Справа № 560/2156/21
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/2156/21 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

15 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Ватаманюка Р.В. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Москалюк Ю.П.,

представника позивача: Костюковича Д.К.,

представника відповідача: Пятковського А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Світязь" до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправнимита скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2021 року ТОВ «Світязь» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04 лютого 2021 року форми В1 № та форми В4 №.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.05.2021 позов задоволено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на правомірність прийнятих рішень, оскільки за результатами позапланової документальної перевірки позивача встановлена відсутність необхідних ресурсів та об`єктів нерухомого майна для зберігання товару у постачальника - ТОВ «Д.Трейд» за адресою місця навантаження товару. Також зазначає, що сертифікат якості, наданий позивачем, розроблений іншою юридичною особою ТОВ «Дифенс Метал», яке станом на дату видачі сертифікату не здійснювало фінансово-господарську діяльність, свідоцтво платника ПДВ анульоване. Відповідач вважає сертифікат таким, що не підтверджує виробництво вказаного виду товару. Відповідач також вважає, що перевіркою вірно встановлено безпідставне документальне оформлення «нереальних» господарських операцій з придбання товару (катанки), відтак рішення є правомірними.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, службовими особами Головного управління ДПС у Хмельницькій області на підставі направлень від 28.12.2020 року та наказу №2517-П від 17.12.2020 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Світять» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за жовтень 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету.

За результатами перевірки складений Акт №43/22-01-07-03/14165839 від 14.01.2021, де зазначається про порушення:

- п.44.1 ст.44. п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3. п. 198.6 сі. 198, абз. «б» та «в» п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України TOB «Світязь» завищено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку (рядок 20.2.1 декларації) задекларованого у декларації з ПДВ за жовтень 2020 року в сумі 2 081 806 грн.;

- п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, абз. «в» п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України щодо завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (рядок 21 декларації) задекларованого у декларації з ПДВ за жовтень 2020 року в сумі 174677 грн.;

- вимог наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість» щодо невірного заповнення додатку 2 «Довідка про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» за жовтень 2020 року.

На підставі акту прийняті спірні податкові повідомлення-рішення від 04 лютого 2021 форми В1 № та форми В4 №.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями - рішеннями, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи сумнівів у їх достовірності не викликають, будь-які дійсні розбіжності стосовно задекларованої суми оплати за договором, розміру податку, обсягів поставок тощо судом не виявлені, а відповідачем не доведені, також відсутні дефекти форми або змісту первинних (бухгалтерських) документів з тих, які були надані платником. Одночасно з цим, контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на належних доказах, які спростовують факти поставок, не надані належні докази на підтвердження того, що відомості, які містяться в документах позивача, неповні, недостовірні або суперечливі.

Вказані в акті перевірки висновки стосовно формування позивачем штучних показників податкового обліку з метою отримання незаконної податкової вигоди, є припущеннями за відсутності належних та допустимих доказів, які надаються в передбаченому законодавством порядку. Встановлені судом обставини та реальність здійснення вищевказаних господарських операцій не спростовані податковим органом належними та допустимими доказами, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, в межах доводів і вимог апеляційної скарги відповідно до приписів ст. 308 КАС України, відзначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 року №2755-VI (далі - ПК України).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, передбачено, що первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов`язкові реквізити, як найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Верховним Судом у постанові від 22 жовтня 2020 року у справі № 160/3055/19 висловлено правову позицію щодо того, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона спричиняє реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності.

Також Верховний Суд у вказаній постанові звертає увагу на те, що відповідно до сталої судової практики (постанови Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі № 805/686/17-а, від 12 липня 2019 року у справі № 808/109/18, від 9 липня 2019 року у справі № 810/1762/16 тощо) сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Так, з матеріалів справи встановлено, що основним видом діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Світязь" є виробництво електронних і електричних проводів та кабелів (КВЕД 27.32).

З метою забезпечення виробничого процесу та господарської діяльності між позивачем та ТОВ «Д.Трейд» укладений Договір поставки №22/07-20 від 22 липня 2020, предметом якого є постачання заготовки мідної для волочіння (катанки).

