень променевої та рентгенологічної діагностики не відповідають посадам, визначеним у постанові Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461. Для зарахування вказаного стажу до пільгового було запропоновано позивачу надати нові уточнюючі довідки оформлені у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.

Вважаючи таку відмову Пенсійного фонду України протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи адміністративну справу по суті, суд виходить з наступного.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами пунктів 1, 6 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Згідно із статтею 2 Закону № 1788-XII за цим Законом призначаються трудові пенсії: до яких відносяться пенсії за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

За приписами статті 12 Закону № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

09 липня 2003 року було ухвалено Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-ІV).

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон № 1058-ІV доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Також, зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту « 1» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції Закону України від 2 березня 2015 року № 213-VIII щодо підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах.

За конституційним поданням народних депутатів України Закон № 213-VIII перевірявся на відповідність Конституції України.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі N 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року N 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII (пункт 1 Рішення N 1-р/2020).

Саме це Рішення Конституційного Суду України у справі № 1-р/2020 покладено в основу позовних вимог (далі - Рішення № 1-р/2020).

Згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній день звернення позивача з заявою до відповідача, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у жінок. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії, серед іншого, додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Таким чином, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 01 грудня 2005 року за № 1451/11731, передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

З наведених законодавчих норм вбачається, що правовою підставою для виникнення в особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII є набуття нею відповідного стажу при виконанні робіт, передбачених Списком № 1.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах", затверджено Список N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в розділі XIX. ОХОРОНА ЗДОРОВ`Я вказано, що молодші спеціалісти з медичною освітою рентгенівських відділень (кабінетів), а також молодші спеціалісти з медичною освітою, зайняті у відділеннях інтервенційної радіології (рентгенохірургічний блок) віднесені до цього списку.

Судом встановлено, що наведені вище вимоги були дотримані позивачем при підготовці та подачі документів для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1, а саме: 09.07.2020 разом із заявою про призначення пенсії, позивачем були подані оригінали трудової книжки, де в пунктах, починаючи з 17 з датою 26.03.2009 по теперішній час записано, що позивачка працювала на посадах рентгенлаборанта та старшого рентгенлаборанта відділень променевої та рентгенологічної діагностики; довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки, або відповідних записів у ній від 06.07.2020 №1596/02 виданої комунальним некомерційним підприємством «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» про її роботу на посадах рентгенлаборанта та старшого рентгенлаборанта відділень променевої та рентгенологічної діагностики з 26.03.2009 року по теперішній час, які дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1; копію наказу комунального некомерційного підприємства «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» від 23.06.2011 № 1/А/67 по результатам атестації робочих місць якою встановлено, що посада рентгенлаборанта та старшого рентгенлаборанта відділення променевої діагностики віднесена до Списку №1; виписки з наказу комунального некомерційного підприємства «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» від 16.06.2016 року № 95 по результатам атестації робочих місць якою встановлено, що посада рентгенлаборанта відділення рентгендіагностики віднесена до Списку №1.

У зв`язку з вищенаведеним та враховуючи, що даний факт підтверджено матеріалами справи, суд приходить до висновку, що позивачка має право на зарахування до пільгового стажу періоду її роботи роботи за Списком №1 на посадах рентгенлаборанта та старшого рентгенлаборанта відділень променевої та рентгенологічної діагностики комунального некомерційного підприємства «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» з 26.03.2009 по теперішній час.

Відповідач відмовляючи у включення вказаного періоду роботи позивача на посадах, пов`язаних із шкідливим виробництвом пояснив що у довідці про підтвердження пільгового трудового стажу від 06.07.2020 № 1596/02 вказані посади рентгенлаборанта та старшого рентгенлаборанта відділень променевої та рентгенологічної діагностики не відповідають постанові Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.

Суд критично ставиться до такої позиції відповідача, оскільки у відповідності з вимогами п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Згідно статті 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову та вважає, що належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 буде визнання відмови Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві включити до її пільгового стажу трудової діяльності за Списком №1 додатково період з 26.03.2009 по теперішній час на посадах рентгенлаборанта та старшого рентгенлаборанта комунального некомерційного підприємства «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» протиправною та зобов`язання відповідача виконати такі дії.

Відповідно до положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно з ч.1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2.ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.07.2020.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2.ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 09.07.2020.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська 16, м. Київ, 04053, ) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду, відповідно до частини 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя А.С. Мазур