Справа № 264/6010/21
Суддя: Кузнецов Д. В.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 264/6010/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2022 р. м. Маріуполь

Іллічівський районний суд м.Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Кузнецова Д.В., за участю секретаря судового засідання Дереклєєвої А.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа на боці відповідача інспектор УПП в Донецькій області сержант поліції Яковлев Роман Володимирович,

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №4666660 від 21.08.2021 року, винесеної інспектором поліції, про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу 340,00 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що працівником поліції була складена постанова, відповідно до якої 21.08.2021 року о 08 годині 55 хв. водій рухався по вулиці Бахчиванджи, 59 в місті Маріуполі зі швидкістю 74 км/год, та перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/годину, чим порушив пункт 12.4 ПДР порушення швидкісного режиму в населених пунктах. Висловлює незгоду із даною постановою та вказує про порушення працівником поліції порядку розгляду справи за місцем зупинки транспортного засобу та порушення процесуальних прав позивача під час винесення постанови, зокрема, не були дослідженні докази, не заслухано пояснення водія, не надано підтверджуючих доказів, представлені відеозаписи не повні та перериваються, в постанові не правильно вказано час вчинення правопорушення. Крім того ставить під сумнів наявні вимірювання приладу TruCAM у зв`язку із тримання його в руках працівником поліції. Встановлення дорожніх знаків не було погоджено з органами внутрішніх справ та органами місцевого самоврядування. Рішень Маріупольської міської ради щодо встановлення знаків 12.8. «Швидкість руху» на ділянці дороги, де був зупинений ОСОБА_1 , відповідачем не надано. Так само не надано документації, яка свідчить про погодження встановлених знаків дорожнього руху на спірній ділянці дороги. Тому стверджує про порушення порядку встановлення дорожніх знаків.

Позивач та його представник в судове засідання не прибули, надали заяву, в якій просили провести розгляд справи без їх присутності, не заперечували проти розгляду справи в порядку письмового провадження.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надіслав до суду відзив, в якому зазначив, що під час несення служби в м.Маріуполі по вулиці Бахчиванджи, біля будинку №59, 21.08.2021 року екіпажем «Чайка» за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху TruCAM (серійний номер ТС008458) було виявлено порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу Nissan X-Trail з номерним знаком НОМЕР_1 , який рухався зі швидкістю 74 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР, після чого транспортний засіб було зупинено поліцейським. Інспектор представився, довів суть правопорушення, попросив представити необхідні документи, роз`яснив права особи під час розгляду справи на місці, та виніс відносно позивача постанову за ч.1 ст.122 КУпАП. В підтвердження своєї позиції долучив фото та відеозапис з лазерного вимірювача швидкості руху та з нагрудної камери працівника поліції. Також вказував на законність використання лазерного вимірювача швидкості TruCAM LTI 20/20 серійний номер ТС008458, який пройшов необхідні повірки та отримав всі дозволи. Оскаржувана постанова відповідає вимогам закону та містить всі необхідні реквізити та відомості. Дорожні знаки 5.70 «Фото-, відео-фіксація», які знаходяться у місті Маріуполі були встановлені силами ККП «Маріупольавтодор» на підставі припису, наданого посадовими особами Управління патрульної поліції ДПП у Донецькій області.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його присутньої в порядку письмового провадження.

Третя особа в судове засідання не прибув. Будь-яких заяв або пояснень до суду не надіслав.

Оскільки в судове засідання не прибули обидві сторони спору, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, для розгляду справи немає перешкод та її розгляд здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами на підставі ч.9 ст. 205 КАС України.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, враховуючи позицію сторін, дослідивши матеріали справи, переглянувши відеозапис фіксації адміністративного правопорушення, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21 серпня 2021 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, сержантом поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Яковлевим Р.В. було притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а саме: за те, що 21 серпня 2021 року о 08:50 годині в місті Маріуполі по вулиці Бахчиванджи 59/93 водій, керуючи транспортним засобом Nissan X-Trail з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 74 км/годину в населеному пункті. Перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 24 км/годину. Швидкість руху транспортного засобу вимірювалась приладом TruCAM LTI 20/20 ТС 008458. Чим порушив п.12.4 Правил дорожнього руху - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозволяється швидкість не більше 50 км/год). За що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що і інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України). Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст.61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності.

Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).

Відповідно до ч. 5 ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За вимогами п. 1.3. ПДР України, ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до п. 1.9 ПДР України: особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 12.4 Правил дорожнього руху України (зі змінами) у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

За порушення даного пункту ПДР передбачена відповідальність за ч.1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.222 КУпАП розгляд справ про правопорушення, передбачені ч.1ст. 122 цього Кодексу, покладено на органи Національної поліції.

Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.40 Закону України "Про Національну поліцію" (надалі - Закон №580-VIII), поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Так, вказані положення Закону №580-VIII надають право поліції під час здійснення посадових обов`язків використовувати відео реєстратори в службових автомобілях, нагрудні відеокамери, закріплені на форменому одязі працівників поліції, та інші технічні засобі відеозапису і вимірювальну техніку, в тому числі лазерні вимірювачі швидкості TruCAM, а також застосовувати отриману з них інформацію (відеозаписи та фото) в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення та пред`являти їх до суду в обґрунтування правомірності прийнятої постанови.

При цьому Законом №580-VIII не передбачено чіткого визначення застосованого в статті 40 поняття «автоматична фото- і відеотехніка», однак його не слід ототожнювати із роботою в автоматичному режимі спеціальних технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, що прямо врегульовано діючим КУпАП, зокрема, статтями 14-1, 14-2 та приміткою статті 122.

Водночас, положеннями Закону №580-VIII не вимагається обов`язкового використання автоматичної фото- і відеотехніки, в тому числі вимірювальної техніки, виключно стаціонарно вмонтованим шляхом, про що помилково у позові наполягає позивач.

Згідно з інструкцією по експлуатації лазерного вимірювача швидкості руху TruCAM (розділ 5) його використання може бути як в ручному режимі, так і в автоматичному, як під наглядом оператора так і без такого. При цьому такий режим жодним чином не впливає на якість та надійність вимірювань або похибку точності зафіксованої швидкості руху транспортних засобів. Більше того, лазерний вимірювач швидкості руху TruCAM відноситься саме до ручних вимірювачів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. При цьому саме вимірювання прилад здійснює автоматично.

Таким чином, використання відповідачем лазерного вимірювача швидкості руху TruCAM в ручному режимі без стаціонарного вмонтування в даному випадку є правомірним.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Так, на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови відповідачем надано фото та відео файли, зафіксовані за допомогою лазерного вимірювача швидкості руху TruCAM LTI 20/20 №ТС008458, а також нагрудної відеокамери, закріпленої на форменому одязі працівників поліції. Дані файли підтверджують, що автомобіль позивача Nissan X-Trail з номерним знаком НОМЕР_1 , рухався в місті Маріуполі по вулиці Бахчиванджи, 59 зі швидкістю 74 км/годину, після чого був зупинений працівниками поліції, які представилися, роз`яснили причину зупинки, права водія, повідомили про суть вчиненого правопорушення, місце розгляду адміністративної справи, вислухали пояснення водія, в ході яких останній вказував про намір оскаржувати майбутню постанову у зв`язку із відсутністю дорожнього знаку, який попереджає про здійснення фото-відеофіксації правопорушення та неправомірність тримання лазерного вимірювача швидкості в руках під час замірів. Будь-яких інших клопотань або заяв від водія не надходило. Після цього працівником поліції було оголошено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, розглянуті наявні докази, встановлено порушення правил дорожнього руху та визнано винуватість у вчиненні ч. 1 статті 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. За результатами розгляду на місці зупинки була прийнята постанова, екземпляр якої вручено позивачу. За своїм змістом оскаржувана постанова містить всі обов`язкові реквізити, передбачені статтею 283 КУпАП, зокрема вказівку на вчинення правопорушення із зазначенням дати, часу, місця, обставин та норми правил дорожнього руху, статті КУпАП, за якою водій притягається до адміністративної відповідальності. Крім цього в постанові (в пункті 5) відображено відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, - TruCam LTI20/20 ТС 008458, а також в пункті 7 постанови мається запис про долучення до постанови фото та відео, яке в архіві, відео з нагрудної камери та з лазерного вимірювача TruCam LTI20/20. У зв`язку із цим суд дійшов висновку про відповідність вимогам статті 283 КУпАП оскаржуваної постанови та належність долучених до постанови відеодоказів, які зафіксовані в постанові.

Також суд вважає правомірним використання лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС008458), оскільки відповідачем на підтвердження правомірності його застосування надано сертифікат відповідності ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 23.12.2020 року .

Лазерний вимірювач швидкості TruCam ІІ LTІ 20/20 ТС008458 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерні знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання, швидко розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів. Відповідно до Інструкції виробника Laser Technologe Іnс, США, використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 передбачає можливість використання даного приладу в автоматичному режимі, вказаний режим дозволяє автоматично фіксувати номерний знак та швидкість руху транспортного засобу. Вказаний лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 може використовуватись як в мобільному, так і в статичному положенні. Тобто, поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу.

Під час фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад автоматично здійснює фотографування транспортного засобу порушника. Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2%. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м. З відстані у 50 - 450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону. Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості.

Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості. При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника. Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази поліції в суді в разі оскарження факту порушення. Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації. Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але й в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії. Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі. Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення експертиз не є обов`язковим. Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

У відповідності до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про метрологію», результати вимірювань можуть бути використані у сфері законодавчо регульованої метрології за умови, що для таких результатів відомі відповідні характеристики похибок або невизначеність вимірювань.

Частина 1.2 статті 8 вищезазначеного Закону передбачено, що у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Експлуатація засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки), здійснюється з дотриманням правил застосування таких засобів, встановлених у нормативно-правових актах, і вимог щодо їх експлуатації, встановлених в експлуатаційних документах на такі засоби.

Необхідно зазначити, що можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Таким чином, суд доходить висновку про правомірність застосування відповідачем для вимірювання швидкості руху транспортного засобу Лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС008458.

Здійснення заміру швидкості руху автомобіля позивача відбулось на відстані 93 метри, що підтверджується долученими до справи фото та відео файлами з лазерного пристрою, та є допустимим для даного пристрою дистанційним показником роботи оптичного прицілу, який не надає суду обґрунтованих приводів сумніватися в якості проведених вимірювань.

Під час перегляду фото та відеозаписів лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС008458 встановлено, що даний пристрій одночасно визначає географічні координати місця розташування автомобіля щодо якого проводяться заміри швидкості руху та у випадку із позивачем таким місцем була територія населеного пункту м.Маріуполя вулиця Бахчиванджи, 59, в межах якого діють вимоги пункту 12.4. ПДР - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Натомість швидкість руху автомобіля позивача була 74 км/год, що більше ніж на 20 км перевищує дозволену швидкість руху та утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Несуттєвими є доводи позивача відносно неправильного визначення часу вчинення правопорушення, зафіксованого на відеозаписі лазерного вимірювача швидкості руху TruCam, адже як вбачається з досліджених відео та фотоматеріалів відмінність між часом вчинення правопорушення зафіксованим на вимірювач швидкості руху TruCam (08:50 годин), а на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції після зупинки автомобіля позивача значиться 08:48 годин, тобто відмінність становить біля двох хвилин.

Проте така незначна відмінність (у дві хвилини) між часом виявленого правопорушення, зафіксована у двох портативних електронних приладах (вимірювач швидкості та боді-камера) на думку суду пояснюється та пов`язана із не усунутою розбіжністю виставленого часу в даних електронних приладах, та в будь-якому разі є несуттєвою, носить лише формальний характер та не спростовує доведеність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху в зазначений в постанові час та вчинення ним адміністративного правопорушення в межах населеного пункту, а тому не може бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Стосовно доводів позивача про відсутність необхідних дорожніх знаків судом встановлено, що в матеріалах справи наявна відповідь ККП «Маріупольавтодор» від 17.11.2021 року, відповідно до якої зазначається про встановлення та існування в місті Маріуполі по вулиці Бахчиванджи, в районі перехрестя з вулицею Флотська у бік вул. Громова дорожнього знаку 5.70, який був встановлений силами ККП «Маріупольавтодор» на підставі припису відділу безпеки дорожнього руху УПП в Донецькій області №35 від 08.02.2021 року.

Отже вчинення правопорушення ОСОБА_1 відбулось в межах дії вказаного дорожнього знаку, який були встановлений підприємством ККП «Маріупольавтодор» - комунального підприємства Маріупольської міської ради, метою якого є утримання доріг та влаштування технічних засобів регулювання дорожнього руху (п.4.1. 4.2.6., 4.2.7. Статуту), за погодженням з підрозділом Національної поліції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі Закон №3353-XII) вказаний нормативний акт регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону №3353-XII до компетенції міських рад та їх виконавчих органів, районних рад та районних державних адміністрацій у сфері дорожнього руху належить, у тому числі, організація дорожнього руху на території міста і району згідно з відповідними генеральними планами, проектами детального планування та забудови населених пунктів, автоматизованих систем керування дорожнім рухом, комплексних транспортних схем і схем організації дорожнього руху та з екологічно безпечними умовами.

За статтею 9 Закону №3353-XII до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху, зокрема, належить:

обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання;

вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.

Частиною 1 статті 24 Закону №3353-XII встановлено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Частиною першою статті 27 Закону №3353-XII визначено, що організація дорожнього руху на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах здійснюється із застосуванням технічних засобів, інформаційно-телекомунікаційних та автоматизованих систем керування та нагляду за дорожнім рухом відповідно до правил і стандартів, а також на основі проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції. До вказаних проектів і схем за приписами відповідних підрозділів Національної поліції можуть бути внесені зміни та доповнення.

Частиною другою статті 27 Закону №3353-XII організація дорожнього руху здійснюється спеціалізованими службами, що створюються відповідними органами: на автомобільних дорогах, що перебувають у власності територіальних громад, - органами місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про автомобільні дороги» вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про автомобільні дороги» управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться.

З вказаних нормативних актів слідує, що утримання автомобільних доріг та влаштування дорожньої інфраструктури, в тому числі дорожніх знаків, покладається на органи місцевого самоврядування, які реалізують свої повноваження та здійснюють господарську діяльність в цій сфері через створені ними комунальні підприємства, яким в даному випадку в місті Маріуполі є Комунальне комерційне підприємство «Маріупольавтодор», засновником та власником якого є Маріупольська міська рада, що підтверджується даними Статуту підприємства (а.с.142-155).

Встановлення дорожніх знаків здійснюється ККП «Маріупольавтодор» у відповідності до Правил дорожнього руху та повинні відповідати проекту та схемі організації дорожнього руху, які погоджені із відповідними підрозділами Національної поліції.

Однак проект та схема організації дорожнього руху представляє собою загальне влаштування дорожнього руху у всьому місті або районі міста, витяг з якого і був наданий на запит суду ККП «Маріупольавтодор» із схемою дислокації дорожніх знаків по окремій ділянці вулиці Бахчиванджи.

При цьому позивач помилково вважає, що кожний встановлений в місті дорожній знак, зокрема знак 5.70 «фото-відео-фіксація» по вул.Бахчиванджи, потребує спеціального (одиничного) рішення органу місцевого самоврядування та погодження у відповідного підрозділу Національної поліції. Прийняття необхідності їх встановлення та документальне оформлення може відбуватися за допомогою затвердження загальної схеми організації дорожнього руху в місті Маріуполі.

Доказів окремого оскарження в адміністративному порядку проекту та схеми організації дорожнього руху в місті Маріуполі або порушення порядку його прийняття органом місцевого самоврядування з боку позивача до суду надано не було та не є предметом судового розгляду по цій справі.

Натомість сам факт надання власником автомобільних доріг (ККП «Маріупольавтодор») відповіді про дислокацію дорожнього знаків по вул..Бахчиванджи (а.с.46) та визнання відповідачем факту їх встановлення за погодженням із підрозділами Національної поліції, є доказами, які презюмують законність та правомірність існування наявних на дорозі знаків дорожнього руху, в точу числі знаку 5.70 «фото-відео-фіксація», в межах дії якого і було зафіксовано виявлене працівником поліції адміністративне правопорушення.

Таким чином наявні у справі докази спростовують доводи позивача про неправомірність встановлення існуючих дорожніх знаків по вул..Бахчиванджи.

Також неспроможними є доводи позивача про скасування постанови у зв`язку із перериванням відеозапису, зафіксованого на нагрудну камеру працівника поліції.

Так, пунктом 3.3. Наказу Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 року №100 встановлено, що нагрудна відеокамера повинна активуватись працівником патрульної поліції та знаходитись в режимі відео зйомки при будь-якому контакті з особами, зокрема, але не виключно: при оформленні дорожньо-транспортної пригоди; при перевірці документів; при арешті або затриманні особи, при поверхневому огляді; при загрозі використання фізичної сили, спеціальних засобів або вогнепальної зброї; при наданні допомоги особам; у випадках, коли усвідомлення особою факту відеофіксації її поведінки може сприяти вирішенню конфліктної ситуації.

В пункті 3.5. зазначається, що після активації нагрудної відеокамери (відеореєстратора) все спілкування повинно бути записане безперервно.

Проаналізувавши вказані положення та представлені докази, зокрема відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, суд доходить висновку, що зазначеними нормами встановлено обов`язок працівника поліції під час спілкування або іншому безпосередньому контакті із особою проводити безперервний відеозапис. Наявні у справі відеозаписи за своїм змістом, обсягом та порядком запису відповідають вказаним положенням, оскільки всі безпосередні спілкування із ОСОБА_1 , які стосуються зупинки, спілкування, розгляду та складання адміністративних матеріалів за частиною 1 статті 122 КУпАП, були безперервно записані, а відключення відеозапису на нетривалий час в момент самостійного пересування поліцейського або складання певних документів в службовому автомобілі, відбувалось після остаточного припинення спілкування із особою, що не забороняється вказаною інструкцією та не суперечить її положенням, та не впливає на законність прийнятої постанови і не порушує прав позивача.

Стосовно доводів позивача про порушення працівником поліції порядку складання постанови, тобто складення постанови на місці зупинки автомобіля, а не за місцем знаходження підрозділу поліції, без надання можливості заявити пояснення, клопотання та зауваження, суд відзначає наступне.

Згідно Закону України «Про національну поліцію» до повноважень національної поліції відповідно до покладених на неї обов`язків належать: виявляти причини та умови, вживати заходів щодо попередження та усунення виявлених адміністративних правопорушень; патрульні поліцейські уповноважені перевіряти документи, що посвідчують особу, чи документи, що підтверджують певне право особи; складати протоколи про адміністративні правопорушення, застосовувати інші передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення; у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення, здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечувати їх виконання.

Статтею 213 КУпАП, визначено, що органи національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Згідно ст. 222 КУпАП органи національної поліції розглядають справи, в тому числі, про адміністративне правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту (частини друга статті 122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

З прийняттям Закону України «Про національну поліцію» Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року законодавцем було внесено зміни до статті 258 КУпАП та викладено її в наступній редакції, яка діє на даний час: Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті, що зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу..

Отже, внаслідок прийняття в липні 2015 року відповідних змін до діючого законодавства суттєво змінилися положення статті 258 КУпАП, які чітко встановили право уповноваженим працівникам Національної поліції не складати протокол при вчиненні адміністративного правопорушення, розгляд яких віднесено до їх компетенції, а також право на винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення саме на місці їх вчинення (ч.4 ст. 258 КУпАП).

Розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення не звільняє працівника поліції від дотримання загальної процедури проведення такого розгляду, передбаченої статтями 278, 279 КУпАП, із можливістю реалізації прав особи (ст.268 КУпАП), що притягається до адміністративної відповідальності. Проте у зв`язку із обмеженим часом при розгляді справи поліцейським за місцем вчинення правопорушення реалізація певних прав особою, що притягається до адміністративної відповідальності, та здійснення деяких елементів порядку мають певні відмінності і підлягають скороченню у часі.

Зокрема стаття 278 КУпАП визначає ряд питань, які вирішує посадова особа при підготовці справи до розгляду, а саме: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

При підготовці справи до розгляду, такі питання як: витребування додаткових матеріалів та розгляд клопотань особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, надання нею доказів, допит свідків або користування правовою допомогою адвоката чи перекладача повинні вирішуватися за їх наявності одразу на місці вчинення правопорушення. Відкладення даних питань на інший день або час не передбачено діючим законодавством.

Щодо реалізації прав, якими наділений позивач згідно статті 268 КУпАП, то за даною нормою позивач має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Всі наведені вище права, якими наділений позивач, в тому числі право подавати докази, заявляти свідків, клопотання, користуватися юридичною допомогою або послугами перекладача мають бути реалізовані особою одразу на місці вчинення правопорушення без намагання затягнути процес розгляду справи шляхом відтермінування або перенесення на інший день та без впливу на можливість працівником поліції прийняти постанову на місці вчинення правопорушення.

Перенесення розгляду справи про адміністративне правопорушення на інший день є правом, а не обов`язком працівника поліції.

Позивачем не представлено належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації ним прав, закріплених статтею 268 КУпАП. Напроти, із переглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що позивач був присутній на місці складання постанови, був повідомлений про її складання, йому були роз`яснені процесуальні права, протягом всього часу спілкування із інспектором поліції ним висловлювались свої заперечення та доводи по суті вчиненого правопорушення, але працівник поліції не взяв їх до уваги, що свідчить про можливість реалізації своїх прав та суб`єктивне рішення відповідача, як посадової особи, що приймає рішення у справі. При цьому будь-яких клопотань щодо надання додаткових пояснень або зауважень, представлення додаткових доказів, необхідності допиту свідків або користування правовою допомогою позивач не заявляв, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудної камери поліцейського.

Тобто будь-яких процесуальних обмежень прав позивача, які б вплинули на законність та обґрунтованість прийняття оскаржуваної постанови, та потребували судового відновлення та захисту, з боку працівника поліції допущено не було.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже наведені позивачем доводи та підстави скасування постанови, яку він оскаржує не знайшли свого підтвердження та спростовані матеріалами справи та представленими доказами.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 поліцейський Управління патрульної поліції Донецької області Департаменту патрульної поліції Яковлев Р.В. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, дослідивши та проаналізувавши докази в судовому засіданні та норми чинного законодавства, суд приходить до переконання про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та визначені відповідно до них правовідносини, беручи до уваги той факт, що відповідачем спростовані обставини зазначені позивачем, суд приходить до висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суб`єкта владних повноважень - поліцейського Яковлева Р.В. - залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3,9,10,11,139,242,245,246,286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа на боці відповідача інспектор УПП в Донецькій області сержант поліції Яковлев Роман Володимирович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 18 лютого 2022 року.

Суддя: Д. В. Кузнецов