Справа № 480/4297/20
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 р.Справа № 480/4297/20
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2021, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, м. Суми, повний текст складено 27.07.21 по справі № 480/4297/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Сумській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення - 07.01.2020 по 31.03.2021 (день, що передує прийняттю Другим апеляційним адміністративним судом рішення у справі №480/605/20 про поновлення позивача на посаді) у розмірі 294205,08грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області (вул. Гамалія, 25, м. Суми, 40021, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 258689 (двісті п`ятдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят дев`ять) грн. 86 коп. за період з 08.02.2020 по 31.03.2021.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення в частині стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області (вул. Гамалія, 25, м. Суми, 40021, ) на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 12210 (дванадцять тисяч двісті десять) грн 88 коп підлягає негайному виконанню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції помилково визначив середньоденну заробітну плату позивача в розмірі 904 грн 51 коп, оскільки взято в якості періоду обчислення вересень - жовтень 2019 замість жовтня - листопада 2019 року. Зазначає, що для розрахунку середньої заробітної плати має враховуватися середня заробітна плата за два місяці (жовтень-листопад 2019 року) в розмірі 11081,04, а середньоденна заробітна плата в такому випадку складає не 901, 86 грн, як визначено в рішенні суду, а 692, 57 грн, як було зазначено в довідці головного бухгалтера Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 24.05.2021 № 9. Також вважає незаконною ухвалу від 01.06.2021 про відмову в зупиненні провадження у справі та передчасності стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до часу розгляду Верховним Судом справи № 480/605/20 за касаційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року.

Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання суду апеляційної інстанції учасники справи не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) , не перешкоджає розгляду справи.

Від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що в Головному управлінні Держпродспоживслужби в Сумській області значно поширилася епідемія гострої респіраторної хвороби COVID-19, у зв`язку з чим спеціалісти, які уповноважені здійснювати представництво інтересів, не мають можливості приймати участь у судовому засіданні в Другому апеляційному адміністративному суді. Також стверджує, що до Головного управлінні Держпродспоживслужби в Сумській області не надходили відомості про призначення справи в режимі відеоконференції.

Розглянувши подане клопотання, колегія суддів не уважає причини повідомлені в заяві про відкладення розгляду справи поважними.

Так, частинами першою та другою статті 313 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зміст наведених норм дає підстави для висновку, що суд апеляційної інстанції повинен відкласти розгляд справи у випадку неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або ж у зв`язку клопотанням учасника справи про відкладення розгляду справи, якщо суд визнав повідомлені ним причини неявки поважними.

Водночас оцінка причин неявки сторони у справі є виключним повноваженням суду, який розглядає це питання, та на власний розсуд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, вирішує про наявність чи відсутність підстав для його задоволення, враховуючи конкретні обставини справи.

Отже, суд апеляційної інстанції не має імперативного обов`язку відкласти розгляд справи з підстав того, що учасником справи заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, якщо суд визнав повідомлені ним причини неявки неповажними.

Колегія суддів ураховує, що за клопотання відповідача судовий розгляду справи вже відкладався, що свідчить про те, що через поведінку учасника справи справу не може бути розглянуто в розумні строки. Доводи відповідача про неможливість участі в судовому засіданні через захворюваність працівників управління не підтверджено жодними доказами.

При цьому, в матеріалах справи достатньо доказів для проведення апеляційного розгляду справи, в той час як судом апеляційної інстанції участь відповідача обов`язковою не визнавалася.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою від 18.11.2021 було задоволено клопотання представника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції по справі № 480/4297/20 та доручено Сумському окружному адміністративному суду проведення цієї відеоконференції. Також в ухвалі було зазначено, що у разі застосування ст. 205 КАС України, оголошення перерви або відкладення при розгляді справи, наступні судові засідання проводити у режимі відеоконференції на підставі відповідного повідомлення про дату та час її наступного проведення за допомогою заявки WEB-програми "Бронювання систем відеоконференцзв`язку". Копія ухвали направлена відповідачу шляхом доставлення тексту ухвали до його електронного кабінету та на електронну адресу (а.с. 211,214). Також судом апеляційної інстанції було створено заявку на бронювання майданчиків для проведення відеоконференції на 07.02.2022, про що повідомлено відповідача шляхом направлення повістки до його електронного кабінету.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що за даними трудової книжки з 2016 року ОСОБА_1 проходив державну службу на посаді заступника начальника Головного управління Державної служби з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у Сумській області.

Наказом № 569-к від 11.12.2019 затверджено висновок про оцінювання результатів службової діяльності керівництва територіальних органів Держпродспоживслужби у 2019 році, зокрема і щодо позивача з оцінкою "негативна".

16.12.2019 Держпродспоживслужбою України було видано наказ №578-к "Про звільнення ОСОБА_1 " з посади заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на підставі пункту 3 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" з урахуванням наказу від 06.11.2020 № 521-к "Про надання відпустки для догляду за дитиною ОСОБА_1 ".

Учасниками справи (зокрема позивачем у відзиві на апеляційну скаргу) не заперечується та обставина, що згідно наказу від 06.11.2020 №521-к позивач перебував у відпустці за доглядом за дитиною з 08.11.2019 по 06 лютого 2020 року включно.

07.02.2020, в перший робочий день після завершення відпустки за доглядом за дитиною, згідно вказівки зазначеної в наказі від 16.12.2019 №578-к "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача звільнено з посади, але в трудовій книжці помилково було вказано іншу дату - 07.01.2020.

Не погодившись із звільненням з посади, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (далі відповідач), в якому просив скасувати висновок щодо результатів оцінювання його службової діяльності у 2019 році, з оцінкою "негативна", скасувати виданий відповідачем наказ №578 к про його звільнення з посади на підставі п.3 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу" та, відповідно, поновити його на посаді заступника начальника головного Управління державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Сумський області.

Також в межах цього судового провадження позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби у Сумській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/605/20 від 05 жовтня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2021 по справі № 480/605/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 по справі № 480/605/20 скасовано.

Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано висновок щодо результатів оцінювання службової діяльності щодо заступника начальника - Головного управління Державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Сумській області ОСОБА_1 , з оцінкою "негативна", затвердженого наказом Державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 11.12.2019 №569-к "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівництва територіальних органів Держпродспоживслужби у 2019 році".

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 11.12.2019 №569-к "Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності керівництва територіальних органів Держпродспоживслужби у 2019 році" в частині затвердження результатів оцінювання службової діяльності заступника начальника Головного управління Державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Сумській області ОСОБА_1 з оцінкою "негативна".

Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів "Про звільнення ОСОБА_1 " від 16.12.2019 № 578-к.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів в Сумській області з 08.01.2020.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (вул. Б. Грінченка, буд. 1, ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 коп. та за подання апеляційної скарги в сумі 2 522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн 40 коп.

У зв`язку з цим, позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби у Сумській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення - 07.01.2020 по 31.03.2021 (день, що передує прийняттю Другим апеляційним адміністративним судом рішення у справі №480/605/20 про поновлення позивача на посаді) у розмірі 294205,08грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь позивача підлягає до стягнення сума заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 08.02.2020 (наступний день після останнього робочого дня позивача - 07.02.2020) по 31.03.2021 (день, що передує прийняттю Другим апеляційним адміністративним судом рішення у справі №480/605/20 про поновлення позивача на посаді) в сумі 258689 грн. 86 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулює КЗпП України.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок №100 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно п. п. 5, 8 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до висновку про застосування норм права, наведеного у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 572/2429/15-ц, тлумачення частини другої статті 235 КЗпП, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, свідчить, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу і законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Зважаючи на те, що наказ про звільнення позивача з посади від 16.12.2019 №№578-к було скасовано в судовому порядку та позивача поновлено на посаді, з якої було звільнено, то висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу є правомірним.

Колегія суддів уважає також, що є таким, що узгоджується з приписами Порядку № 100, висновок суду першої інстанції про період, за який має бути проведення нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а саме: за період з 08.02.2020 (наступний день після останнього робочого дня позивача - 07.02.2020) по 31.03.2021 (день, що передує прийняттю Другим апеляційним адміністративним судом рішення у справі №480/605/20 про поновлення позивача на посаді), а також кількість робочих днів за цей період - 286 робочих днів. Доводів на спростування таких висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Спірним у вказаній справі є сума середнього заробітку, яка визначена судом виходячи з приписів Порядку № 100, для розрахунку якої використані дані середньоденної заробітної плати з вересень та жовтень 2019 року.

Відповідач в апеляційній скарзі заперечує проти такого розрахунку та вважає, що для розрахунку середньої заробітної плати має враховуватися середня заробітна плата за два місяці (жовтень-листопад 2019 року) в розмірі 11081,04 грн та середньоденна заробітна плата в такому випадку складає не 901, 86 грн, як визначено в рішенні суду, а 692, 57 грн, як було зазначено в довідці головного бухгалтера Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 24.05.2021 № 9.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що за правилами пункту 2 вказаного Порядку № 100 для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

При цьому відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

З системного аналізу наведених вище норм права можна дійти висновку, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. При цьому період протягом якого особа перебувала або у відпустці, або отримувала виплати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, повинен включатися з розрахунку для визначення суми середнього заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено в лютому 2020 року, отже за правилами Порядку № 100, для бази розрахунку середнього заробітку мають включатися попередні два місця перед звільненням, тобто січень 2020 та грудень 2019 року. Матеріалами справи підтверджується, що в грудні 2019 року та січні 2020 року позивач не працював, оскільки знаходився у декретній відпустці, тому наступними місяцями, що повинні враховуватися є жовтень та листопад 2019 року.

Водночас з наданих відповідачем первинних документів (а.с. 97,98) встановлено, що позивач, починаючи з 08.11.2019 не отримував заробітну плату, оскільки з цієї дати перебував у відпустці по догляду за дитиною, в той час як в інший період листопада 2019 року (з 01.11.2019 по 07.11.2019) перебував на лікарняному.

Отже, фактично в листопаді 2019 року були відсутні виплати, що враховуються для визначення середньоденної заробітної плати відповідно до п. 4 розділу ІІІ Порядку № 100, тому судом першої інстанції правильно зроблено висновок, що наступними місяцями як база для розрахунку повинні бути вересень та жовтень 2019 року.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню за період з 08.02.2020 по 31.03.2020 (за 286 днів), з розрахунку середньоденної заробітної плати 904 грн 51 коп (за даними довідки від 23.06.2021 № 11 враховуючи розмір заробітної плати за вересень та жовтень 2019 року) в сумі 258689 грн 86 коп.

Також колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги про безпідставність відмови в зупиненні провадження у справі та передчасності стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до часу розгляду Верховним Судом справи № 480/605/20 за касаційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 01 квітня 2021 року, оскільки рішення суду, яким позивача поновлено на роботі, набрало законної сили.

Так, статтею 236 Кодексу адміністративного судочинства України визначені підстави обов`язкового зупинення провадження у справі та випадки, коли суд має право зупинити провадження у справі, а також строки зупинення провадження та порядок поновлення зупиненого провадження у справі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 КАСУкраїни суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Рішення в справі № 480/605/20 про поновлення позивача на роботі набрало законної сили.

Верховним Судом виконання рішення в справі № 480/605/20 до закінчення його перегляду в касаційному порядку не зупинялось (ст. 375 КАС України).

Таким чином, підстави, які б перешкоджали подальшому розгляду цієї справи судом як першої, так і апеляційної інстанції, відтак судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до часу розгляду справи Верховним Судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21.07.2021 по справі № 480/4297/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 17.02.2022.