Справа № 160/19194/21
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Жукової Є.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним; зобов`язання вчинити певні дії, -
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 р. провадження у справі, після залишення ухвалою суду від 20.10.2021 р. даної позовної заяви без руху, було відкрито, та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Встановлено відповідачам п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 30.06.2021 р. мав загальний страховий стаж не менше 27 років 3 місяці 3 дні, з яких стаж роботи на прокурорсько-слідчих посадах, станом на 30.06.2021 року, становив 20 років 4 місяці 13 днів, а загальна вислуга років становила 25 років 16 днів станом на 30.06.2021 року.
До стажу за вислугою років, який станом на 30.06.2021 року становив 25 років 16 днів, входить: 20 років 4 місяці 13 днів безпосередньої роботи на прокурорсько-слідчих посадах; 2 роки 4 місяці 28 днів - половина строку навчання на денному відділені юридичного ВНЗ; 2 роки 3 місяці 6 днів - час військової служби за мобілізацією, під час якої я брав участь в антитерористичній операції протягом 5 місяців 1 дня у період з 28.09.2015 року по 28.02.2016 року та протягом 4 місяців 1 дня у період з 20.06.2016 року по 20.10.2016 року, що загалом становить строк 9 місяців 2 дні, який зараховується до вислуги років в трикратному розмірі, відповідно до пункту 1 та підпункту «а» пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року за № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей".
Позивач зазначає, що службу в органах прокуратури України наразі продовжує.
Відтак, станом на 17.09.2021 р. стаж за вислугою років ОСОБА_1 становив 25 років 3 місяці 2 дні, а загальний страховий стаж не менше 27 років 5 місяців 20 днів, в підтвердження чого позивач надає копії відповідних документів, а саме: паспорт та довідку про присвоєння РНОКПП; трудову книжку; диплом; військовий квиток; посвідчення учасника бойових дій; витяг з наказу № 247 від 20.10.2016 року командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині); довідку про проходження військової служби в Збройних силах України та участі в бойових діях в АТО від 09.09.2021 року за № 111, довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 20.10.2016 р. за № 9326/40, довідку про розмір заробітної плати та про її складові.
17.09.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до структурного підрозділу Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років, відповідно до ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. за № 1697-VII, подавши вищевказані документи.
27.09.2021 р. Головне управління Пенсійного Фонду в Дніпропетровській області повідомило позивача ОСОБА_1 повідомленням від 27.09.2021 р. за № 0400-010217-8/127622, про те, що за заявою про призначення пенсії за вислугою років від 17.09.2021 р. прийнято рішення, яке було додано до нього.
Позивач означене рішенням відповідача вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню. З метою відновлення своїх порушених законних прав і інтересів, позивач звернувся з даним позовом до суду.
23.12.2021 р., шляхом поштового зв`язку, до Дніпропетровського окружного адміністратвиного суду представником відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подано відзив на позовну заяву від 23.12.2021 р. №117923/21, в обгрунтування якого зазначено наступне.
17.09.2021 р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі Закону України "Про прокуратуру".
Пенсійним фондом України прийнято Постанову №25-1 від 16.12.2020 "Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду-України", у пункті 4.2 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення) електронну пенсійну справу.
Відповідно до вищевказаної постанови програмним забезпечення за принципом екстериторіальності заяви про призначення пенсії та документи які були надані позивачем до заяви, передані до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Представник відповідача-1 зазначає, що згідно з частиною 1 статті 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-УП, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема: з 1 жовтня 2020 - не менше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Розв`язуючи даний спір, звертаємо увагу суду, що ч.2 ст. 86 Закону № 1697-VII, визначено, що пенсія призначається у розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної вдати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на. загальнообов"язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
На дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (17.09.2021 р.), з врахуванням відповідно до частини шостої статті 86 Закону № 1697, стаж роботи на посаді прокурорів становить 20 років 2 місяці 9 днів, вислуга років становить 22 роки 7 місяців 7 днів.
Загальний страховий стаж позивача ОСОБА_1 складає 27 років 3 місяці 3 дні.
Відповідно до частини 5 статті 86 Закону №1697 працівникам, які не мають вислуги років, передбаченої частиною першою цієї статті, за наявності необхідного стажу роботи на посадах прокурорів, а також страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону, України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" після досягнення чоловіками 57 років пенсія призначається у розмірі, пропорційному кількості повних років роботи на прокурорських посадах, із розрахунку 60 відсотків місячної заробітної плати за відповідну вислугу років, передбачену частиною першою цієї статті.
На підставі означеного, підстав для призначення пенсії за вислугою років відповідно до ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VIІ згідно з поданими документами в Головного управління немає, оскільки заявник не досягнув віку 57 років і не має страхового стажу 35 років.
Щодо розрахунку один місяць служби за три місяці вислуги років, час військової служби за мобілізацією, під час якої позивач брав участь в анщитерористичній операції, представник відповідача-1 зазначає наступне.
ОСОБА_1 просить призначити пенсію за вислугу років як працівник прокуратури згідно норм Закону України "Про прокуратуру".