На виконання умов договору ТОВ «Д.Трейд» у вересні - жовтні 2020 здійснило чотири епізоди поставки окремих партій товару:

- 04.09.2020 року товар у кількості 21,982 тон. на суму 4803066,91 грн., в т.ч. ПДВ 800511,15 грн.;

- 05.10.2020 року товар у кількості 9,952 тон на суму 2270250 грн., в т.ч. ПДВ 378375.04 грн.;

- 08.10.2020 року товар у кількості 13,716 тон на суму 3017519,94 грн., в т.ч. ПДВ 502919,94 грн.;

- 29.10.2020 року товар в кількості 15,673 тон на суму 3448059,94 грн., в т.ч. ПДВ 574676,66 грн.

Для перевірки позивачем були надані товарно-транспортні накладні на перевезення заготовки мідної для волочіння (катанки) 8мм пункт навантаження - м. Одеса 21-й км. Старокиївської дороги 2 1-А, пункт розвантаження - Хмельницька обл. Кам`янець-Подільський район, с. Мукша Китайгородська вул. Матросова 1А.

Факт поставок та переходу права власності від постачальника ТОВ «Д.Трейд» до ТОВ "Світязь" підтверджується:

- видатковими накладними від 04 вересня 2020 № РН-0000011, 05 жовтня 2020 № РН-0000015, 08 жовтня 2020 № РН-0000017, 29 жовтня 2020 № РН-0000019,

- товарно-транспортними накладними,

- наказами про відрядження водіїв,

- відображенням в бухгалтерському обліку позивача по рахунку 201 «Сировина і матеріали».

Транспортування товару проводилось власним транспортом ТОВ "Світязь":

- автомобілем МЕРСЕДЕС БЕНЦ державний номер НОМЕР_1 з причепом ВХ93-03ХХ, водій - працівник підприємства ОСОБА_1 ,

- автомобілем МЕРСЕДЕС БЕНЦ державний номер НОМЕР_2 з причепом НОМЕР_3 , водій - працівник підприємства ОСОБА_2 .

Слід також зазначити, що оспорювані відповідачем вищенаведені господарські операції з придбання позивачем заготовки мідної для волочіння (катанки) по факту їх вчинення належним чином відображені в бухгалтерському обліку позивача, а саме: по рахунку 201 «Сировина і матеріали». Відповідно по рахунку 641 «Розрахунки з бюджетом» позивачем відображено усю оспорювану відповідачем суму ПДВ за вищевказаними операціями.

Оплата на користь TOB «Д.Трейд» за фактично поставлену продукцію проведена у безготівковій формі в загальній сумі 12 490 837,09 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача за період з 09 вересня по 30 жовтня 2020 року, які є у матеріалах справи та були надані для перевірки.

В бухгалтерському обліку Позивача розрахунки з постачальником ТОВ «Д.Трейд» відображено по рахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками».

В зв`язку із здійсненням вищевказаної господарської операції з постачання Позивачу Продукції, ТОВ «Д.Трейд» в порядку п. 187.1 «б» ст.187 Податкового кодексу склало для Позивача податкові накладні на загальну суму 13 538 897,02 грн., в т.ч. ПДВ 2 256 482,83 грн., які відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України були зареєстровані податковим органом в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Крім того, усі податкові накладні, складені за наслідками цих господарських операцій, були зареєстровані податковими органами у встановленому порядку.

Повнота проведених розрахунків за поставлену продукцію за спірними господарськими операціями підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями та банківськими виписками.

У постанові від 24 травня 2019 у справі № 826/7423/16 та у постанові від 04 червня 2020 у справі № 340/422/19 Верховний Суд зазначив, що наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Доводи апелянта щодо сертифікату якості, колегія суддів відхиляє, оскільки наявність недоліків в оформленні сертифікатів якості (відповідності), так само і їх відсутність не є підставою для висновків про нереальність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

У апеляційній скарзі відповідач зазначає, що сертифікат якості на придбану позивачем партію продукції, виданий із реквізитами виробника ТОВ «Дифенс Метал», що не відповідає дійсності, оскільки відповідна лабораторія не акредитована Національним агенством з акредитації України.

Проте, наведений аргумент відповідача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки питання перевірки достовірності відповідного сертифіката, а також якості придбаної позивачем продукції за законом не входить до компетенції і повноважень відповідача як податкового органу.

Крім того, сертифікати якості (відповідності) не є документами бухгалтерського обліку чи податкового обліку, які засвідчують факт господарської операції ( постанова від 20 березня 2020 року у справі № 813/1872/13-а).

Колегія суддів зауважує, що в акті перевірки також міститься висновок про те, що контрагенти-постачальники Товариства з обмеженою відповідальністю «Д. Трейд» по ланцюгу постачання не мають необхідних трудових та матеріально - технічних ресурсів для виробництва або постачання вказаного товару, крім того вчинили певні податкові правопорушення, про що свідчить отримана податковим органом інформація.

Такими доводами відповідач також обгрунтовує свою апеляційну скаргу.

Щодо вказаних доводів слід зазначити, що наявна у інформаційних базах ДПС інформація не може в розумінні процесуального закону бути доказом стосовно реальності або нереальності господарських операцій. Висновки щодо неможливості здійснення господарських операцій контрагентом позивача не можуть ґрунтуватись лише на інформації, що міститься у податковій базі відносно контрагентів постачальника, а повинні базуватись напідставі первинних документів та об`єктивної перевірки фактичних обставин господарських правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 у справі № 804/1984/16 суд вказує на те, що контролюючим органом всупереч вимог Кодексу адміністративного судочинства України не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально - технічне забезпечення були недостатніми для проведення господарської діяльності з поставки товару, обумовленого укладеними договорами з позивачем, як не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили про наявність фактів, які встановлені судами, однак не були враховані під час прийняття рішень, та свідчили про протиправну поведінку контрагентів та про обізнаність платника податків щодо такої, та злагодженості дій між ними. Крім того, колегія суддів зазначила, що висновки про відсутність у контрагентів по ланцюгу постачання трудових та матеріально - технічних ресурсів контролюючим органом зроблено виключно на підставі аналізу зібраної та опрацьованої узагальненої податкової інформації наявної в базі даних ДФС, проте податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить наявності податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2019 у справі № П/811/3228/14, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток, витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Такі ж висновки сформовані у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2019 у справі №826/6245/18: не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

У постанові від 13 жовтня 2020 у справі № 0340/1408/18 Верховний Суд зазначив, що виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування витрат, які враховуються при визначенні фінансового результату, та права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи. Також, норми податкового законодавства не визначають певний обсяг матеріальних та/чи трудових ресурсів у платника податків при здійсненні господарської діяльності як критерій правового статусу платника податків щодо отримання податкової преференції чи наміру платника податків отримати певний результат від здійснення господарської операції (підприємницької діяльності). Саме собою невиконання контрагентами своїх податкових обов`язків не може бути безумовним свідченням відсутності ділової мети та/або обізнаності платника податків із протиправним характером діяльності його контрагентів та відповідно недостовірності задекларованих даних податкового обліку платника податків. Визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Ні наявна у контролюючого органу податкова інформація, ні відсутність у постачальників контрагента чи у контрагента достатньої кількості основних засобів та трудових ресурсів самі по собі не можуть бути самостійними підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність недоліків у первинних документах може свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

Так, з матеріалів справи встановлено, що надані позивачем документи сумнівів у їх достовірності не викликають, будь-які дійсні розбіжності стосовно задекларованої суми оплати за договором, розміру податку, обсягівпоставок тощо судом не виявлені, а відповідачем не доведені, також відсутні дефекти форми або змісту первинних (бухгалтерських) документів з тих, які були наданіплатником. Водночас, контролюючим органом не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на належних доказах, які спростовують факти поставок, не надані належні докази на підтвердження того, що відомості, які містяться в документах позивача, неповні, недостовірні або суперечливі.

Враховуючи зазначене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо того, що вказані в акті перевірки висновки стосовно формування позивачем штучних показників податкового обліку з метою отримання незаконної податкової вигоди, є припущеннями за відсутності належних та допустимих доказів, які надаються в передбаченому законодавством порядку.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для скасування податкових повідомлень-рішень форми "В1" № від 04 лютого 2021 року та форми "В4" № від 04 лютого 2021 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 лютого 2022 року.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Ватаманюк Р.В. Драчук Т. О.