Справа № 560/8811/21
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/8811/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гнап Д.Д.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

16 лютого 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за період з 24.11.2017 року по 13.07.2021 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 25.11.2017 року по 13.07.2021 року у розмірі 34054,78 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. Зокрема, апелянт не погоджується з визначеною судом першої інстанції сумою середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 34 054,78 грн.

Відповідачем до суду подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, а також вказує на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом встановлено, що згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.11.2017 № 282 прапорщика ОСОБА_1 з 24.11.2017 виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 12.02.2021 у справі № 560/8249/20 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 24 листопада 2017 року і нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 19 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року №889, із врахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.

На виконання рішення суду від 12.02.2021 у справі № 560/8249/20 на банківський рахунок позивача 13.07.2021 надійшло 1406,46 грн та 32648,32 грн, що підтверджується банківською випискою.

Позивач, вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, оскільки з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 34054,78 грн.

У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту прохальної частини апеляційної скарги судом встановлено, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні адміністративного позову, а саме не погоджується з розміром суми середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні.

Отже, враховуючи положення ст. 308 КАС України, колегія суддів переглядає рішення суду лише в оскаржуваній частині.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що умовами застосування частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, відповідачем при звільненні позивача з військової служби не виплачено всіх належних йому сум, адже при розрахунку таких сум відповідачем не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 24 листопада 2017 року та одноразову грошову допомогу при звільненні.

Сторонами не заперечується, що на виконання рішення суду позивач фактично отримав 13.07.2021 індексацію грошового забезпечення у розмірі 1406,46 грн та одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 32648,32 грн.

Таким чином відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем щодо виплати індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні поза межами строку, встановленого статтею 116 Кодексу законів про працю України.

Оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 №100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Відповідно до довідки № 6 про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 від 09.08.2021 грошове забезпечення позивача складає за вересень 2017 - 9082,00 грн (30 календарних днів), жовтень 2017 - 9304,00 грн (31 календарний день), отже середньоденне грошове забезпечення позивача становить 301,41 грн (9082,00 + 9304,00 = 18386,00 / 61).

За період з 25.11.2017 по 13.07.2021 було 1326 днів, а тому середній заробіток за час затримки виплати позивачеві при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні становить 399 699,66 гривень (1326 х 301,41 грн).

Водночас, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначив, що в порівнянні із виплаченою сумою індексації грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні - 34 054,78 грн (1406,46 грн + 32 648,32 грн), суму 399 669,66 грн не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму невиплачених своєчасно коштів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з урахуванням наступного.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Приписами частини 5 статті 242 КАС України визначено, що при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що при розмірі невиплаченої індексації та одноразової грошової допомоги в сумі 34 054,78 грн, позивач просить стягнути встановлений під час розгляду справи середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 399 669,66 грн., що набагато перевищує розмір невиплачених сум, а тому суд вважає за можливе застосувати до даних правовідносин принцип співмірності.

Колегія суддів зазначає, що відповідальність в такому розмірі згідно ст. 117 КЗпП України відповідач міг би нести лише у випадку невиплати усіх належних звільненому працівникові сум. Натомість, в межах спірних правовідносин відповідач допустив часткове порушення, тобто не здійснив виплату лише одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 32 648,32 грн. та індексації грошового забезпечення в сумі 1 406,46 грн.

Визначаючись із розміром компенсації за вищевказаний період, колегія суддів звертає увагу на механізм розрахунку викладений в постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2022 року витребувано у військової частини НОМЕР_1 відомості про всі належні ОСОБА_1 виплати на момент звільнення з військової служби із зазначенням дати та суми здійснення відповідного розрахунку по кожній виплаті.

24.01.2022 року на адресу суду надійшла витребувана судом апеляційної інстанції інформація.

У цій справі загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав 104 484,48 грн. Виплата на виконання рішень судів становила 34 054,78 грн (32,59%)

Застосовуючи механізм розрахунку розміру середнього заробітку, викладений Судовою палатою Верховного Суду від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, стягненню б на користь позивача належало 130 262,11 грн.

Однак, у справі №480/3105/19 визначення Верховним Судом розміру середнього заробітку за наведеною пропорцією мало наслідком зменшення відшкодування з 59 255,90 грн до 11 246,77 грн, тоді як розмір спірної своєчасно не виплаченої позивачу суми становив 57 657,47 грн.

Проте, у справі що розглядається, середній заробіток за спірний період сягає 399 669,66грн, а в разі його зменшення у спосіб, зазначений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №480/3105/19, складе 130 262,11 грн, що є неспівмірним, оскільки значно перевищуватиме суму несвоєчасно виплачених коштів при звільненні.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця (пункт 81); суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (пункт 89).

Враховуючи означені вище правові позиції Верховного Суду, за якими розмір відповідальності відповідача повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум, тому розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у цьому випадку має визначатися виключно пропорційно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум.

Колегія суддів вказує, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є очевидно неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості.

Між тим, враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності за статтею 117 Кодексу законів про працю України та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, які визначені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17 та від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, суд виходячи із обставин даної справи та окреслених Верховним Судом критеріїв, вважає обґрунтованим зменшення судом першої інстанції розміру відповідного відшкодування.

Колегія суддів зауважує, що причиною затримки належних позивачу виплат є їх спірний характер, який обумовлювався існуючими судовими спорами. Відповідно, такі виплати були проведені відповідачем після набранням судовими рішеннями законної сили, з чого власне і виник значний період затримки розрахунку. Тобто, невиплата відповідачем усіх сум належних позивачу при звільненні не носить свавільного характеру.

Аналізуючи поведінку позивача у спірних правовідносинах, суд зазначає, що законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас, у спірних правовідносинах працівник (у широкому розумінні поняття) має діяти добросовісно, реалізуючи його права, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Крім того, позивач був звільнений з військової служби 24.11.2017, проте з судовим позовом, пов`язаним із виплатою одноразової грошової допомоги та індексації грошового забезпечення, звернувся до суду лише в кінці 2020 року, розуміючи при цьому, що у спірних правовідносинах строки звернення до суду не застосовуються. Тобто, період такої значної затримки проведення відповідачем остаточних розрахунків пов`язаний в тому числі і з поведінкою позивача.

Тому, визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що середній заробіток за час затримки розрахунку підлягає перерахуванню та виплаті позивачу у розмірі 34 054,78 грн.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.