Справа № 420/9285/21
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9285/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левчук О.А.,

за участю секретаря Гур`євої К.І.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Лунгул Р.О.

представника відповідача (Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції) Ягодкін В.В.

представника відповідача (Департаменту з питань виконання кримінальних покарань) Страшко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції, Департаменту з питань виконання кримінальних покарань про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом та, змінивши предмет позову, просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 05.05.2021 року № 60/ос в частині звільнення майора внутрішньої служби ОСОБА_1 старшого інспектора штурмового взводу воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції за п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора штурмового взводу воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції; виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він після попередження про звільнення звернувся до голови комісії із рапортом щодо волевиявлення продовжувати проходити службу та просив повідомити про причини ненадання інформації про вакантні посади. При цьому, лише відмова від запропонованої посади дає право для звільнення у зв`язку зі скороченням штатів. Відповідач повинен був запропонувати вакантні посади з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Однак, відповідачем не було дотримано процедуру звільнення, з підстав визначених п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Представником відповідача Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції до суду надано відзив на позову заяву, в якому представник відповідача вказує, що на виконання постанови КМУ № 1252 від 16.12.2020 року, наказів Міністерства юстиції України від 24.12.2020 року, від 30.12.2020 року було скорочено штат Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. У зв`язку з чим позивача було повідомлено про скорочення (звільнення), та в подальшому було звільнено. При цьому, Законом України «Про Національну поліцію» встановлено право за рішенням суб`єкта призначення, а не обов`язок щодо переведення службовця на іншу посаду. Також, голова комісії Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції діючи як керівник органу, що реорганізовується, не мав законних підстав та реальних можливостей запропонувати позивачу посади в складі іншої юридичної особи. При цьому, за період ознайомлення з попередженням про можливе звільнення та до звільнення позивач не звертався до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань з бажанням продовжувати службу.

Представником Департаменту з питань виконання кримінальних покарань надано письмові пояснення, в яких представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову вказує, що законом прямо передбачено, що порядок і умови проходження служби, визначені законом № 580-VIIІ, тобто в тому числі, підстави для звільнення поширюються на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, до яких відноситься позивач.

Ухвалою суду від 08 червня 2021 року спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

06 серпня 2021 року винесено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, прийнято до провадження заяву позивача про зміну предмета позову.

Ухвалою суду від 29 вересня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, залучено в якості другого відповідача Департамент з питань виконання кримінальних покарань та розпочато розгляд справи спочатку.

Ухвалою суду від 05 листопада 2021 року призначено розгляд підготовчого засідання в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon.

Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду від 28 грудня 2021 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засідання позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів проти задоволення позовної заяви заперечували, просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив службу в Південному міжрегіональному управлінні з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на посаді старшого інспектора штурмового взводу воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (а.с. 172 т. 1).

05 травня 2021 року Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції винесено наказ № 60 о/с, яким звільнено відповідно до п. 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» майора внутрішньої служби ОСОБА_1 старшого інспектора штурмового взводу воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції 05 травня 2021 року (а.с. 33-34 т. 1).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закон України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України».

Згідно ч. 5 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщення поліцейських здійснюється на рівнозначні посади у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду. Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Згідно ст. 68 Закону України «Про Національну поліцію» у разі здійснення реорганізації, внаслідок якої на підставі відповідного наказу скорочуються посади в органі чи окремому підрозділі органу (закладу, установи) поліції, поліцейський, посада якого буде скорочена, має бути персонально письмово попереджений про можливе наступне звільнення зі служби в поліції за два місяці до такого звільнення. Поліцейський, посада якого скорочена, може бути призначений за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції до закінчення двомісячного строку з дня його персонального попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції відповідно до частини першої цієї статті. Поліцейський, посада якого була скорочена і якого не призначено на іншу посаду в поліції відповідно до частини другої цієї статті, після закінчення двомісячного строку з дня попередження про можливе подальше звільнення зі служби в поліції має бути звільнений зі служби в поліції на підставі пункту 4 частини першої статті 77 цього Закону.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

З вищевикладеного слідує, що у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів звільненню підлягають поліцейські, посади яких скорочені. Водночас, відповідно до приписів статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» скорочення посади, яку обіймає поліцейський, є однією з підстав його переведення на рівнозначну або нижчу посаду, а частиною другою статті 68 вказаного Закону передбачено можливість призначення поліцейського, посада якого скорочена, за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків на іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

При цьому згідно із частинами восьмою, дев`ятою статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

Відповідно до п. 1 ч. 1, 2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Верховний Суд в постанові від 05 грудня 2018 року по справі № 814/805/17 зазначив, що гарантії захисту від незаконного звільнення розповсюджуються на поліцейських та полягають у тому, що в разі скорочення штатів або проведення організаційних заходів, звільняються не всі поліцейські, а лише ті, посади яких скорочені. Водночас, у випадку скорочення тимчасового штату з одночасним введенням постійного штату, звільнення зі служби в поліції, зміна її істотних умов можуть мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності штатних одиниць у новому штаті. При цьому, саме по собі скорочення чисельності штатних одиниць у новому штаті не є підставою для звільнення зі служби в поліції чи зміни істотних умов її проходження, якщо у новому штаті зберігається посада, яку поліцейський обіймав у попередньому штаті, у тому числі тимчасовому штаті. Скорочення штату встановлюється шляхом порівняння штатних розписів до і після реорганізації.

Крім того, у разі скорочення штатів, поліцейському, посада якого скорочується, повинно бути запропоновано іншу посаду в будь-якому органі (закладі, установі) поліції з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків. Лише відмова особи від запропонованої посади дає підстави для звільнення поліцейського у зв`язку зі скороченням штатів. Зазначений висновок обумовлюється тим, що формою волевиявлення поліцейського на призначення на іншу посаду є надання згоди. При цьому, наданню згоди повинна передувати пропозиція щодо призначення на відповідну посаду, з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків, тобто ініціатива керівництва. Отже, особа, попереджена про звільнення за скороченням штатів, у цьому випадку не має можливості виявити ініціативу і своє волевиявлення здійснює шляхом надання згоди на ініціативу керівництва щодо іншої посади в будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Лише якщо особа відмовилася від усіх пропозицій щодо зайняття певних посад виникають підстави для застосування п.4 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» щодо звільнення поліцейського зі служби в поліції у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Також в постанові від 15 квітня 2020 року по справі № 824/185/17-а Верховний Суд зазначив, що законодавство України передбачає певну процедуру звільнення у зв`язку зі скороченням штату. Зокрема, звільнення у зв`язку із скороченням штату можливо, якщо роботодавцем вжито всіх заходів щодо переводу працівника на іншу посаду шляхом запропонування працівнику, що звільняється, всіх вакансій, на які може претендувати особа з урахуванням її фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності, а також у випадках, коли неможливо перевести працівника з його згоди на іншу роботу, або коли працівник відмовився від такого переведення.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства юстиції України від 28.04.2020 року № 1560/к затверджено структуру та штат воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (а.с. 173-176, 187-190 т. 1).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2020 року № 1252 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» реорганізовано територіальний орган Міністерства юстиції - Південне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції шляхом його приєднання до міжрегіонального територіального органу Міністерства юстиції з питань виконання кримінальних покарань - Департаменту з питань виконання кримінальних покарань.

Наказом Міністерства юстиції України від 24.12.2020 року № 4473/5 ліквідовано воєнізоване формування Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (а.с. 37-38 т. 1).

Наказом Міністерства юстиції України від 11.02.2021 року № 244/к затверджено структуру та штат воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, що діє в Кіровоградській, Миколаївській, Одеській та Херсонській областях; визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства юстиції України від 28.04.2020 № 1560/к «Про затвердження структури та штату воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції» та скорочено штат воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (а.с. 36, 183-186 т. 1).

17 лютого 2021 року Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на ім`я ОСОБА_1 видано попередження, яким повідомлено, що відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 11 лютого 2021 року № 244/к «Про затвердження структури та штату воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, що діє в Кіровоградській, Миколаївській, Одеській та Херсонській областях» посада, яку він обіймає скорочена. відповідно до ст. 49-2 КЗпП України попереджено про наступне звільнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції через два місяці після ознайомлення з попередженням відповідно до п. 4 (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» (а.с. 8, 35 т. 1).

Попередження від 17.02.2021 року отримано ОСОБА_1 під підпис 02.03.2021 року.

Таким чином, після вручення позивачу ОСОБА_1 попередження про звільнення від 17.02.2021 року у відповідача виник обов`язок для вжиття всіх можливих заходів задля переведення на іншу рівнозначну або нижчу посаду, за його згодою з урахуванням досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я, ставлення до виконання службових обов`язків в будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2019 року ОСОБА_1 подав рапорт, в якому повідомив, що йому не запропоновано посаду для подальшого проходження служби в підрозділі воєнізованого формування «ЦИКЛОН» та не надано жодної посади згідно до законодавства, у зв`язку з чим просив повідомити про причини його не перепризначення по службі (а.с. 10 т. 1).

Тобто, подаючи рапорт від 30.04.2019 року ОСОБА_1 висловив свою згоду на переведення на іншу посаду.

Разом з тим, відповідачем, Південним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції не наведено обґрунтованих підстав, з огляду на які позивачу не пропонувались вакантні посади з урахуванням його досвіду роботи, освітнього рівня, стану здоров`я та ставлення до виконання службових обов`язків.

При цьому, доказів того, що ОСОБА_1 пропонувались інші посади задля подальшого проходження служби та він відмовився від них, відповідачем, суб`єктом владних повноважень, не надано.

Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на момент звільнення позивача, ОСОБА_1 , були відсутні посади, на які він міг претендувати з урахуванням його фаху, кваліфікації, досвіду трудової діяльності.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що наказом Міністерства юстиції України від 24.12.2020 року № 4473/5 ліквідовано воєнізоване формування Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції. Водночас, наказом Міністерства юстиції України від 11.02.2021 року № 244/к затверджено структуру та штат воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, що діє в Кіровоградській, Миколаївській, Одеській та Херсонській областях.

Тобто, позивач мав право на переведення в воєнізованого формування «ЦИКЛОН», оскільки встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Доводи представника відповідача щодо того, що пропонування посад є правом, а не обов`язком, суд не приймає до уваги, оскільки відсутність обов`язку у державного органу пропонувати працівнику, посада якого підлягає скороченню, іншу роботу не є абсолютною. Рішення про звільнення працівника не може бути дискримінаційним та не пропорційним.

Відповідно до статті 38 Конституції України, громадяни мають право брати участь в управлінні державними справами, у всеукраїнському та місцевих референдумах, вільно обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до п. а ч. 2 ст. 9 Міжнародної організації праці № 158 Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №3933-ХІІ від 04.02.1994, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 № 475/97-ВР, який набрав чинності з 11.09.1997, Україна як член Ради Європи ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), взявши на себе зобов`язання поважати права людини. Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Статтею 8 Конвенції кожному гарантовано право на повагу до приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини у справі «Полях та інші проти України» від 17.02.2020 (набуло статусу остаточного 24.02.2020) визнав, що звільнення заявників становило втручання у їхнє право на повагу до приватного життя та наголосив, що таке втручання відбулось без жодної індивідуальної оцінки їхньої поведінки.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що наказ Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 05.05.2021 року № 60/ос в частині звільнення ОСОБА_1 прийнято необґрунтовано та без урахування всіх обставин, що мали значення для його прийняття.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що наказ Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 05.05.2021 року № 60/ос в частині звільнення ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 січня 2013 року у справі «Волков проти України», звертаючи увагу на необхідність поновлення особи на посаді як способу відновлення порушених прав, зазначив, що рішення суду не може носити декларативний характер, не забезпечуючи у межах національної правової системи захист прав і свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права має бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Верховний Суд України в постанові від 21 травня 2014 року по справі № 6-33цс14 та Верховний Суд в постанові від 30 січня 2018 року по справі № 800/609/16 зазначили, що у разі визнання незаконним і скасування акта суб`єкта владних повноважень про звільнення особи із займаної посади, ефективним способом захисту та поновлення порушених прав є поновлення особи на посаді, з якої її було незаконно звільнено.

За таких підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора штурмового взводу воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 06.05.2021 року.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно абзацу п`ятого пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню на користь позивача, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з п.5 Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 03.12.2021 року № 3.1/2423 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 836,97 грн. (а.с. 171 т. 1).

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 12.08.2020 № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» кількість робочих днів у травні 18 днів (в період з 06.05.2021 року по 31.05.2021 року 17 днів), у червні 20 днів, у липні - 22 днів, у серпні 21 днів, у вересні 22 днів, у жовтні 20 днів, у листопаді 22 днів, у грудні 22 дні.

Відповідно до розрахунку норми тривалості робочого часу на 2022 рік, кількість робочих днів у січні 19 днів (в період з 01.01.2022 року по 26.01.2022 року 16 днів).

Тобто, у період з 06.05.2021 року по 26.01.2022 року загальна кількість робочих днів складає 182 днів (17+20+22+21+22+20+22+22+16)

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06.05.2021 року по 26.01.2022 року у розмірі 152328,54 грн., з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, розглянувши справу на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, рішення суду в частині поновлення позивача на посаді яку він обіймав на час звільнення та виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць - підлягає негайному виконанню.

Керуючись ст. ст. 2, 6, 8, 9, 12, 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 371 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) до Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (, адреса місцезнаходження: 65017, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9), Департаменту з питань виконання кримінальних покарань (, адреса місцезнаходження: 04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 05.05.2021 року № 60/ос в частині звільнення ОСОБА_1 .

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора штурмового взводу воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 06.05.2021 року.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 152328,54 грн. (сто п`ятдесят дві тисячі триста двадцять вісім гривень 54 копійки), з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора штурмового взводу воєнізованого формування «ЦИКЛОН» Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 06.05.2021 року та в частині стягнення з Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 18413,28 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста тринадцять гривень 28 копійок), з відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів.

Рішення може бути оскаржено в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 255 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано 04 лютого 2022 року.

Суддя О.А. Левчук