Справа № 640/32526/21
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2022-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2022 року м. Київ № 640/32526/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., за участю секретаря судового засідання Рябого І.П., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до про Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) визнання неправомірними дій, визнання протиправними та скасування постанов, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) щодо винесення постанови № 49733956 про стягнення виконавчого збору та № 49733956 про стягнення витрат виконавчого провадження;

- визнати протиправними та скасувати постанови Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) № 49733956 про стягнення виконавчого збору та № 49733956 про стягнення витрат виконавчого провадження;

- зобов`язати Подільський ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) винести постанови про закінчення виконавчих проваджень № 65957334, № 65957572 із скасуванням заходів примусового виконання та вилучення даних про позивача з ЄРБ.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконанні у відповідача 7 років перебувало виконавче провадження № 49733956, в межах якого державним виконавцем не було вчинено жодних дій для стягнення з боржника (позивача) коштів та майна. 30.01.2021 виконавчий документ був поданий до виконання приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Лановенко Л.О. В межах виконавчого провадження № 65965970, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Лановенко Л.О., останньою було стягнуто з позивача кошти в рахунок погашення боргу за виконавчим документом, а також основну винагороду та витрати виконавчого провадження. У липні 2021 року позивачеві стало відомо, що державним виконавцем при поверненні виконавчого документа було прийнято постанови про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, які було виокремлено в окремі провадження. На переконання позивача, оскільки в рамках виконавчого провадження № 49733956 виконавчих дій не проводилось, звернення стягнення на майно та кошти не відбувалось, відповідно, на час закінчення цього виконавчого провадження у відповідача не було підстав для стягнення виконавчого збору та витрат. Позивач акцентує увагу, що за наведених обставин фактично відбувається подвійне стягнення, що суттєво впливає на майнове становище останнього.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.12.2021 визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 на час відкриття провадження у справі, прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/32526/21 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судове засідання на 13.12.2021.

Зважаючи на перебування судді Катющенка В.П. на лікарняному, 13.12.2021 адміністративну справу № 640/32526/21 знято з розгляду та призначено наступне судове засідання на 20.01.2021.

11.01.2022 до суду від представника відповідача Тимошенко Я.І. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Пояснила, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

17.01.2022 до суду від позивача надійшли пояснення, у яких останній наголошує на тому, що відповідачем не спростовано доводи позовної заяви.

Позивач у судовому засіданні 20.01.2022 позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити.

Відповідач явку представника у судове засідання 20.01.2022 не забезпечив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на позицію позивача про розгляд справи у письмовому провадженні, у судовому засіданні 20.01.2022 ухвалено про продовження розгляду справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

На примусовому виконанні у Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження ВП № 49733956 з примусового виконання виконавчого листа № 758/10283/14-ц, виданого 24.07.2015 Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 коштів в сумі 827108,30 грн, з яких: 809000,00 грн - вартість обладнання; 11636,30 грн - проценти за користування обладнанням в період з 25.07.2014 по 28.08.2014; 6472,00 грн - вартість обладнання, збільшена на індекс інфляції, в період з 25.07.2014 по 28.08.2014.

30.06.2021 державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тимошенко Я.І. прийнято постанову ВП № 49733956 про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 82710,83 грн.

Також, 30.06.2021 державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тимошенко Я.І. прийнято постанову ВП № 49733956 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника ОСОБА_1 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 369,00 грн.

02.07.2021 державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тимошенко Я.І. прийнято постанову ВП № 49733956, якою на підставі заяви стягувача та пункту 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернуто виконавчий документ стягувачу.

Пунктом 2 вказаної постанови вирішено виділити в окремі виконавчі провадження постанову про стягнення виконавчого збору ВП № 49733956 від 30.06.2021 та постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № 49733956 від 30.06.2021.

02.07.2021 державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тимошенко Я.І. прийнято постанову ВП № 65957334 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 49733956, виданої 30.06.2021 Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення з ОСОБА_1 на кориться держави витрати виконавчого провадження у розмірі 369,00 грн.

Також 02.07.2021 державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тимошенко Я.І. прийнято постанову ВП № 65957572 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови № 49733956, виданої 30.06.2021 Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про стягнення з ОСОБА_1 на кориться держави виконавчого збору у розмірі 82710,83 грн.

Не погодившись з вказаними постановами, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Перевіряючи постанову державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тимошенко Я.І. ВП № 49733956 про стягнення виконавчого збору на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

На момент відкриття виконавчого провадження ВП № 49733956 (28.12.2015) був чинним Закон України 21.04.1999 N 606-XIV "Про виконавче провадження".

З 05.10.2016 набув чинності Закон України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII).

