Справа № 420/7609/20
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 р. м.ОдесаСправа № 420/7609/20
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

при секретарі Цехмейстренко Ю.В.

за участі представника апелянта Павлюк В.С.,

представника 3-ї особи Брильової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, 3-тя особа Управління Служби безпеки України в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області «Про звільнення ОСОБА_1 » № 208-к від 28.07.2020 р., поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області, стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з розрахунку 2077,31 грн. за кожний робочий день за період з 29.07.2020р. по день поновлення на посаді начальника відділу реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області.

В обґрунтування позову зазначалось, що наказ «Про звільнення ОСОБА_1 » №208-к від 28.07.2020 р. є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки прийнятий всупереч визначеної законодавством процедури та без належних і допустимих доказів. Зокрема, позивач повідомляє, що його звільнено з займаної посади у зв`язку з втратою права на державну службу або його обмеженням внаслідок набуття громадянства іншої держави.

Вказаний факт повідомлений листом Управління Служби безпеки України №65/1/2/4489дск від 25.06.2020р. Проте, позивача не ознайомлено зі змістом вказаного листа, не запропоновано надати пояснення, не проведено службового розслідування. Позивач вважає, що вищевказаний лист складено та надіслано за відсутності належних повноважень, з грубим порушенням вимог ч.2 ст. 19 Конституції України, оскільки Управління Служби безпеки України відповідно до положень Закону України «Про громадянство» не віднесено до переліку уповноважених органів з питань громадянства.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року, ухваленого у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м. Одесі о 09:47 год позов задоволено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області надало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що підставою для прийняття наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області № 208-к від 28.07.2020р., що є предметом спору у цій справі, послугував лист Управління Служби безпеки України в Одеській області №65/1/2/4489дск від 25.06.2020р. Частиною 2 ст. 84 Закону України «Про державну службу» обов`язок роботодавця звільнити державного службовця у триденний строк з дня встановлення факту набуття громадянства іншої держави є безумовним і не містить жодних виключень. Апелянт зазначає, що не наділений повноваженнями щодо здійснення контр-розвідувальної та/або оперативно-розшукової діяльності, та не може самостійно встановити чи спростувати факт наявності болгарського громадянства у позивача. Також, зазначає, що законодавством не передбачено права державного органу (керівник державної служби) ініціювати проведення службового розслідування з метою підтвердження чи спростування факту наявності іноземного громадянства. Також, звертає увагу, що Управління Служби безпеки України в Одеській області не надало суду документи що стали підставою для висновку щодо наявності у позивача громадянства Республіки Болгарія.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначається, що доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення. Позивач зазначає, що право на проведення службового розслідування прямо передбачено законом, разом з тим, позивач звертає увагу, що в листі Управління Служби безпеки України в Одеській області №65/1/2/4489дск від 25.06.2020р. останнім було запропоновано здійснити ретельну перевірку та вжити заходи, передбачені законом. Позивач зазначає, що не повинен спростовувати або перевіряти інформацію Управління Служби безпеки України в Одеській області, оскільки предметом розгляду у цій справі є протиправність наказу відповідача про звільнення.

Також, до суду 3-ю особою Управлінням Служби безпеки України в Одеській області надано пояснення, в яких зазначає, що в листі і №65/1/2/4489дск від 25.06.2020р. останнім було запропоновано здійснити ретельну перевірку та вжити заходів, передбачених законом. Вважають доводи апелянта про те, що позивачем не спростована інформація щодо наявності іноземного громадянства, яка містилась в листі безпідставними, оскільки предметом розгляду у цій справі є протиправність наказу відповідача про звільнення. Управління Служби безпеки України в Одеській області погоджується з прохальною частиною апеляційної скарги, проте не може погодитись з аргументами апелянта викладеними у апеляційній скарзі.

На стадії розгляду справи у суді апеляційної інстанції справа слухалась у відкритому судовому засіданні за участі адвоката позивача та представників відповідача та третьої особи.

Однак, 01.02.2022 р. до суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_1 Юдіна О.Ю. та від позивача ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, оскільки з позивачем трапився нещасний випадок, у наслідок якого він отримав закритий перелом кісток лівої гомілки та знаходиться на стаціонарному лікуванні, що перешкоджає позивачу з`явитись до суду.

У зв`язку з надходженням до суду вищезазначених клопотань, протокольною ухвалою причини неявки позивача визнані поважними та по справі було оголошено перерву до 16.02.2022 р., при цьому судом було повідомлено позивача ОСОБА_1 про наступне судове засідання та роз`яснено право про можливість приймати участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів поза межами приміщення суду, у відповідності до ст. 195 КАС України.

