Справа № 396/1531/21
Суддя: Русіна А. А.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 396/1531/21
Провадження № 2-а/396/3/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року м. Новоукраїнка

Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Русіної А.А.,

за участю секретаря судового засідання Білухи О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Новоукраїнка Кіровоградської області в залі суду справу № 396/1531/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до заступника начальника СРПП Новоукраїнського РВП в Кіровоградській області, капітана поліції Захарченка Сергія Васильовича, Головне управління національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся в інтересах позивача ОСОБА_1 з вищевказаним адміністративним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.10.2021 року заступником начальника СРПП Новоукраїнського РВП в Кіровоградській області, капітаном поліції Захарченком С.В. відносно позивача винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення серії АПО18 №694319 в розмірі 255 грн штрафу за порушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, з якою позивач не погоджується і вважає її такою, що підлягає скасуванню у судовому порядку.

Представник та позивач вважають, що ні надзвичайний стан, ні воєнний стан в Україні не введений, тому головний санлікар ще не отримав повноважень ініціюватит карантин, а у Кабінету Міністрів не було підстав встановлювати карантин. Вважають постанову Уряду про введення карантину незаконною, тому жоден орган чи посадова особа не має права від людини вимагати виконання постанови Уряду про введення карантину, вважають незаконно вимогою носити захисні маски.

Ухвалою суду від 09.11.2021 року відкрито провадження у адміністративній справі за правилами розгляду окремих термінових справ.

Ухвалою суду від 16.12.2021 року залучено до справи в якості співвідповідача Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області.

11.02.2022 року від Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області надійшов відзив, відповідно до якого представник просив відмовити в позові в повному обсязі, оскільки позивачем порушено п.п. 1 п. 2 постанови КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» №1236 від 09 грудня 2021 року, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 44-3 КУпАП, вважають постанову законною.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.10.2021 року заступником начальника СРПП Новоукраїнського РВП в Кіровоградській області, капітаном поліції Захарченком С.В. відносно позивача винесено оскаржувану постанову серії АПО18 №694319 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення в розмірі 255 грн штрафу за порушення, передбачене ч. 2 ст. 44-3 КУпАП (а.с.10).

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

У статті 7 КУпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови АПО18 №694319, 27.10.2021 року о 20-00 год. у ОСОБА_1 перебував в приміщенні магазину «Копілка» за адресою: м.Новоукраїнка, вул.М.Вороного, 18/55 без вдягненої захисної маски та засобів індивідуального захисту, що прикриває рот та ніс, чим порушив вимоги п.п. 1, п.2 Постанови КМУ від 09 грудня 2020 року №1236 (а.с.10).

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» №1645-ІІІ від 06 квітня 2000 року (далі - Закон №1645-ІІІ) визначено, що карантин - це адміністративні та медико-санітарні заходи, що застосовуються для запобігання поширенню особливо небезпечних інфекційних хвороб.

Відповідно до статті 29 Закону №1645-ІІІ карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України.

Питання про встановлення карантину порушує перед Кабінетом Міністрів України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за поданням головного державного санітарного лікаря України.

Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації.

У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності. До відміни карантину його територію можуть залишити особи, які пред`явили довідку, що дає право на виїзд за межі території карантину.

Організація та контроль за дотриманням встановленого на території карантину правового режиму, своєчасним і повним проведенням профілактичних і протиепідемічних заходів покладаються на місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID -19, спричиненої коронавірусом SАRS8-СоV-2» (у редакції, чинній на 21.08.2021 року) установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 1 жовтня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Слід зазначити, що постанова Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" №1236 від 09.12.2020 року на момент вчинення адміністративного правопорушення була чинною, її норми є обов`язковими для виконання усіма особами на території України, окремі положення вказаного нормативно-правового акту, в тому числі п.п. 1 п. 2, неконституційними не визнавалися.

Міністерство охорони здоров`я за дорученням прем`єр-міністра роз`яснило поняття «громадське місце», де обов`язково потрібно носити захисні маски чи респіратори відповідно до останніх вимог карантину.

Згідно роз`яснення Міністерства охорони здоров`я, громадським місцем є частина будь-якої будівлі, споруди, що доступні або відкриті для населення вільно, за запрошенням або за плату, постійно, періодично чи час від часу, у тому числі під`їзди, підземні переходи і стадіони.

До громадських місць відноситься ліфти і таксофони, приміщення та території медичних і навчальних закладів, дитмайданчики, приміщення і території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів, під`їзди житлових будинків, пасажирський транспорт загального користування, приміщення закладів харчування, приміщення культурних об`єктів, приміщення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та державних установ, зупинки громадського транспорту.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 06 листопада 2020 року № 1000-IX, статтю 44-3 КУпАП доповнено частиною другою, відповідно до якої, перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (від 170 до 255 грн.).

Надано право розглядати справи про дотримання цих протиепідемічних заходів виконавчим комітетам сільських, селищних, міських рад, а також Національній поліції, органам державної санітарно-епідеміологічної служби.

Окрім цього, пунктом 10 постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено заборони, порушення яких призводить до притягнення до відповідальності за ст.44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зокрема, за приписами ч. 2 статті 44-3 КУпАП, на території України на період дії карантину забороняється перебування в громадських місцях, будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, тягне за собою адміністративну відповідальність і стягнення.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», особи, винні в порушенні законодавства про захист населення від інфекційних хвороб, несуть відповідальність згідно із законами України.

Згідно з нормами ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України.

Із змісту ст. 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положення ст. 251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ст. 252 цього Кодексу орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, оскаржуваної постанови, позивач перебував у приміщенні магазину без засобів індивідуального захисту, захисної маски, яка б закривала рот та ніс.

Своєю підставою позову, позивач не заперечує, що він був в приміщенні магазину без засобів індивідуального захисту, захисної маски, яка б закривала рот та ніс, оскільки з підстав позову вбачається, що позивач вважає незаконною постанову Кабінету Міністрів України про встановлення карантину, тому вважає карантин незаконим та незаконною вимогою носити захисні маски.

Суд не може погодитися з такою позицією сторони позивача та вважає, що карантин встановлений постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" №1236 від 09.12.2020 року, на момент вчинення правопорушення діяв на території України на законних підставах.

Отже, є очевидним та доведеним факт невиконання позивачем вимог закону, що ставило під загрозу життя та здоров`я усіх осіб, які перебували на час виявлення правопорушення у приміщенні магазину, оскільки позивачем у позові не заперечувалося, що він був у захисній масці, а заперечувався факт незаконного карантину.

Більш того, не виконавши встановлені Кабінетом Міністрів України карантинні обмеження, позивач свідомо поставив під загрозу життя та здоров`я інших людей.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме - перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно підтверджується позовом позивача та іншими матеріалами справи.

Частиною третьою статтею 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналіз зазначених норм права та встановлені в судовому засіданні обставини, дають суду підстави для висновку про правомірність винесеної відповідачем постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача, а тому її необхідно залишити без змін, а позовну заяву без задоволення.

Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно ч.3 ст.139 КАС при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.03.2020р. № 543/775/17 звернула увагу на те, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складав на момент подачі позову 454 грн.

У зв`язку з тим, що позивачем при подачі позову судовий збір не був сплачений, а позов суд залишає без задоволення, тому слід стягнути з позивача на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.

Враховуючи вищенаведене та Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 139, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Постанову серії АПО18 №694319 від 27.10.2021 року, винесену заступником начальника СРПП Новоукраїнського РВП в Кіровоградській області, капітаном поліції Захарченком С.В., якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 44-3 КУпАП залишити без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до заступника начальника СРПП Новоукраїнського РВП в Кіровоградській області, капітана поліції Захарченка Сергія Васильовича, Головне управління національної поліції в Кіровоградській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн.

Рішення може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Повне судове рішення складено 15.02.2022 року.

Суддя: А. А. Русіна