Справа № 0240/2551/18-а
Суддя: Комар Павло Анатолійович
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

09 лютого 2022 р. Справа № 0240/2551/18-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Комара П.А.,

за участю:

секретаря судового засідання: Зданевич Н.Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: Захарченка О.В.

представника відповідача 1: Кундельського В.І.

представника відповідача 2: Костенко Ю.О.

за відсутності представника відповідача 3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у справі

за позовом: ОСОБА_1

до: Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про: зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з Верховного суду на новий розгляд надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області з наступними позовними вимогами:

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України зарахувати час простою з його вини в період з 31.10.2017 року по 05.01.2018 року до загального трудового стажу ОСОБА_1 ;

- стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України усі належні ОСОБА_1 кошти при звільнені у зв`язку із переведенням, а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, зокрема, але не виключно:

а) грошове забезпечення за увесь період простою з 01.07.2017 року по 02.07.2018 року у розмірі 103099 грн. 80 коп.;

б) середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення за період простою по день фактичного розрахунку, з 01.07.2017 року по 02.07.2018 року виходячи із середньоденного заробітку - 662 грн. 21 коп., що становить 165 552 грн. 50 коп.;

в) заборгованість відповідача по виплаті грошового забезпечення за період з 01.01.2017 року по 01.07.2017 року у розмірі 6348, 25 грн.;

г) середній заробіток за весь час затримки виплати нарахованого, але не виплаченого грошового забезпечення (за період з 01.01.2017 року по 01.07.2017 року) по день фактичного розрахунку, виходячи із середньоденного заробітку - 662 грн. 21 коп., що станом на 30.11.2018 року становить 236408, 97 грн.;

д) грошову компенсацію за всі не використані ОСОБА_1 дні щорічної відпустки;

е) середній заробіток за весь час затримки виплати грошової компенсації за всі не використані ОСОБА_1 дні щорічної відпустки, виходячи із середньоденного заробітку - 662 грн. 21 коп.;

є) виплати належних ОСОБА_1 коштів за час його тимчасової непрацездатності;

ж) середній заробіток за весь час затримки виплати належних ОСОБА_1 коштів за час його тимчасової непрацездатності, виходячи із середньоденного заробітку - 662 грн. 21 коп..;

- стягнути з Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на користь ОСОБА_1 50000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Приймаючи рішення про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції Верховний суд вказав, що для встановлення всіх обставин справи першочерговим постає питання визначення моменту порушення права позивача, виходячи з кожної позовної вимоги, що були заявлені ОСОБА_1 , а відтак вирішення питання , чи було пропущено строки звернення до суду, а в разі такого пропущення - надання можливості надати пояснення щодо поважності пропущення таких строків, у відповідності до статтею 121-123 КАС України.

Ухвалою суду від 20.10.2021 справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання у справі.

09.11.2021 до суду представником Національної поліції України подано клопотання про залишення позовної без розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду.

11.01.2022 представник позивача подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення. Так, у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду позивач зазначає, що місячний строк звернення до суду пропущено з поважних причин.

У підготовчому судовому засіданні позивач та його представник просили суд поновити строк звернення до суду у даній справі, заперечили проти клопотання про залишення позову без розгляду.

Представники відповідачів заперечили проти заяви сторони позивача про поновлення строків звернення до суду, просили позов залишити без розгляду. Зазначили, що обставини у зв`язку з чим позивачем було пропущено процесуальний строк звернення до суду залежили виключно від волі позивача, який мав усі умови для своєчасного звернення до суду та кваліфікований юридичний супровід щодо вирішення питання поновлення на посаді в судовому порядку.

Визначаючись щодо поданих клопотань у справі, суд виходив на наступного.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною другою цієї статті для звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, шостої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Кодекс адміністративного судочинства України не пов`язує право суду поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Таким чином, у кожному випадку, суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та робить висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду повинно містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Згідно зі статтею 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 04.09.2019 № 6-р (ІІ)/2019 у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України констатував, що всі трудові відносини повинні ґрунтуватися на принципах соціального захисту та рівності для всіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, що, зокрема, має відображатись у встановленні вичерпного переліку умов та підстав припинення таких відносин.

У п. 2.2 вказаного рішення зазначено, що зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці.

Статтею 22 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно роз`яснень, викладених у пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (зі змінами та доповненнями), за передбаченими пунктом 3 статті 40 Кодексу законів про працю України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 Кодексу законів про працю України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.

П. 2 вказаної постанови Пленуму у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював у Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України.

Наказом Голови генерал поліції третього рангу Національної поліції України № 220 від 13 березня 2017 року "Про організаційно-штатні зміни в Департаменті внутрішньої безпеки Національної поліції України" оголошено перелік змін у штатах Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. Так, посаду, яку обіймав ОСОБА_1 було скорочено (а.с. 10-12, том 1).

28 квітня 2017 року ОСОБА_1 було письмово попереджено про наступне звільнення з посади заступника начальника відділу оперативної роботи управління внутрішньої безпеки у Вінницькій області Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (а.с. 93, том 1).

У період з 10 квітня 2017 року по 27 жовтня 2017 року позивач перебував на лікарняному у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується відповідними листками непрацездатності (а.с. 30-54, том 1).

Відповідно до рапорту від 31 серпня 2017 року ОСОБА_1 просив ГУНП у Вінницькій області вирішити питання про його переведення для подальшого проходження служби на посаді заступника начальника відділу боротьби з торгівлею людьми та зі злочинами у сфері суспільної моралі управління боротьби зі злочинами, пов`язаними з торгівлею людьми ГУНП у Вінницькій області (а.с. 13, том 1).

Листом Головне управління Національної поліції у Вінницькій області від 25 жовтня 2017 вих. № 3345/01/12-2017 повідомило ДВБ НПУ про пропозицію ОСОБА_1 посади заступника начальника відділу боротьби з торгівлею людьми та зі злочинами у сфері суспільної моралі УБЗПТЛ ГУНП та запропоновано вирішити питання щодо його наступного переведення для подальшого проходження служби в Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області.

Наказом Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України № 265 о/с від 30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 з 31 жовтня 2017 року переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (а.с 18, том 1).

Витяг з наказу № 265 о/с від 30 жовтня 2017 року надійшов до відділу документального забезпечення ГУНП у Вінницькій області 04 січня 2018 року та зареєстровано за № 58 о/с від 05 січня 2018 року (а.с. 244-245, том 1).

Головне управління Національної поліції у Вінницькій області листом від 23 січня 2018 року № 159/01/12-2018 повідомило Департамент про неможливість призначення ОСОБА_1 на запропоновану раніше посаду у зв`язку із її укомплектуванням. Також запропоновано змінити дату переведення ОСОБА_1 на 01 січня 2018 року, про що внести відповідні зміни до наказу Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 30 жовтня 2017 № 265 о/с.

Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України листом № 1452/4202/04-18 від 21 лютого 2018 року повідомив ГУНП у Вінницькій області, що можливості унесення зазначених змін до наказу № 265 о/с від 30 жовтня 2017 року щодо переведення по службі підполковника поліції ОСОБА_1 не знайдено.

У подальшому листом від 07 березня 2018 року № 595дск/01/12-2018 Головне управління Національної поліції у Вінницькій області повернуло особову справу ОСОБА_1 та відкликало свій лист від 25 жовтня 2017 року № 3345/01/12-2017 про його переведення на посаду заступника начальника відділу боротьби з торгівлею людьми та зі злочинами у сфері суспільної моралі УБЗПТЛ ГУНП.

Наказом ГУНП у Вінницькій області №100 о/п від 21 червня 2018 року призначено підполковника поліції ОСОБА_1 на посаду старшого оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців УБЗПТЛ ГУНП у Вінницькій області з 05 січня 2018 року (а.с. 27, том 1).

Наказом ГУНП у Вінницькій області №100 о/п від 21 червня 2018 року підполковника поліції ОСОБА_1 переведено на посаду старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців УБЗПТЛ ГУНП у Вінницькій області з 17 квітня 2018 року (а.с. 28, том 1).

З аналізу встановлених судом обставин слідує, що позивач переведений на посаду з 21 червня 2018 року.

У судовому засіданні позивач просив суд поновити йому пропущений строк звернення до суду та пояснив, що про незарахування періоду з 31.10.2017 року по 05.01.2018 року до загального трудового стажу дізнався 03 липня 2018 року від начальника відділу кадрового забезпечення під час ознайомлення з Наказом ГУНП у Вінницькій області №100 о/п від 21 червня 2018 року.

Судом також з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 нараховувалося грошове забезпечення з 21 червня 2018 року, тобто з дати прийняття Наказу про переведення на посаду старшого оперуповноваженого відділу боротьби з незаконною легалізацією іноземців УБЗПТЛ ГУНП у Вінницькій області. Вказане підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доходи Головного управління Національної поліції у Вінницькій області №1765/29/01-18 від 27 листопада 2018 року.

Таким чином, за період служби з 01 липня 2017 року по 20 червня 2018 року грошове забезпечення позивачу не нараховувалося та не виплачувалося.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд прийшов до висновку, що позивач дізнався про порушення своїх прав після ознайомлення з Наказом ГУНП у Вінницькій області №100 о/п від 21 червня 2018 року та, зокрема, в момент виплати грошового забезпечення за червень 2018 року до складу якого не було включено виплату за оспорюваний період.

До цього моменту ОСОБА_1 мав сподівання, що період роботи з 31 жовтня 2017 року по 05 січня 2018 року йому буде зараховано до загального трудового стажу після вирішення питання про переведення на нову посаду, відповідно, буде виплачено грошове забезпечення за вказаний період у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин «законне сподівання на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 35).

Правомірне очікування виникає у тому випадку, коли внаслідок заяв чи обіцянок від імені органу публічної влади, або внаслідок усталеної практики в особи сформувалося розумне сподівання, що стосовно до неї орган публічної влади буде діяти саме так, а не інакше.

За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності. Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.

Таким чином, суд вважає, що законні сподівання позивача щодо переведення на посаду матимуть наслідком зарахування до його трудового стажу періоду очікування та, відповідно, виплату грошового забезпечення за такий період.

Також суд бере до уваги, що позивач звернувся до суду 31 липня 2018 року про що свідчить відповідна відмітка про отримання позовної заяви судом. На думку суду, цей термін не є надмірним, мотивація заяви про поновлення строку звернення та дії заявника є добросовісними, інших об`єктивних підстав обмежувати особу у доступі до правосуддя судом не встановлено.

Відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Приймаючи до уваги обставини, викладені позивачем на обґрунтування заяви, виходячи із цілей та завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, суд вважає необхідним визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поновити строк такого звернення до суду позивачу.

З огляду на зазначене, суд прийшов до висновку, що клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропущенням позивачем строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 122, 171, 243, 248, 257, 259 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задовольнити.

Визнати підстави пропуску строку звернення до суду поважними та поновити ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України та оскарженню не підлягає.

Суддя Комар Павло Анатолійович