Пунктом «а» частини першої статті 12 Закону N 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1 2 «д», «ж» статті 1 - 2«д», «ж>> статті 1 - 2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 06 місяців більше.
Частиною другою статті 17 Закону № 2262-ХІІ визначено, що до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується Час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Згідно зі статтею 17-1 Закону N 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Розв`язуючи даний спір, звертаємо увагу суду , що підпунктом «а» пункту 3 Постанови №393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці-час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції лише на умах визначеному Законом N 2262-ХІІ.
У справі, що розглядається, позивач не має календарної вислуги років для призначення пенсії за Законом № 2262-ХІІ і для цього наявний відповідний пільговий стаж, відповідно до приписів пункту 2 Постанови №393 (прийняття безпосередньої участі в антитерорйстичній операції).
Статтею 17 Закону N 2262-ХІІ визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону № 2262-ХІІ встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначений пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України.
Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 750/9775/16-а та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а
Враховуючи наведене, оскільки позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою про призначенні пенсії як працівник прокуратури згідно норм ЗУ "Про прокуратури", а не за призначенням пенсії по Закону N 2262-ХІІ, відтак проводити розрахунок один місяць служби за три місяці вислуги років, час військової служби за мобілізацією, під час якої він брав участь в антитерорйстичній операції протягом 5 місяців 1 день у період з 28.09.2015 по 28.02.2016 та протягом 4 місяці 1 дня у період з 20.06.2016 по 20.10.2016, що загалом становить строк 9 місяців 2 дні підстав законних не має.
На підставі викладеного вище, представник відповідача-1 просить суд у задовольні пред`явлених позовних вимог відмовити.
11.01.2022 р. представником відповідача-2 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпроптеровській області було подано відзив на позовну заяву від 11.01.2022 р., в обгрунтування якого зазначено наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗУ "Про прокуратуру" №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше, зокрема:
з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
Частиною 6 статті 86 ЗУ "Про прокуратуру" №1697-VII наведено вичерпний перелік періодів, які зараховуються до вислуги років відповідно до даного закону: до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів; слідчими, суддями; на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, податкової міліції, кримінально-виконавчої служби, офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, інших утворених відповідно до законодавства України військових формувань, на посадах державних службовців, які обіймають особи з вищою юридичною освітою; у науково-навчальних закладах Офісу Генерального прокурора працівникам, яким до набрання чинності цим законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), у тому числі час наукової та викладацької роботи в інших науково-навчальних закладах, якщо вони мали науковий ступінь чи вчене звання; на адміністративних та викладацьких посадах, посадах наукових працівників у Тренінговому центрі прокурорів України; на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, яким до набрання чинності цим Законом було присвоєно класні чини (працівникам військової прокуратури - відповідні військові звання), були направлені туди, а потім повернулися в органи прокуратури; військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання; відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, якщо така відпустка надавалася.
З наведеного вбачається, що час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції в наведеному переліку відсутні, а отже, відсутні підстави зарахування періоду участі в антитерористичній операції до вислуги років відповідно до Закону України "Про прокуратуру" №1697-VІІ.
До стажу роботи на посадах прокурорів, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, зараховуються періоди роботи на прокурорських посадах, зазначених у статті 15 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VІІ та періоди роботи на посадах помічника (старшого помічника) прокурора до 20.05.2012 р. (до внесення змін до статті 56 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 № 1789).
Відповідно до поданих документів, на дату звернення (17.09.2021 р.) вислуга років заявника становить 22 роки 7 місяців 7 днів (зараховано по 30.06.2021 р.), у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів 20 років 2 місяці 9 днів.
Відповідно, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 ЗУ "Про прокуратуру" №1697-VІІ у зв`язку з відсутністю на день звернення вислуги років, передбаченої частиною 6 названої статті - не менше 25 років.
При цьому, в позовній заяві позивач зазначає, що територіальним органом Пенсійного фонду України при обчислені вислуги років, що дає право на пенсію згідно зі ст. 86 ЗУ "Про прокуратуру" не застосовано норми Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 р. №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей.
З урахуванням означеного, представник відповідача-2 просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Відповідно до довідки від 20.12.2021 р. №236, складеної начальником відділу управління персоналом Аліною Шевченко, суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна перебуватиме у щорічній відпустці, а саме з: 28.12.2021 по 31.12.2021 року; 04.01.2022 по 06.01.2022 року; 10.01.2022 по 14.01.2022 року; 20.01.2022 до 21.01.2022 року.
При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься довідка від 07.02.2022 р. №34 складена начальником відділу управління персоналом А.В. Шевченко, в тексті якої зазначено, що суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукова Євгенія Олексіївна в період з 24.01.2022 р. по 04.02.2022 р. перебувала на лікарняному.
Отже, дана справа вирішується в перші робочого дні судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Жукової Євгенії Олексіївни, тобто 08.02.2022 р.
На підставі викладеного вище, суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом Серії НОМЕР_3 , копія якого міститься в матеріалах справи.
В матеріалах справи міститься копія трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_4 , якою визначено трудовий шлях останнього.
Судом встановлено, що 17.09.2021 р. позивач, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою щодо призначення пенсії за вислугою років у відповідності до вимог ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», та надав відповідні документи.
Вважаючи таку відмову відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонджу України в Рівненській області протиправною, позивач звернувся до суду з позовною заявою за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
На час виникнення спірних правовідносин та вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, питання пенсійного забезпечення прокурорів та працівників прокуратури врегульовано ЗУ «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. №1697-VII, який набрав чинності 15.07.2015 року (далі - Закон №1697-VII).
Відповідно до ст. 15 Закону №1697-VII прокурором органу прокуратури є:1) Генеральний прокурор; 2) перший заступник Генерального прокурора; 3) заступник Генерального прокурора; 4) заступник Генерального прокурора - Головний військовий прокурор; 4-1) заступник Генерального прокурора - керівник Спеціалізованої антикорупційної прокуратури; 5) керівник підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі перший заступник та заступник Головного військового прокурора, керівник підрозділу Головної військової прокуратури на правах структурного підрозділу Генеральної прокуратури України); 6) заступник керівника підрозділу Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 7) прокурор Генеральної прокуратури України (у тому числі Головної військової прокуратури та Спеціалізованої антикорупційної прокуратури на правах самостійних структурних підрозділів Генеральної прокуратури України); 8) керівник регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 9) перший заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 10) заступник керівника регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 11) керівник підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 12) заступник керівника підрозділу регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 13) прокурор регіональної прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах регіональної); 14) керівник місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 15) перший заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 16) заступник керівника місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої); 17) керівник підрозділу місцевої прокуратури (у тому числі військової прокуратури на правах місцевої).
Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону №1697-VII, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:
- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
У відповідності до ч. 6 ст. 86 Закону №1697-VII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, зазначених у ст. 15 цього Закону, стажистами, на посадах помічників і старших помічників прокурорів, слідчими, суддями, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, тощо.
Частиною 8 ст. 86 Закону №1697-VII визначено, що право на пенсію за вислугу років мають особи, які, в тому числі, безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.
Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами (ч. 13 ст. 86 Закону №1697-VII).
Відповідно до п. 5 Перехідних положень Закону №1697-VII, положення цього Закону, в тому числі статті 86, що регулює пенсійне забезпечення працівників органів прокуратури, поширюється на слідчих органів прокуратури до початку діяльності державного бюро розслідувань.
З аналізу вищенаведених норм, є можливим дійти висновку, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку, за наявності на день звернення (з 1 жовтня 2020 року і пізніше):
1) вислуги років не менше - 25 років;
2) у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.
При цьому, статус стажиста, помічника і старшого помічника прокурора, а також половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах денної форми навчання або на юридичних факультетах вищих навчальних закладів денної форми навчання, посада слідчого прокуратури, прирівнюються до статусу прокурора органу прокуратури, та зараховуються до статусу роботи на прокурорських посадах; посада слідчого прокуратури - до початку діяльності державного бюро розслідувань.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 16 Закону №1697-VII, гарантії незалежності прокурора забезпечуються належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.
У відповідності до ст. ст. 22, 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і формував правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т.ч. в прокуратурі (рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсації і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційного Суду України вказував, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян під час проходження служби, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба (зокрема) в правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей. Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини з їх пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Частиною 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Рішеннями Конституційного Суду України №1-рп від 13.05.1997 року, № 1-рп/99 від 09.02.1999 року та № 3-рп/2001 від 05.04.2001 року встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 6 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-XII до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Як зазначалось вище по тексту, 17.09.2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років.

За результатами розгляду заяви, 21.09.2021 року відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області рішенням за № 95 відмовив позивачу у призначенні пенсії за вислугу років.

Відмова в призначенні пенсії була обґрунтована тим, що при розгляді наданих позивачем документів, які дають право на пенсію за вислугу років, суб`єктом владних повноважень було встановлено, що вислуга років становить 22 років 7 місяць 7 днів, що не відповідає вимогам ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру».

Позивач зазначає, що відповідач припустився помилки в розрахунку загального строку вислуги років у зв`язку з тим, що не зарахував період проходження служби в зоні проведення антитерористичної операції у трикратному розмірі.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-ХІІ.

Відповідно до положень статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 4 вказаної статті Закону передбачено види військової служби, до яких, зокрема, віднесено й військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (надалі - Порядок № 413).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Пунктом 4 Порядку № 413 визначено підставу надання особі статусу учасника бойових дій: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

При цьому основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлює, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Згідно абзацу 7 підпункту 1 пункту 2.3 розділу II «Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей», затвердженого наказом Міноборони України від 14.08.2014 року № 530, час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції зараховується на пільгових умовах - один місяць служби за три.

Аналогічна норма закріплена у постанові КМУ № 393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

З системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в антитерористичній операції в особливий період, зараховується до страхового стажу на пільгових умовах одного місяця служби за три.

Вказана правова позиція узгоджуються з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.06.2018 р. у справі № 348/347/17.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 16.06.2016 року позивач має статус учасника бойових дій.

Відповідно до тексту довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції від 20.10.2016 р. за №9326/40, копія якої міститься в матеріалах справи, судом встановлено, що старший солдат ОСОБА_1 дійсно в період з 28.09.2015 р. по 28.02.2016 р.; з 20.06.2016 р. по 20.10.2016 р. брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи міститься копія довідки про проходження військової служби у ЗСУ та участь в бойових діях від 09.09.2021 р. за №111, вдповідно до тексту якої судом встановлено, що ОСОБА_1 , 1974 р. народження дійсно проходив службу в Збройних Силах учасник бойових дій в АТО в період бойових дій В/ч НОМЕР_2 в період з 28.09.2015 р. по 28.02.2016 р.; з 20.06.2016 р. по 20.10.2016 р.

Однак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області не зараховано період військової служби за мобілізацією, під час якої ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції протягом 5 місяців 1 дні у період з 28.09.2015 р. по 28.02.2016 р. та протягом 4 місяців 1 дня у період з 20.06.2016 р. по 20.10.2016 р., що загалом становить строк 9 місяців 2 дні, який у встановленому законом порядку обраховується в трикратному розмірі.

За наведених обставин в загальному підрахунку вказані періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції, мають бути зараховані до пільгового стажу роботи позивача в потрійному розмірі (один місяць служби за три).

Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1. Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що відмова в призначенні пенсії у зв`язку з несплатою страхувальником страхових внесків (єдиного внеску), є непропорційним втручанням держави в права позивача та порушує його право на своєчасне отримання пенсії в належному розмірі.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними висновки відповідача про не зарахування періоду роботи з 28.09.2015 року по 28.02.2016 року та протягом 4 місяців 1 дня у період з 20.06.2016 року по 20.10.2016 року, що загалом становить строк 9 місяців 2 дні та, як наслідок, підлягає зарахуванню до вислуги років як 2 роки 3 місяці 6 днів.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на виплати зі сфери соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі "Міллер проти Австрії", де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні "Гайгузус проти Австрії" від 16 вересня 1996 року, відповідно до якого, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду у справі "Кечко проти України" (рішення від 08 листопада 2005 року) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Стаття 2 КАС України зазначає, що основними завданнями (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, є принцип верховенства права, який відповідно до ст.6 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. ст.8, 9 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом, а розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом частин 4 ст. 9 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд прийшов до висновку, що поданих сторонами доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, судом встановлено, що відповідач-1 Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, відмовивши у зарахуванні до стажу ОСОБА_1 за вислугою років, у трикратному розмірі, тобто з розрахунку один місяць служби за три місяці вислуги років, час військової служби за мобілізацією, під час якої ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції протягом 5 місяців 1 дня у період з 28.09.2015 року по 28.02.2016 року та протягом 4 місяців 1 дня у період з 20.06.2016 року по 20.10.2016 року, що загалом становить строк 9 місяців 2 дні та підлягає зарахуванню до вислуги років як 2 роки 3 місяці 6 днів діяв протиправно, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття зазначеного рішення; недобросовісно; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці рішення, що мають наслідком порушення прав та законних інтересів позивача в публічно-правових відносинах з боку відповідача суб`єкта владних повноважень.

На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним; зобов`язання вчинити певні дії.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним; зобов`язання вчинити певні дії, та зважаючи на той факт, що позивач, у відповідності до п.13 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним; зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні пенсії від 21.09.2021 року за № 95 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року за № 1697-VII, яке було направлено з повідомленням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 27.09.2021 року за № 0400-010217-8/127622.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до вислуги років, відповідно пункту 1 та підпункту «а» пункту З Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року за № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей", у трикратному розмірі, тобто з розрахунку один місяць служби за три місяці вислуги років, час військової служби за мобілізацією, під час якої ОСОБА_1 брав участь в антитерористичній операції протягом 5 місяців 1 дня у період з 28.09.2015 року по 28.02.2016 року та протягом 4 місяців 1 дня у період з 20.06.2016 року по 20.10.2016 року, що загалом становить строк 9 місяців 2 дні та підлягає зарахуванню до вислуги років як 2 роки 3 місяці 6 днів.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , від 17.09.2021 року про призначення пенсії на підставі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 17.09.2021 р., з урахуванням правових висновків суду, викладених в рішенні.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно дост.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова