Справа № 463/11588/21
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 463/11588/21 пров. № А/857/23401/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця та його затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Жовнір Г.Б.,

час ухвалення рішення 17:08:36,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2021 року 7 прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовом до громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , в якому просив: постановити рішення про примусове видворення громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України, у відповідності до п. 1. ч. 1 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України; затримати з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк шість місяців, починаючи з часу та дати фактичного затримання, а саме до 11 год. 50 хв. 15 квітня 2022 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач діючи у складі групи осіб, здійснив незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України, на напрямку 436 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Мігово» відділу прикордонної служби «Смільниця», територія Добромильської міської ради, Самбірського району, Львівської області, внаслідок чого 13 жовтня 2021 року був затриманий прикордонною вартою Республіки Польща. 15 жовтня 2021 року об 11 год. 50 хв. на підставі ст. 3.5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб» в пункті пропуску через державний кордон «Смільниця-Кросценко» громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 передано на територію України представникам відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Вказує, що постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року у справі № 455/1577/21 громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрано йому стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень 00 копійок в дохід держави. Звертає увагу на те, що знаючи про можливість легально в`їхати до Європейських країн, відповідач вибрав незаконний спосіб досягнення своєї мети, усвідомлюючи, що при цьому він неодноразово буде грубо порушувати та ігнорувати законодавство України на своєму шляху. Зазначає, що відповідач не має документів, необхідних для виїзду з території України, достатніх коштів, українською мовою не володіє, родичів на території України, які могли б надати допомогу у поверненні до країни походження не має. Вказує, що згідно з положеннями ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 підлягає примусовому видворенню за межі України та розміщенню в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Примусово видворено громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України. Затримано громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 11 год. 50 хв. 15 жовтня 2021 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач не має можливості виконати добровільно рішення про примусове повернення та існує ризик перешкоджання видворенню за межі території України, оскільки останній зазначив безпосередньо під час судового розгляду, що немає можливості виконувати рішення про примусове повернення від 15 жовтня 2021 року. Крім цього, незаконний перетин ним державного кордону України до Республіки Польща, свідчить про те, що останній порушив вимоги ст. ст. 4, 9, 16 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» і відповідно до вимог ст. 30 цього ж Закону підлягає примусовому видворенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що з урахуванням того, що рішення про примусове повернення винесене 18 жовтня 2021 року, а строк виконання рішення до 23 жовтня 2021 року, позивачем не надано йому можливості реалізувати визначене законодавством України право самостійно покинути територію України та виїхати в країну походження або третю країну. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції нічим не підтверджена відсутність фінансової спроможності оплатити квитки, крім того в України відсутнє пряме авіасполучення із його країною походження. Зазначає, що доводи позивача про ухилення від виконання рішення від 18 жовтня 2021 року є необгрунтованими, оскільки він не відмовлявся від співпраці під час процедури притягнення до адміністративної відповідальності та затримання, не перешкоджав оформленню відповідних документів для примусового повернення, надав дозвіл на проведення процедури дактилоскопії. Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачем оповіщено Центр з надання безоплатної вторинної допомоги та запропоновано йому безоплатну правову допомогу, чим порушено його право на гарантовану правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з протоколом про адміністративне затримання від 15 жовтня 2021 року громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , був затриманий о 11:50 год 15 жовтня 2021 року на термін до 3 діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Адміністративне затримання здійснено у зв`язку із вчиненням правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: 12 жовтня 2021 року вищевказаний громадянин спільно з 7 громадянами Федеративної республіки Сомалі та 1 громадянином України вчинив незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща, поза пунктами пропуску через державний кордон України, на напрямку 436 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Мігово» відділу прикордонної служби «Смільниця», територія Добромильської міської ради, Самбірського району, Львівської області, внаслідок чого 13 жовтня 2021 року був затриманий посадовими особами прикордонної варти Республіки Польща. 15 жовтня 2021 року об 11 год. 50 хв. на підставі ст. 3.5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб» громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 передано на територію України представникам відділу прикордонної служби «Смільниця» в пункті пропуску через державний кордон «Смільниця-Кросценко» (а.с.7-8).

15 жовтня 2021 року про затримання громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 проінформовано Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України (а.с.12).

Постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року у справі № 455/1577/21 громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 визнано винним за ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та обрано йому стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень 00 копійок в дохід держави (а.с.15-16).

Рішенням начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України від 18 жовтня 2021 року примусово повернуто за межі України громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 23 жовтня 2021 року (а.с.14).

Листом Вінницького державного педагогічного університету імені Михайла Коцюбинського від 18 жовтня 2021 року № 01/1250 повідомлено позивача про те, що громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно був слухачем мовних курсів з української мови у Вінницькому державному педагогічному університеті імені Михайла Коцюбинського, проте згідно з наказом № 168-адм від 12 жовтня 2021 року його відраховано (а.с.11).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI).

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Частиною 1 статті 26 Закону № 3773-VI визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону № 3773-VI один із примірників рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства видається іноземцю або особі без громадянства, стосовно яких воно прийнято. У рішенні зазначаються підстави його прийняття, порядок оскарження та наслідки невиконання. Форма рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства затверджується спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно із частинами 1, 3, 4 статті 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

Відповідно до частини 1 статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), позовні заяви іноземців та осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Згідно із частиною 1 статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Відповідно до частини 11 статті 289 КАС України, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Проаналізувавши вищевказані норми, колегія суддів зазначає, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства підлягають особи у випадку їх ухилення без поважних причин від виїзду в установлений рішенням про примусове повернення строк, або коли існують обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства буде ухилятися від виконання такого рішення ще до спливу цього строку.

Тобто, процедурі видворення іноземця або особи без громадянства передує прийняття компетентним органом рішення про його примусове повернення, яке може бути оскаржено до суду, а також ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи скаржника про те, що він не відмовлявся від співпраці під час процедури притягнення до адміністративної відповідальності та затримання, оскільки із матеріалів справи, зокрема, слідує, що відповідач відмовився від підписання рішення від 18 жовтня 2021 року про примусове повернення з України, що свідчить про відсутність бажання виконувати дане рішення (а.с.14, зворот)

Враховуючи те, що рішення про примусове повернення відповідачем не виконано, у громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 відсутні документи на право перебування на території України, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, а тому у 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України були обґрунтовані підстави вважати, що громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення. Тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для примусового видворення громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 за межі території України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в постановах від 07 лютого 2018 року в справі № 743/432/16-а та від 01 квітня 2020 року у справі № 522/23067/17.

Твердження скаржника про те, що він не міг добровільно виконати рішення про примусове повернення за межі території України, оскільки був затриманий і утримувався працівниками прикордонної служби до винесення судом рішення про примусове видворення, є безпідставним, оскільки через відсутність оригіналу паспортного документа, який на законних підставах дає можливість перетнути державний кордон, скаржник не міг добровільно виконати обов`язок покинути територію України.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 522/23070/17.

Колегія суддів зазначає, що заходи, визначені статтею 289 КАС України, можуть бути застосовані до іноземця чи особи без громадянства, зокрема, за наявності двох умов: вчинення такою особою порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, а також відсутність в неї документа, що дає право на виїзд з України. Відсутність хоча б однієї із цих умов є підставою для відмови в задоволенні позову про застосування цих заходів.

Згідно з пунктом 1 Розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року, № 353/271/150; зареєстрованої в Мін`юсті 21 травня 2012 року за № 806/21119, якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Згідно із пунктом 12 розділу ІІ Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29 лютого 2016 року № 141, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, що затримані в установленому законодавством порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в ПТПІ протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та (або) забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до пунктів 1, 5 Типового положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, є державною установою, що призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:

стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення за межі України;

стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

затриманих ДМС, її територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством;

затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України або передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

Строк тримання затриманих іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування становить шість місяців з дня фактичного затримання особи.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи передачу відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, цей строк може бути продовжений, але не більш як до вісімнадцяти місяців.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

З матеріалів справи слідує, що на час затримання відповідача у зв`язку з порушенням ним законодавства України з прикордонних питань, у нього відсутній оригінал документів, які посвідчують особу (а.с.14, зворот).

Оскільки ОСОБА_1 порушив законодавство України з прикордонних питань та про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: здійснив спробу незаконного перетину державного кордону з України у Республіку Польща, у зв`язку з чим постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2021 року у справі № 455/1577/21 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 204-1 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн; не має документів, які посвідчують особу, та не надав суду доказів про своє законне перебування на території України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для затримання відповідача з метою ідентифікації, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

На спростування доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що позивачем дотримано визначену законодавством процедуру адміністративного затримання, зокрема, 15 жовтня 2021 року складено протокол реадмісії допуску, протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів, протокол про адміністративне затримання; з метою ідентифікації відповідача було повідомлено Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України, а також з метою надання безоплатної правової допомоги повідомлено Центр надання безоплатної вторинної правової допомоги у м. Львів за тел. 0 322 367 495, о 12 год. 19 вх. за № 1158; повідомлення прийняв ОСОБА_2 (а. с. 6-8, 12).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність примусового видворення громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України, а також його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 15 жовтня 2021 року.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 жовтня 2021 року у справі № 463/11588/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 15 лютого 2022 року.