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 1404-VIII передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За визначенням статті 1 Закону N 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону N 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону N 1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно частини другої статті 18 наведеного Закону виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону N 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами першою та другою статті 27 Закону N 1404-VIII у редакції, чинній до 28.08.2018, було передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" від 03.07.2018 N 2475-VIII (далі - Закон N 2475-VIII) внесені зміни до статті 27 Закону N 1404-VІІІ, які набрали чинності з 28.08.2018, за змістом частин першої та другої якої виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 37 Закону N 1404-VІІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо він подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За правилами частини п`ятої статті 37 Закону N 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частиною третьою статті 40 Закону N 1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З аналізу норм Закону N 1404-VІІІ у редакції, що діяла до 28.08.2018, слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення із боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Законом N 2475-VIII внесені зміни до статті 27 Закону N 1404-VІІІ, які набрали чинності з 28.08.2018, і виходячи із цих змін виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Таким чином, з урахуванням редакцій Закону N 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача та знаходження на примусовому виконанні виконавчого документа, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: у період до 28.08.2018 розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, приписи статті 27 Закону N 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону N 1404-VІІІ у редакції, чинній після 28.08.2018, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Внесені Законом N 2475-VIII до статті 27 Закону N 1404-VІІІ зміни погіршили становище боржника.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 14.05.2020 у справі № 640/685/19, від 29.07.2020 у справі № 1340/5050/18, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 15.10.2020 у справі № 280/5959/19, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, від 21.01.2021 у справі № 640/3430/19, від 28.01.2021 у справі № 420/769/19 та від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20, яку суд враховує під час розгляду цієї справи з огляду на норми частини третьої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України. Правова позиція Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 11.03.2020 у справі № 2540/3203/18, стосується правовідносин, що виникли до внесення змін до статті 27 Закону N 1404-VІІІ.

З урахуванням зазначеного і того, що внесені Законом N 2475-VIII зміни до статті 27 Закону N 1404-VІІІ погіршили становище боржника - ОСОБА_1 , а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд дійшов висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі, визначеному в оскаржуваній постанові.

Підставою для задоволення позову в цій справі є необхідність застосування до спірних правовідносин приписів статті 27 Закону N 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018, з огляду на те, що у процесі виконання судового рішення становище боржника було погіршене у зв`язку з внесенням Законом N 2475-VIII змін до статті 27 Закону N 1404-VІІІ, що суперечить статті 58 Конституції України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 02.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65965970 з примусового виконання виконавчого листа № 758/10283/14-ц, виданого 24.07.2015 Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 коштів в сумі 827108,30 грн, з яких: 809000,00 грн - вартість обладнання; 11636,30 грн - проценти за користування обладнанням в період з 25.07.2014 по 28.08.2014; 6472,00 грн - вартість обладнання, збільшена на індекс інфляції, в період з 25.07.2014 по 28.08.2014.

Одночасно з вказаною постановою приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. прийнято постанову ВП № 65965970 про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 82710,83 грн.

Встановлені обставини свідчать про те, що відповідач приймаючи спірну постанову, без реального стягнення суми боргу з боржника, створив умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначене дає підстави для висновку, що державний виконавець, приймаючи спірну постанову, не врахував принципу пропорційності, спрямованого на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються.

Крім того, за своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

З огляду на наведене, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону N 1404-VІІІ.

Враховуючи викладене у сукупності, суд дійшов висновку, що у державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тимошенко Я.І. не було правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові ВП № 49733956 від 30.06.2021, що є підставою для визнання її протиправною та скасування.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.07.2021 у справі № 480/5242/19.

Перевіряючи постанову державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тимошенко Я.І. ВП № 49733956 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження на відповідність вимогам частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої - третьої статті 42 Закону N 1404-VІІІ кошти виконавчого провадження складаються з:

1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;

2) авансового внеску стягувача;

3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

За змістом пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 N 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 N 2832/5), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за N 1302/29432, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

З матеріалів справи вбачається, що в межах виконавчого провадження № 49733956 державним виконавцем прийнято ряд постанов та супровідних листів, а тому визначення мінімального розміру витрат виконавчого провадження є правомірним.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

Також, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання неправомірними дій державного виконавця, з огляду на наступне.

Зі змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Таким чином, у контексті наведених приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

Зважаючи на те, що дії державного виконавця з прийняття постанов про стягнення виконавчого збору та визначення розміру мінімальних витрат не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для боржника жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків, та враховуючи, що державний виконавець має законодавчо визначене право для вчинення виконавчих дій, у тому числі і прийняття постанов про стягнення виконавчого збору та визначення розміру мінімальних витрат, то дії щодо прийняття таких постанов не можуть вважатись протиправними.

Щодо вимоги про зобов`язання Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) винести постанови про закінчення виконавчих проваджень № 65957334, № 65957572 із скасуванням заходів примусового виконання та вилучення даних про позивача з ЄРБ, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 16.09.2021 державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тимошенко Я.І. у межах виконавчого провадження ВП № 65957334 прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 49733956, виданої 30.06.2021 Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого документа на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону N 1404-VІІІ.

Враховуючи викладене та зважаючи на те, що судом встановлено правомірність постанови № 49733956, виданої 30.06.2021 Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

За змістом пункту 5 частини першої статті 39 Закону N 1404-VІІІ виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи, що судом визнано протиправною та скасовано постанову ВП № 49733956 від 30.06.2021 про стягнення виконавчого збору, у державного виконавця виникне обов`язок закінчити виконавче провадження ВП № 65957572 лише після набрання законної сили даним рішенням суду, а тому заявлена вимога є передчасною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тимошенко Я.І. від 30.06.2021 ВП № 49733956 про стягнення виконавчого збору.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко