Справа № 500/3462/21
Суддя: Улицький Василь Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 500/3462/21 пров. № А/857/22660/21

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді: Улицького В.З.

суддів: Кузьмича С.М., Шавеля Р.М.

при секретарі судового засідання: Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року (рішення ухвалене у м. Тернополі судом у складі головуючого судді Мартиць О.І., повне судове рішення складено 23.11.2021) у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості по виплаті одноразової грошової допомоги на оздоровлення,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Тернопільської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості по виплаті одноразової грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 8747,49 грн.

Позивач позовні вимоги мотивував тим, що позивач в період з 28.02.1996 по 23.02.2021 перебувала у трудових відносинах з відповідачем на посаді державного службовця в органах соціального захисту Підволочиської районної державної адміністрації, що підтверджується записами у трудовій книжці. 26.01.2021 позивач звернулася із заявою про надання їй частини основної щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 27.01.2021 по 31.01.2021 та виплату одноразової грошової допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. Відповідно дану заяву було погоджено наказом від 26.01.2021 №3-Від, з яким ознайомлена під особистий підпис, із наступним формулюванням: ОСОБА_1 - головному спеціалісту відділу фінансово - господарського забезпечення, надати частину основної щорічної відпустки тривалістю 5 календарних днів з 27 по 31 січня 2021 року за відпрацьований період роботи з 14.01.2020 по 13.01.2021 з виплатою одноразової грошової допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. 23.02.2021 позивач звільнена із посади головного спеціаліста відділу фінансово - господарського забезпечення у зв`язку зі скороченням штату згідно наказу №36-к від 22.02.2021. Проте, ні у січні 2021 року ні при повному розрахунку в лютому 2021 року в день звільнення зазначена вище одноразова грошова допомога на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати виплачена відповідачем не була. Просила позов задоволити.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 . Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задоволити.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач ОСОБА_1 з 28 лютого 1996 року по 23 лютого 2021 року працювала в органах соціального захисту Підволочиської районної державної адміністрації.

Згідно наказу голови комісії з реорганізації управління праці та соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації від 22.02.2021 №36-к "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача звільнено з посади головного спеціаліста відділу фінансово - господарського забезпечення управління праці та соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ "Про державну службу".

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Частиною 1 статті 47 Кодексу законів про працю України врегульовано, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статі 2 Закону України "Про оплату праці" структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно частини 2 статі 4 Закону України "Про оплату праці" джерелом коштів на оплату праці працівників для установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Відповідно до статті 98 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Статтею 59 Закону України "Про державну службу" передбачено, що щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та на умовах, визначених законодавством про працю.

Надання працівникам щорічної оплачуваної відпустки є реалізацією їх права на відпочинок, яке закріплене статтею 45 Конституції України.

Умови, тривалість і порядок надання працівникам відпусток визначають Кодекс законів про працю України та Закон України "Про відпустки".

Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також ті громадяни України, які працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Збереження за працівниками на період відпустки місця роботи (посади) і заробітної плати (допомоги) є важливою умовою для реального використання ними щорічної відпустки.

Законом України "Про відпустки" встановлено, що щорічні відпустки складаються з основної та додаткових відпусток.

Основна відпустка - це така відпустка, право на яку мають всі працівники. Це є відмінністю основної відпустки від усіх інших. Для одержання інших видів відпусток необхідні спеціальні підстави для їх одержання.

Вихід у щорічну основну відпустку для держслужбовців супроводжується наданням грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Зазначена допомога виплачується один раз на календарний рік.

Згідно статті 10 Закону України "Про відпустки" черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам.

Щорічні відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються:

1) особам віком до вісімнадцяти років;

2) особам з інвалідністю;

3) жінкам перед відпусткою у зв`язку з вагітністю та пологами або після неї;

4) жінкам, які мають двох і більше дітей віком до 15 років або дитину з інвалідністю;

5) одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків;

6) дружинам (чоловікам) військовослужбовців;

7) ветеранам праці та особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною;

8) ветеранам війни, особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, а також особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

9) батькам - вихователям дитячих будинків сімейного типу;

10) в інших випадках, передбачених законодавством, колективним або трудовим договором.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про відпустки" щорічна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період у разі:

1) порушення власником або уповноваженим ним органом терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки (частина десята статті 10 цього Закону);

2) несвоєчасної виплати власником або уповноваженим ним органом заробітної плати працівнику за час щорічної відпустки (частина перша статті 21 цього Закону).

Щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі:

1) тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку;

2) виконання працівником державних або громадських обов`язків, якщо згідно з законодавством він підлягає звільненню на цей час від основної роботи із збереженням заробітної плати;

3) настання строку відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами;

4) збігу щорічної відпустки з відпусткою у зв`язку з навчанням.

Згідно матеріалів справи щорічна основна відпустка позивача ОСОБА_1 тривалістю 30 календарних днів запланована на липень 2021 року згідно з графіком надання відпусток на 2021 рік затвердженого начальником управлінням праці та соціального захисту Підволочиської районної державної адміністрації від 28 грудня 2020 року.

Згідно статті 57 Закону України "Про державну службу" державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Підпунктом 3 пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09.03.2006 №268 із змінами та доповненнями передбачено, що надано право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Відтак, матеріальна допомога на оздоровлення може бути надана працівникові лише при реалізації права на щорічну відпустку.

Частиною другою статті 30 Закону України "Про оплату праці" визначено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

У постанові від 16.01.2020 (справа №2040/7558/18) Верховний Суд дійшов до висновку, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу.

Враховуючи табель обліку робочого часу, вважається належним документальним відображенням обліку робочого часу в установі.

Згідно табелю обліку робочого часу працівників Управління праці та соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації, у січні 2021 року було 19 робочих днів, позивачем відпрацьовано 19 робочих днів, 152 робочі години, за які, згідно відомостей нарахування та виплат заробітної плати нараховано до виплати та виплачено заробітну плату у сумі 6791,19 грн.

На підставі пункту 2 наказу від 22.02.2021 №36-к "Про звільнення ОСОБА_1 " Відділом фінансово-господарського забезпечення проведено повний розрахунок із ОСОБА_1 при звільнені :

- виплату грошової компенсації, відповідно до статті 24 Закону України "Про відпусти" - 46 (сорок шість) календарних днів щорічної основної відпустки за період 13 календарних днів з 14.01.2019 по 13.01.2020, 30 календарних днів з 14.01.2020 по 13.01.2021 та 3 календарних дні з 14.01.2021 по 23.02.2021 та додаткову оплачувану відпустку державного службовця за 2018, 2019, 2020, 2021 тривалістю по 15 календарних днів - 60 календарних днів.

- виплату вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат, відповідно до частини четвертої статті 87 Закону України "Про державну службу".

За січень 2021 року позивачу виплачена заробітна плату у повному обсязі, при цьому належних і допустимих доказів про перебування у щорічній відпустці ОСОБА_1 в ході розгляду справи не здобуто.

Управлінням Держпраці у Тернопільській області розглянуто звернення позивача ОСОБА_1 з приводу можливих порушень законодавства про працю у діяльності Управління праці та соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації щодо не виплати за січень 2021 року заробітної плати, у тому числі - за весь час щорічної грошової основної відпустки, грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати передбаченої статтею 57 Закону України "Про державну службу".

Листом Управління Держпраці у Тернопільській області 01.03.2021 позивачу надано відповідь, в якому зазначено, що упродовж січня 2021 року позивач згідно табелю обліку робочого часу відпрацювала 152 робочі години, за які, згідно відомостей нарахування та виплати заробітної плати, їй нараховано до виплати та виплачено заробітну плату у загальній сумі 6791,19 грн. За січень 2021 року виплачено заробітну плату у повному обсязі, а відтак, упродовж зазначеного періоду позивач не перебувала у щорічній основній відпустці, у зв`язку з чим їй не належить до виплати заробітна плата за весь час щорічної основної відпустки та грошова допомога, передбачена статтею 57 Закону України "Про державну службу". Окрім того надання у січні 2021 року щорічної основної відпустки за графіком відпусток позивачу також не передбачено.

Згідно Журналу реєстрації наказів щодо основного складу Управління праці та соціального захисту населення Підволочиської районної державної адміністрації на 2021 рік наказ про надання ОСОБА_1 щорічної основної відпустки з виплатою грошової допомоги на оздоровлення не видавався та не зареєстрований у січні 2021 року.

За таких обставин, апеляційними судом не встановлено реалізації наказу від 26.01.2021 №3-Від про надання частини основної щорічної відпустки ОСОБА_1 тривалістю 5 календарних днів з 27.01.2021 по 31.01.2021, тому доводи та аргументи позивача про стягнення заборгованості по виплаті одноразової грошової допомоги на оздоровлення у розмірі 8747,49 грн, покладені в основу позову, є безпідставними.

Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для відмови у задоволені адміністративного позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 18.11.2021 року у справі №500/3462/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. З. Улицький
судді С. М. Кузьмич
Р. М. Шавель
Повне судове рішення складено 16.02.2022