Справа № 120/5889/21-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5889/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

15 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

позивача - ОСОБА_1 , її представника - Страшок А.А., представника відповідача - Сосницької І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2021 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Вінницької обласної прокуратури (далі відповідач) в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування з 26.03.2020 року заробітної плати виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон);

- зобов`язати відповідача нарахувати позивачеві заробітну плату (включаючи оплату часу відпустки) за період з 26.03.2020 року по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону з урахуванням усіх встановлених їй у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період, зобов`язання здійснювати подальше нарахування заробітної плати позивача як прокурору окружної прокуратури виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона з 2013 року працює на посаді прокурора, у період з 26.03.2020 року їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата не у розмірі згідно ст.81 Закону, а відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», постанови КМУ №657 від 30.08.2017 року, тобто у меншому розмірі. Позивач посилається на рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування ОСОБА_1 з 27.03.2020 року заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст.81 ЗУ "Про прокуратуру".

Зобов`язано Вінницьку обласну прокуратуру нарахувати ОСОБА_1 заробітну плату (включаючи оплату часу відпустки) за період з 27.03.2020 року по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст.81 ЗУ "Про прокуратуру", з урахуванням усіх встановлених у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити. В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року №505. Зауважує, що позивач не набула права на виконання функцій новоствореної прокуратури, а відтак на отримання заробітної плати відповідно до згідно ст.81 Закону. Відповідач також посилається на пропущення позивачем строку звернення до суду.

25 січня 2022 року на адресу Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури у якій позивачка просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року без змін.

У судовому засіданні 15.02.2022 року представник Вінницької обласної прокуратури Сосницька І.В. підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити.

Позивач та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги Вінницької обласної прокуратури та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14.12.2015 року наказом відповідача №1852к позивача призначено на посаду прокурора Жмеринської місцевої прокуратури.

26.03.2020 року Конституційний Суд України прийняв рішення за № 6-р/2020 по справі №1-223/2018(2840/18) щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, яким визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач у 2020 році проходила атестацію прокурорів. Відносно неї першою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) 23.11.2020 року прийнято рішення №2 про неуспішне проходження атестації.

Після чого позивач не була звільнена відповідачем з огляду на те, що має статус одинокої матері.

Згідно наказу Генерального прокурора від 17.02.2021 року №40 днем початку роботи окружних прокуратур визначено 15.03.2021 року.

У наказі відповідача від 15.03.2021 року №369к зазначено, що позивачеві - прокурору Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області Остапенко, посаду якої ліквідовано наказом Генерального прокурора «Про затвердження структури та штатної чисельності Вінницької обласної прокуратури» від 17.02.2021 року №2ш, тимчасово визначити робоче місце в Жмеринській окружній прокуратурі Вінницької області. Керівнику Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області забезпечити ведення щодо позивача табельного обліку використання робочого часу та контроль за службовою дисципліною.

З урахуванням викладеного, оплата праці позивача здійснювалась відповідачем на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 року № 505 (надалі Постанова № 505).

Не погодившись із вказаним нарахуванням заробітної плати позивач звернулась до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що у спірний період відповідач повинен був здійснювати нарахування позивачеві заробітної плати згідно вимог ст. 81 Закону, але не здійснював цього, що, в свою чергу свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідача, тому дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування позивачеві з 26.03.2020 року заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону, з урахування початку перебігу строків (з 27.03.2020 року) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 року (далі - Закон №1697-VII, Закон), який набрав чинності 15.07.2015 року.

Відповідно до положень статті 16 Закону №1697-VII визначено, що прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених законом.

Згідно вимог ст. 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.

Преміювання прокурорів здійснюється у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці. Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: прокурора регіональної прокуратури - 1,2; прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.

Прокурорам виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: за наявності стажу роботи понад один рік - 10 відсотків, понад 3 роки - 15 відсотків, понад 5 років - 18 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків, понад 15 років - 25 відсотків, понад 20 років - 30 відсотків, понад 25 років - 40 відсотків, понад 30 років - 45 відсотків, понад 35 років - 50 відсотків посадового окладу.

Відповідності до вимог п.26 р.VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України установити, що норми і положення, зокрема, ст.81, п.13,14 р. перехідні положення Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету.

25.09.2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року № 113 (надалі Закон № 113).

Відповідно до п.3 р.II. Прикінцеві і перехідні положення Закону №113 до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Водночас, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року визнано неконституційним положення п.26 р.VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення ст. 81 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з положеннями п.2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення п.26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до положень ч.2 ст.152 Конституції України, ч.1 ст.91 Закону України "Про Конституційний Суд України" передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

У Рішенні від 30.09.2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 08.12.2004 року № 2222-IV(справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, дія окремого положення п.26 р.VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України, згідно рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 року №6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18), втратила чинність 26.03.2020 року.

Крім цього, на теперішній час, як вже зазначалось, є чинними положення Закону №113 щодо збереження за прокурорами регіональних, місцевих прокуратур відповідного правового статусу, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення, зокрема, до обласної прокуратури, окружної прокуратури. И саме на цей зазначений період оплата праці працівників регіональних, місцевих прокуратур здійснюється відповідно до Постанови №505.

Відповідно до ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Так, предметом спору по цій справі є спірний період з 27.03.2020 року щодо невиплати позивачеві заробітної плати згідно вимог ст.81 Закону.

У відповідності до матеріалів справи встановлено, що за період з 27.03.2020 року позивачеві нараховувалась та виплачувалась заробітна плата згідно із вимогами Постанови №505, оскільки, на думку відповідача, з урахуванням того, що позивач не переведена до окружної прокуратури, не здійснює функції прокурора, відповідно не набула права на отримання заробітної плати згідно ст.81 Закону.

В ході розгляду справи встановлено та не заперечувалось відповідачем, що позивач, зокрема, з 27.03.2020 року обіймає посаду прокурора, її робоче місце знаходиться в Жмеринській окружній прокуратурі Вінницької області, керівником окружної прокуратури здійснюється табельний облік використання її робочого часу та контроль за службовою дисципліною. Позивач здійснює свої повноваження з урахуванням визначених їй умов роботи з виконання наданих повноважень. Відповідачем здійснюється нарахування позивачеві заробітної плати, її трудова книжка також знаходиться у відповідача.

З огляду на зазначене слідує, що за позивачем зберігається її статус прокурора, вона фактично приступила до роботи в Жмеринській окружній прокуратурі, відповідно у наявності виконання усіх умов щодо фактичного переведення позивача до вказаної прокуратури, тому доводи відповідача, що на позивача не розповсюджується умови оплати праці згідно ст.81 Закону колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до вимог Закону №113 не на період проведення атестації за прокурорами зберігаються умови щодо оплати їх праці у відповідності до Постанови №505, а саме на період до їх переведення.

Згідно з нормами ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі "Рисовський проти України" (№ 29979/04) визнав низку порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції та статті 13 Конвенції у справі, в якій також викладено окремі стандарти діяльності суб`єктів владних повноважень, зокрема, розкрито елементи змісту принципу "доброго врядування". Цей принцип, зокрема, передбачає, що у разі якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб (рішення у справах "Beyeler v. Italy" № 33202/96, "Oneryildiz v. Turkey" № 48939/99, "Moskal v. Poland" № 10373/05).

Колегія суддів зазначає, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах/"Лелас проти Хорватії",/ заява № 55555/08, п.74, від 20.05.2010 р., і /"Тошкуце та інші проти Румунії",/заява № 36900/03, п.37, від 25.11.2008 р.) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п.128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі /"Лелас проти Хорватії"/, п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі /"Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"/, п. 58, а також рішення у справі /"Ґаші проти Хорватії"/, заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі /"Трґо проти Хорватії",/ заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009року).

Колегія суддів зауважує, що у відповідності до матеріалів справи заробітна плата позивача складається з посадового окладу, премії, надбавки за вислугу років, надбавки за високі досягнення в праці та індексації. Виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 01.01.2020 року розмір посадового окладу позивача має становити: 2102 грн. х 15 = 31530 грн., проте, як свідчать матеріали справи оклад позивача становить 5660 грн.

Щодо визначення конкретної суми у вигляді недоотриманої заробітної плати, то колегія суддів вважає, що дані повноваження знаходиться у площині дискреційних повноважень відповідача.

Таким чином, враховуючи зазначене вище колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині, та вважає, що у спірний період відповідач повинен був здійснювати нарахування позивачеві заробітної плати згідно вимог ст.81 Закону, але не здійснював цього, що, в свою чергу свідчить про наявність протиправної бездіяльності відповідача, а тому вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та зроблено обґрунтований висновок щодо задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування позивачеві з 26.03.2020 року заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону, з урахування початку перебігу строків (з 27.03.2020 року).

Переглядаючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати позивачеві заробітну плату (включаючи оплату часу відпустки) за період з 26.03.2020 року по день постановлення судового рішення, виходячи з розміру посадового окладу, розрахованого відповідно до положень ст. 81 Закону з урахуванням усіх встановлених їй у цей період надбавок і премій та виплатити різницю між нарахованою таким чином сумою та фактично отриманою сумою виплат за вказаний період, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з положеннями п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Системний аналіз вищезазначених положень свідчить про безпосередній взаємозв`язок вимоги про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та вимоги про зобов`язання вчинення ним певних дій. Більш того, друга вимога є похідною та залежною від першої. Адже внаслідок визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною, можливим є зобов`язання до вчинення певних дій для відновлення порушених прав та інтересів сторони.

Отже, враховуючи що судом задоволені позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування позивачеві з 27.03.2020 року заробітної плати, виходячи з розміру посадового окладу прокурора місцевої (окружної) прокуратури, розрахованого відповідно до положень ст.81 Закону, відповідно вказані позовні вимоги також підлягають задоволенню, як похідні.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.

За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись Конституцією України, Законами України «По прокуратуру», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», Бюджетним кодексом України, постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012 року «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 17 лютого 2022 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.