Однак, 08.02.2022 р. до суду від адвоката ОСОБА_1 Юдіна О.Ю. надійшло клопотання про визнання обов`язковою особисту участь ОСОБА_1 у розгляді справи та про зупинення провадження у справі до одужання ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 236 КАС України.

Протокольною ухвалою суду від 16.02.2022 р. у задоволенні вищезазначеного клопотання відмовлено з огляду на наступне.

Відповідно до статті 310 КАС України, апеляційний розгляд здійснюється апеляційним судом за правилами спрощеного позовного провадження, і участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Нормами Кодексу адміністративного суду України, участь сторін в судовому засіданні апеляційної інстанції не є обов`язковою, а сторони мають можливість надати письмові пояснення, відзив або заперечення до апеляційної скарги.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду. Тому, будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач насамперед має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права. При цьому визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді адміністративної справи.

Кодексом адміністративного судочинства України встановлено обов`язок суду залишити позовну заяву без розгляду у разі настання певних обставин, зокрема, неприбуття позивача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Разом з тим, в своєму клопотанні адвокат Юдін О.Ю. не наводить жодних поважних підстав необхідності визнати обов`язкову особисту участь позивача у розгляді справи. Визнання обов`язковою особисту участь сторони у розгляді справи є правом суду у разі неможливості розглянути справи без пояснень, які б могла надати відповідна сторона суду під час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи судом обов`язкова участь у судовому засіданні ОСОБА_1 не визнавалась.

Крім того, дослідивши матеріали справи колегія суддів встановила, що ОСОБА_1 на протязі всього часу розгляду справи у суді жодного разу ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції особистої участі у розгляді справи не приймав, в усіх судових засіданнях, які відбулись по справі приймав участь адвокат позивача Юдін О.Ю.

Після отримання листа Міністерства юстиції Республіки Болгарія стосовно виконання доручення відносно ОСОБА_1 , 24.01.2022 р. адвокат позивача Юдін О.Ю. знайомився з матеріалами адміністративної справи та з листом Міністерства юстиції Республіки Болгарія стосовно виконання доручення відносно ОСОБА_1 , однак в судове засідання, призначене на 02.02.2022 року адвокат не з`явився.

З огляду на зазначені обставини по справі була оголошена перерва та ОСОБА_1 направлено повістку про виклик у судове засідання на 16.02.2022 року та роз`яснено, у відповідності до ст. 195 КАС України, право прийняти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів поза межами суду, однак, жодних клопотань від ОСОБА_1 щодо розгляду справи в режимі відеоконференції не надходило.

При цьому обґрунтування представника позивача у клопотанні про зупинення провадження у справі тими обставинами, що ОСОБА_1 до теперішнього часу перебуває на стаціонарному лікуванні не підтверджується будь-якими доказами, оскільки довідка міської клінічної лікарні №11 (т.2 арк.спр.122) про перебування позивача на стаціонарному лікуванні видана 27.01.2022р. в день отримання травми, однак відомостей щодо перебування його на стаціонарному лікуванні станом на 16.02.2022 р. до суду позивачем не надано.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

При цьому незалежно від поважності причин неможливості явки самого позивача у судове засідання, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач може реалізувати своє право на викладення відповідних аргументів в поясненнях з приводу отриманого листа Міністерства юстиції Республіки Болгарія, прийняти участь у справі в режимі відеоконференції, крім того представництво його інтересів здійснює адвокат, який має можливість бути присутнім у судовому засіданні.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції відбулось два судових засідання 02.06.2021 р. та 09.06.2021 р., під час яких адвокатом позивача, представниками відповідача та третьої особи були надані пояснення по суті спору, сторони ознайомилися з матеріалами справи після отримання відповіді листа Міністерства юстиції Республіки Болгарія стосовно виконання доручення відносно ОСОБА_1 , тому суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Основною умовою відкладення розгляду справи на думку судової колегії є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає не обгрутнованим клопотання позивача про необхідність визнання явки ОСОБА_1 до суду обов`язковою, тому це клопотання задоволенню не підлягає.

Щодо клопотання про зупинення провадження у справі, судова колегія також вважає його необґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.2 ст.236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі, у разі захворювання учасника справи, підтвердженого медичною довідкою, що перешкоджає прибуттю до суду, якщо його особиста участь буде визнана судом обов`язковою, - до одужання.

З огляду на положення п.1 ч.2 ст. 236 КАС України, колегія суддів зазначає. що відсутні підстави для зупинення провадження у справі з цих підстав, оскільки особиста участь ОСОБА_1 не була визнана судом обов`язковою та зазначена підстава щодо зупинення провадження у справі є правом, а не обов`язком суду, відповідно до положень цієї статті.

Таким чином, особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином , відповідно до ст. 124-130 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працював на посаді начальника відділу реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області.

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області «Про звільнення ОСОБА_1 » № 208-к від 28.07.2020 р. звільнено 29.07.2020р. ОСОБА_1 з посади начальника відділу реєстрації сільськогосподарської техніки Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області у зв`язку з відомостями, викладеними у листі Управління Служби безпеки України в Одеській області №65/1/2/4489дск від 25.06.2020р. відповідно до п.1 ч.1 ст. 83, п. 2 ч.1 ст. 84 Закону України «Про державну службу» (а.с. 8).

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний наказ винесений передчасно, без врахування всіх обставин без законної на те підстави, тому позовні вимоги були задоволені у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх помилковими, з огляду на наступне.

Згідно ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Положеннями ст. 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), серед іншого, передбачено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України: правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється, у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону).

Згідно п. 2 ч.1 ст. 84 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є встановлення факту наявності у державного службовця громадянства іноземної держави або набуття державним службовцем громадянства іноземної держави під час проходження державної служби.

Відповідно до ч.2 ст. 84 Закону України «Про державну службу», у випадках, зазначених у пунктах 1-4, 6 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Отже, у разі встановлення факту набуття громадянства іншої держави державний службовець підлягає звільненню незалежно від того, чи припинене його громадянство України з цієї самої підстави у порядку, встановленому Законом України від 18.01.2001 р. №2235-III «Про громадянство України».

При цьому колегія суддів вважає , що відповідачем було дотримано порядок звільнення позивача без проведення службового розслідування з метою перевірки отриманої від УСБУ інформації з огляду на наступне.

Так, відповідно до абз.7-8 п. 1 Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та осіб, які для цілей Закону України Про запобігання корупції прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування Дія цього Порядку не поширюється на: державних службовців, крім випадку, визначеного абзацом п`ятим цього пункту;

В свою чергу відповідно до абз.5 службове розслідування може бути проведено з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону (Про запобігання корупції) в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) за рішенням керівника органу, підприємства, установи, організації, в якому працює особа, стосовно якої пропонується проведення службового розслідування, а у разі його відсутності - особи, яка виконує його обов`язки (далі - керівник органу).

З огляду на вищевикладене вбачається, що проведення відносно державного службовця службового розслідування з метою підтвердження або спростування факту наявності/набуття іноземного громадянства чинним законодавством не передбачене.

Отже, колегія суддів зазначає, що службове розслідування може проводитись тільки з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення або інших порушень Закону України «Про запобігання корупції».

Матеріалами справи встановлено, що підставою для прийняття наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області «Про звільнення ОСОБА_1 » №208-к від 28.07.2020 р. слугував лист УСБУ в Одеській області від 25 червня 2020 року №65/1/2/4489дск, в якому зазначалось про наявність даних, які офіційно підтвердженні болгарською стороною, що громадянство Республіки Болгарія набув громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи спір, колегія суддів зазначає, що відповідно до покладених на Службу безпеки України завдань щодо попередження, виявлення, припинення та розкриття протиправних дій, які безпосередньо створюють загрозу життєво важливим інтересам України (частина друга статті 2 Закону України від 25.03.1992 №2229-XII «Про Службу безпеки України»), цей державний орган з правоохоронними функціями наділений необхідним обсягом повноважень, у тому числі в ході контррозвідувальної діяльності (статті 24, 25 Закону України «Про Службу безпеки України», стаття 7 Закону України від 26.12.2002 №374-IV «Про контррозвідувальну діяльність»), які дозволяють йому виявити факт набуття громадянином України громадянства іншої держави.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які офіційні докази, які підтверджують факт отримання позивачем ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянства Республіки Болгарія.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено Управління Служби безпеки України в Одеській області та зобов`язано ГУ Держпродспоживслужби в Одеській області, УСБУ в Одеській області надати до Одеського окружного адміністративного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали належним чином засвідчену копію листа УСБУ в Одеській області від 25 червня 2020 року №65/1/2/4489дск.

УСБУ в Одеській області, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду справи повідомило суд, що СБУ не має правових підстав для надання запитуваної інформації, оскільки головним розпорядником вказаної інформації є Болгарська сторона, яка віднесла її до інформації з обмеженим доступом та заборонила передачу третім особам.

02.06.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання вх. №11939/21 Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про витребування доказів та зупинення провадження у справі. У зазначеному клопотанні відповідач просив суд витребувати у Служби Безпеки України інформацію, щодо наявності або відсутності у гр. ОСОБА_1 громадянства Республіки Болгарія, яка стала підставою для направлення СБУ листа від 25.06.2020 р. на адресу відповідача та звернутися до компетентних органів Республіки Болгарія з судовим дорученням про надання інформації про підтвердження або спростування цієї інформації. (т.2 арк.спр.1-2).

Зазначене клопотання Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області від 02.06.2021 р. про витребування доказів було задоволено частково та ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2021 р. для офіційного з`ясування всіх обставин справи, постановлено звернутися із судовим дорученням про надання інформації до компетентного органу Республіки Болгарія щодо наявності громадянства Болгарії у громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначена ухвала суду апеляційної інстанції була оскаржена в касаційному порядку. Постановою Верховного Суду від 10.06.2021 р. касаційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Юдіна Олега Юрійовича залишено без задоволення, ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09 червня 2021 року у справі № 420/7609/20 залишено без змін.

При цьому, Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції та зазначив, що виходячи із приписів частини четвертої статті 9, частин четвертої та п`ятої статті 70, статті 80 КАС України та встановлених обставин справи, Верховний Суд звернув увагу, що суд апеляційної інстанції реалізуючи принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі прийняв законну ухвалу щодо виявлення та витребування доказів.

Таким чином, Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції про наявність підстав для зупинення провадження у справі та звернення із судовим дорученням до компетентного органу Республіки Болгарія про надання інформації щодо наявності громадянства Болгарії у громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17.12.2021 р. до суду надійшов лист Міністерства юстиції Республіки Болгарія вих..№99-С-288/2021 від 11.10.2021 р., з якого вбачається, що Міністерство юстиції Республіки Болгарія у відповідь на вх..№12-1119-21, має честь повідомити суду наступне.

Беручи до уваги та на підставі Договору щодо надання правової допомоги з громадянських справ між Республікою Болгарією та Україною, що був підписаний у місті Києві 21 травня 2004 року, щодо судової справи №420/7609/20, яка знаходиться у компетенції П`ятого апеляційного адміністративного суду України та містить прохання про надання інформації стосовно особи ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Зоря, Україна, повідомляють суду наступне.

У результаті службової перевірки, яку було проведено у Національній базі дани, частина «Населення», яку обслуговує Міністерство регіонального розвитку та благоустрою Болгарії , було констатовано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в Україні, є зареєстрований із наявним громадянством Болгарії та України.

Також, з наданого листа встановлено, що під час виконання перевірки в автоматизованій інформаційній системі управління «Болгарське громадянство» Міністерства юстиції, було встановлено, що особа ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Зоря, Україна, отримав болгарське громадянство за Наказом віце-президента Республіки Болгарія №101 від 20.09.2016 р. Згідно розпорядження ст.36, речення 2 Закону «Про набуття громадянства Болгарії». Наказ вважається таким, що набув чинності, «з дати його отримання».

У зв`язку з викладеним колегія суддів дійшла висновку, що отримання відповідачем інформації від УСБУ в Одеській області про наявність даних, які офіційно підтвердженні болгарською стороною, що громадянство Республіки Болгарія набув громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджуються листом наданим Міністерством юстиції Республіки Болгарія вих..№99-С-288/2021 від 11. 10.2021 р.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Закон України «Про громадянство України» закріплює повноваження органів у вирішенні питання громадянства України, зокрема, щодо підготовки подань про втрату особами громадянства України, які разом із необхідними документами надсилаються на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства (пункт 3 частини першої статті 24, пункт 4 частини першої статті 25).

Проте, згідно пункту 2 частини першої статті 17, пункт 1 частини першої статті 19 Закону України «Про громадянство України» припинення громадянства України, зокрема, внаслідок втрати громадянства України у зв`язку із добровільним набуттям громадянином України громадянства іншої держави є окремою підставою для припинення державної служби, а з наведених приписів Закону не слідує, що безпосередньо та/або виключно вказані органи встановлюють відповідний факт.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області були наявні правові підстави для звільнення позивача з посади державної служби відповідно до пункту 2 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу».

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо можливості кваліфікувати дії державного службовця з набуття іноземного громадянства як дисциплінарний проступок в разі його набуття до вступу на державну службу, враховуючи, що гіпотеза частини другої статті 84 Закону України «Про державну службу» умовою для звільнення державного службовця у зв`язку з набуттям громадянства іншої держави визначає настання або встановлення вказаного факту.

Отже, незалежно від часу набуття громадянства іншої держави (до вступу на державну службу чи під час її проходження) це діяння має кваліфікуватися саме за пунктом 2 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу».

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.02.2021 р. справа №0940/1503/18.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено та підписано 17.02.2022 року

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець