Справа № 520/389/21
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 р.Справа № 520/389/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бартош Н.С.,

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г. ,

за участю секретаря судового засідання Дуднєва М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Білова О.В.) від 27.08.2021 року (повний текст рішення складено 09.09.21 року) по справі №520/389/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не встановлення, не нарахування та не виплатити позивачу надбавки за специфічні умови проходження служби за період з 07.11.2015 по 30.04.2018;

- зобов`язати відповідача встановити, нарахувати та виплатити позивачу надбавку, за специфічні умови проходження служби за період з 07.11.2015 по 30.04.2018;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не встановлення, не нарахування та не виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017;

- зобов`язати відповідача встановити, нарахувати та виплатити позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати в. повному обсязі позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 12.03.2020 до 30.06.2020 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін та нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок виплаченої позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 12.03.2020 до 30.06.2020 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін і нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення та виплатити різницю між отриманою сумою та сумою у розмірі 2060,74 гривень, нарахованою та виплаченою 20.07.2020;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за серпень 2020 року, вересень 2020 року, з 01 по 16 жовтня 2020 року;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову доплату до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за серпень 2020 року, вересень 2020 року, з 01 по 16 жовтня 2020 року з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін і нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування у наказі від 13.10.2020 №322о/с при обчисленні стажу служби в поліції, обрахованого для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, 2 років 6 місяців - часу навчання у цивільному вищому навчальному закладі з розрахунку один рік навчання за шість місяців служби;

- зобов`язати відповідача внести зміни до наказу №322 о/с від 13.10.2020 в частині обчислення позивачу стажу служби в поліції, необхідного для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, додавши до нього 2 роки 6 місяців - час навчання у цивільному вищому навчальному закладі з розрахунку один рік навчання за шість місяців служби та викласти наказ у цій частині в наступній редакції «...для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби складає - 29 років 10 місяців 18 днів...»;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування позивачу при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції виплачених у вересні 2020 року індексації грошового забезпечення у сумі 1069,94 гривень, матеріальної допомоги у сумі 7650,00 гривень, які є складовими частинами грошового забезпечення поліцейського, премії в повному обсязі, тобто у сумі 5088,05 гривень;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби в поліції з урахуванням усіх, раніше не врахованих складових грошового забезпечення, виплаченого у вересні 2020 року, а саме: премії в повному обсязі тобто у сумі 5088,05 гривень, індексації грошового забезпечення у сумі 1069,94 гривень, матеріальної допомоги у сумі 7650 гривень, а також не встановлених та не виплачених: додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 за вересень 2020 року, та додаткових 2 років 6 місяців стажу служби, необхідного для нарахування одноразової допомоги при звільненні зі служби;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу різниці між фактично отриманою 29.10.2020 одноразовою грошовою допомогою у сумі 101799, 15 гривень та одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції, обчисленою з урахуванням усіх, раніше не врахованих складових грошового забезпечення, виплаченого у вересні 2020 року, саме: премії в повному обсязі тобто у сумі 5088.05 гривень, індексації грошового забезпечення у сумі 1069,94 гривень, матеріальної допомоги у сумі 7650 гривень, а також не нарахованої та не виплаченої у вересні 2020 року додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, та додаткових 2 років 6 місяців стажу служби, необхідного для нарахування одноразової допомоги при звільненні зі служби.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідачем було допущено бездіяльність щодо невстановлення, ненарахування та невиплаті позивачу під час проходження служби в поліції грошового забезпечення в повному обсязі, а саме: індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 у по 31.10.2017, надбавки за специфічні умови проходження служби за період з 07.11.2015 по 30.04.2018; надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017, додаткової доплати до грошового забезпечення, встановленої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 «Про деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни», у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину за період з 12.03.2020 до 16.10.2020 в повному обсязі;неврахуванні при обчисленні стажу служби в поліції, необхідного для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, 2 років 6 місяців - строку навчання у вищому навчальному закладі із розрахунку один рік навчання за 6 місяців служби; у виплаті не в повному обсязі одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції. Вважаючи вказану бездіяльність протиправною, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017.

Визнано протиправною бездіяльність позивача щодо ненарахування та невиплати в повному обсязі позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 12.03.2020 до 30.06.2020 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін та нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення.

Зобов`язано відповідачу здійснити перерахунок виплаченої позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 12.03.2020 до 30.06.2020 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін і нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення та виплатити різницю між отриманою сумою та сумою у розмірі 2060,74 гривень, нарахованою та виплаченою 20.07.2020.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за серпень 2020 року, вересень 2020 року, з 01 по 16 жовтня 2020 року.

Зобов`язановідповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову доплату до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за серпень 2020 року, вересень 2020 року та з 01 по 16 жовтня 2020 року з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін і нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення, яким:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не встановлення, не нарахування та не виплатити позивачу надбавки за специфічні умови проходження служби за період з 07.11.2015 по 30.04.2018;

- зобов`язати відповідача встановити, нарахувати та виплатити позивачу надбавку, за специфічні умови проходження служби за період з 07.11.2015 по 30.04.2018;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не встановлення, не нарахування та не виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017;

- зобов`язати відповідача встановити, нарахувати та виплатити позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування позивачу при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції індексації грошового забезпечення у сумі 1069,94 гривень, яка є складовою частиною грошового забезпечення поліцейського, премії в повному обсязі, тобто у сумі 5088,05 гривень та нарахованої, но не виплаченої додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні позивача зі служби в поліції з урахуванням усіх, раніше не врахованих складових грошового забезпечення, а саме: премії в повному обсязі тобто у сумі 5088,05 гривень та не виплаченої: додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату позивачу різниці між фактично отриманою 29.10.2020 одноразовою грошовою допомогою у сумі 101799,15 гривень та одноразовою грошовою допомогою при звільненні зі служби в поліції, обчисленою з урахуванням усіх, раніше не врахованих складових грошового забезпечення, а саме: премії в повному обсязі тобто у сумі 5088,05 гривень та не виплаченої: додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи та невірно застосовані норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує, що відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необґрунтованості вказаної частини позовних вимог.

Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. (далі КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що позивач проходила службу в органах внутрішніх справ України в період з 27.05.1993 по 06.11.2015.

Згідно послужного списку, позивач з 1986 по 1992 рік була студенткою Харківського політехнічного інституту.Наказом УВС Харківського міськвиконкому від 04.06.1993 № 33о/с позивачку призначено на посаду помічниці слідчого відділу внутрішніх справ Дзержинського району м. Харкова з 27.05.1993. Цим же наказом позивачці присвоєно звання рядової міліції.

Згідно з пунктом 9 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнена з 06.11.2015 позивача звільнено у запас Збройних сил України за пунктом 64 «з» (у зв`язку з переходом у встановленому законом порядку на роботу в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи організації), згідно наказу ГУМВС України в Харківській області № 617 від 06.11.2015.

Відповідно до п. 9 та п. 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» позивач призначена, як така, що прибула з Міністерства внутрішніх справ з присвоєнням спеціального звання у порядку переатестування прийнята на службу до Національної поліції.

Наказом ГУНП в Харківській області від 07.11.2015 № 3 о/с позивача, відповідно до пункту 9 розділу XV Закону України «Про Національну поліцію», як особу, що прибула з Міністерства внутрішніх справ, з присвоєнням спеціальних звань поліції в порядку переатестування та установлення посадових окладів згідно штатного розпису, було призначено з 07.11.2015 на посаду старшого слідчого в особливо важливих справах.

З 07.11.2015 по 06.12.2016 позивач перебувала на посаді старшої слідчої в ОВС СУ ГУНП в Харківській області, а з 06.12.2016 по 16.10.2020 перебувала на посаді старшої слідчої відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУНП в Харківській області.

Наказом № 322 о/с від 13.10.2020 позивач була звільнена зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з виплатою компенсації за невикористану частину щорічної чергової оплачуваної відпустки за період з 01.01.2020 по 16.10.2020 у кількості 22 діб.

29.10.2020 на картковий рахунок позивача, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», були нараховані дві суми, а саме 28918,84 гривень та 101799,15 гривень, які мали позначку заробітна плата ГУНП в Харківській області.

З метою отримання інформації про суми, належні (виплачені) позивачу під час проходження служби та при звільненні, позивач 02.11.2020, 06.11.2020 і 19.11.2020 звернулась із заявами до ГУНП в Харківській області.

Листами ГУНП в Харківській області від 11.11.2020 №261 зі/119/02/29- 2020 і від 30.11.2020 №295зі,296зі/119/05/29-2020 на адресу позивача було направлено довідки від 11.11.2020 №1269 і від 30.11.2020 №1338 про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 07.11.2015 по 16.10.2020, надано роз`яснення щодо порядку здійснення розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, а також з приводу нарахування та виплати додаткових доплат та надбавок до грошового забезпечення.

Позивач зазначає, що з вказаних довідок нею встановлено, що відповідачем не встановлено, не нараховано та не виплачено під час проходження служби в поліції грошове забезпечення в повному обсязі, а саме:

- індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 у по 31.10.2017;

- надбавку за специфічні умови проходження служби за період з 07.11.2015 по 30.04.2018;

- надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017;

- додаткову доплату до грошового забезпечення, встановлена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375 «Про деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- СоV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни», у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину за період з 12.03.2020 до 16.10.2020 в повному обсязі; а також не врахований при обчисленні стажу служби в поліції, необхідного для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні, 2 років 6 місяців - строку навчання у вищому навчальному закладі із розрахунку один рік навчання за 6 місяців служби, та, як наслідок, не в повному обсязі виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби в поліції.

Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що у спірних правовідносинах відповідач допустив протиправну бездітність щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017, ненарахування та невиплати в повному обсязі позивачу додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за період з 12.03.2020 до 30.06.2020 з урахуванням фактичної кількості відпрацьованих у вказаний період днів/діб/змін та нарахованого у кожному місяці грошового забезпечення, а також додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, за серпень 2020 року, вересень 2020 року, з 01 по 16 жовтня 2020 року, в зв`язку з чим, у відповідача наявний обов`язок щодо їхнарахування та виплати.

Натомість, відмовляючи у задоволенні решти заявлених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3 ст. 308 КАС України).

З урахуванням положень ст. 308 КАС України, рішення суду в частині задоволених позовних вимог не підлягає апеляційному перегляду, оскільки не оскаржується жодною із сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наступне.

З приводу заявлених позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не встановлення, не нарахування та не виплатити позивачу надбавки за специфічні умови проходження служби за період з 07.11.2015 по 30.04.2018,колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовані положеннями Закону України "Про Національну поліцію".

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію», служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Положеннями п.п. 1, 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Відповідно до статті 94 Закону України Про Національну поліцію, постанови №988, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських -наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Згідно п.3 розділу І Порядку № 260, грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 7 розділу І вказаного Порядку, грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Відповідно до пункту 4 розділу II Порядку № 260 надбавка за специфічні умови проходження служби в поліції поліцейським виплачується в розмірі до 100 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби. Розмір надбавки встановлюється кожному поліцейському індивідуально залежно від специфіки умов проходження служби (успішне виконання повноважень, якість, складність, обсяг та важливість виконуваних завдань, залучення до розробки проектів нормативно-правових актів тощо) на підставі мотивованого подання керівника структурного підрозділу відповідного органу поліції та оголошується наказом по особовому складу. Виплата надбавки проводиться на підставі наказу про її встановлення з дня, зазначеного в наказі, у разі відсутності дати - з дня підписання наказу.

Також, п.4 Постанови КМУ від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» передбачено, що керівник відповідних органів, закладів та установ Національної поліції в межах затверджених для них асигнувань на грошове забезпечення має право наказом установлювати надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в межах до 100% від посадового окладу того чи іншого працівника залежно від специфіки умов проходження служби, яка проводиться в свою чергу, на підставі мотивованого подання керівника структурного підрозділу, проте це не є його обов`язком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що законодавчо не визначений розмір такої надбавки, а лише встановлено її максимальний відсоток, в межах якого керівник структурного підрозділу має дискрецію на встановлення надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції.

Так, згідно листа Національної поліції України № 4618/09/29-2018 від 18.04.2018 керівником Національної поліції прийнято рішення про надання права на встановлення надбавки за специфічні умови проходження служби керівникам головних управлінь Національної поліції в областях саме у межах затверджених асигнувань.

Натомість, до надходження 19.04.2018 за вх. № 3323ен до Головного управління Національної поліції в Харківській області листа Національної поліції України вих. № 4618/09/29-2018 від 18.04.2018, подання про встановлення надбавки за специфічні умови проходження служби відносно позивача не складалось, відповідного наказу керівника органу поліції не видавалось.

В зв`язку з чим, ненарахування та невиплата позивачу надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції за період 07.11.2015 по 31.04.2018 не суперечить законодавству і не порушує її прав.

Аналогічний правовий висновок з приводу виплати надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції в межах 100% від посадового окладу був сформульований у постанові Верховного Суду від 24.10.2018р. по справі №820/1033/17.

Частиною 5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З приводу доводів апеляційної скарги, що у зв`язку з неодноразовим введеннямпосилених варіантів несення служби, якими для поліцейських тимчасово відмінялись вихідні дні та впроваджувалось несення служби понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні, що на її думку призвело до специфічних умов проходження служби, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно дост. 91 Закону України "Про національну поліцію" особливий характер служби в поліції містить такі спеціальні умови для певних категорій поліцейських: 1) службу у святкові та вихідні дні; 2) службу позмінно; 3) службу з нерівномірним графіком; 4) службу в нічний час.

Розподіл службового часу поліцейських визначається розпорядком дня, який затверджує керівник відповідного органу (закладу, установи) поліції.

Для поліцейських установлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для курсантів (слухачів) вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які готують поліцейських, - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всіх поліцейських, крім залучених до виконання службових обов`язків.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку в порядку компенсації надається протягом двох наступних місяців.

Відповідно до пункту 20 розділу І Порядку № 260, за виконання службових обов`язків понад установлений службовий час, у вихідні, святкові та неробочі дні грошове забезпечення поліцейським додатково не виплачується.

Поліцейським, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, крім поліцейських, які працюють у змінному режимі, відповідний час для відпочинку (у порядку компенсації) надається протягом двох наступних місяців.

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи скаржника, що у зв`язку з неодноразовими введенням посилених варіантів несення служби, для поліцейських тимчасово відмінялись вихідні дні та впроваджувалось несення служби понад встановлену тривалість робочого часу, а також у вихідні та святкові дні, що призвело до специфічних умов проходження служби, оскільки в даному випадку поліцейським надається відповідний час для відпочинку, а не доплати у грошовій формі.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач відкликався з відпусток.

Також, колегія суддів відхиляє посилання позивача на те, що проходження служби у відділі розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, робота у якому пов`язана з розслідуванням злочинів, які відносяться до найнебезпечніших груп злочинних дій та посягають на найцінніші блага - життя та здоров`я особи та складність та обсяг питань, що виникають під час проведення досудового розслідування злочинів проти життя та здоров`я, що як правило вчинені в умовах неочевидності й суттєво відрізняються від питань, хоча і аналогічних за змістом, що виникають під час досудового розслідування злочинів інших категорій не є підставою для визнання характеру такої служби специфічним, оскільки відповідно до змісту ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює досудове розслідування кримінальних правопорушень у межах визначеної підслідності.

В зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог.

З приводу заявлених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неврахування позивачу при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції індексації грошового забезпечення у сумі 1069,94 гривень, яка є складовою частиною грошового забезпечення поліцейського, премії в повному обсязі, тобто у сумі 5088,05 гривень та нарахованої, но не виплаченої додаткової доплати до грошового забезпечення у розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за виконання службових обов`язків в умовах дії карантину, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів зазначає, що вказані суми виплачені позивачу у вересні 2020 року.

Відповідно до п. 6 розділу VI Порядку № 260 нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

Позивача згідно Наказу № 322 о/с від 13.10.2020 звільнено зі служби в поліції згідно з пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 16.10.2020.

Відтак, вересень місяць не є місяцем звільнення позивача, з огляду на що, виплати за вересень 2020 в будь-якому разі не включаються до складу грошового забезпечення станом на день звільнення.

Крім того, до складу такого грошового забезпечення включаються виключно щомісячні додаткові види грошового забезпечення. Матеріальна допомога у сумі 7650,00 гривень є одноразовою виплатою та не виплачується щомісячно, а відтак вимоги про її включення до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні є необґрунтованими.

Щодо включення до складу грошового забезпечення при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні премії в повному обсязі, тобто у сумі 5088,05 гривень, суд зазначає наступне.

Визначення розміру премії працівникам поліції є дискреційним повноваженням керівництва, змінення таких виплат є правом керівника, а не його обов`язком.

Реалізація такого права здійснюється керівником та обумовлена особистим внеском поліцейського в загальний результат служби та наявністю асигнувань, затверджених на грошове забезпечення.

Як встановлено судом в ході розгляду справи з письмових пояснень відповідача від 19.08.2021, розрахункового листа за жовтень 2020, позивачці при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні враховано премію за жовтень 2020 в розмірі 3566,02 грн (30,362%), розмір якої визначено з сум посадового окладу, окладу за спеціальне звання, надбавки за вислугу років, таємність, надбавки за спец.умови проходження служби.

При цьому в жовтні 2020 також було проведено коригування розміру премії за травень 2020 у зв`язку зі збільшенням відсотку.

Отже, виплачена у жовтні 2020 премія частково не є премією за місяць звільнення.

В той же час, позивачка вважає, що оскільки наказ № 2058 про затвердження розміру премії за жовтень затверджено 26.10.2020, тобто після її звільнення зі служби, то станом на дату звільнення має враховуватися премія, встановлена за вересень 2020, в розмірі 43,321 %.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи, оскільки розмір премії не є сталим та встановлюється щомісячно за результатами роботи та несення служби в певному місяці.

На момент звільнення позивача будь-якої премії за жовтень 2020, окрім тієї, яку було в подальшому встановлено наказом № 2058 від 26.10.2020 та в повному обсязі враховано при визначенні суми одноразової грошової допомоги при звільненні, затверджено не було.

Наказ про встановлення премії за вересень місяць вичерпав свою дію саме у вересні 2020 року.

Відтак, розмір премії за вересень в розмірі 43,321% не є розміром премії станом на день звільнення позивачки зі служби.

Наказом про преміювання від 26.10.2020 № 2058 затверджено премію за результатами роботи за жовтень 2020 року та включено позивачку до списку поліцейських 9 Слідчого управління, що подаються на преміювання за результатами роботи за жовтень 2020 з призначенням премії за період 01.10.2020-16.10.2020 у розмірі 30,362 %. Вказані обставини підтверджуються копією витягу зі списку поліцейських 9 Слідчого управління, що подаються на преміювання за результатами роботи за жовтень 2020.

Відтак, відповідачем правомірно не включено премію у розмірі, встановленому за вересень 2020, до складу грошового забезпечення при обчисленні розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Також, додаткова доплата до грошового забезпечення поліцейським Національної поліції, яка передбачена постановою № 375, є окремим тимчасовим видом грошового забезпечення, який виплачується на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України, та протягом 30 днів з дня його відміни, а відтак, не є щомісячною виплатою та не має враховуватись при нарахуванні одноразової допомоги при звільненні зі служби в поліції.

В зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаної частини позовних вимог.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість заявлених позовних вимог в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не встановлення, не нарахування та не виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017, виходячи з наступного.

Згідно з п. 7 Розділу II Порядку №260 поліцейським, які проходять службу в умовах режимних обмежень та за своїми функціональними обов`язками постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв секретної інформації, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом охорони державної таємниці (далі - поліцейські, які проходять службу в умовах режимних обмежень), установлюється надбавка до посадових окладів залежно від ступеня секретності інформації:

відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків;

відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", -15 відсотків;

відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Установлення поліцейським надбавки за службу в умовах режимних обмежень здійснюється наказом керівника органу (міжрегіонального органу) поліції на підставі мотивованих рапортів заступників керівника органу - керівникам структурних або відокремлених підрозділів органу поліції, керівників структурних або відокремлених підрозділів органу поліції - іншим поліцейським, погоджених з режимно-секретним органом, за умови надання допуску таким поліцейським та доступу до державної таємниці та постійної роботи з відомостями, що становлять державну таємницю.

Закон України "Про державну таємницю" регулює суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці з метою захисту національної безпеки України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закон України "Про державну таємницю", залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.

Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України.

Частиною 7 статті 22 Закону України "Про державну таємницю" визначено, що надання допуску передбачає: визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією; перевірку громадянина у зв`язку з допуском до державної таємниці; взяття громадянином на себе письмового зобов`язання щодо збереження державної таємниці, яка буде йому довірена; одержання у письмовій формі згоди громадянина на передбачені законом обмеження прав у зв`язку з його допуском до державної таємниці; ознайомлення громадянина з мірою відповідальності за порушення законодавства про державну таємницю.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.26 Закону України "Про державну таємницю", скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.

Громадянина, якому скасовано допуск до державної таємниці, якщо виконання трудових чи службових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці, а переміщення на інше робоче місце чи іншу посаду неможливе, може бути в передбаченому законодавством порядку переведено на іншу роботу або службу, не пов`язану з державною таємницею, чи звільнено.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про державну таємницю", у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог закону, Кабінет Міністрів України постановою від 15.06.1994 року № 414 затвердив Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі - Положення № 414).

У пункті 1 Положення № 414 зазначено, що воно визначає види, розміри і порядок надання компенсації працівникам органів законодавчої, виконавчої та судової влади, органів прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, які за умовами своєї професійної діяльності постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю (далі - особи, які працюють в умовах режимних обмежень).

Відповідно до п.2 Положення № 414, особам, які працюють в умовах режимних обмежень, крім працівників режимно-секретних органів, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.

Пунктом 5 Положення № 414 визначено, що такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці.

Пунктом 6 Положення визначено, що Персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи. Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.

Виходячи з аналізу вказаних норм, надання допуску до державної таємниці, передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Отже, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу до державної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону України "Про державну таємницю" залежить від ступеня секретності.

Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.

Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку з чим у неї відповідно до статті 30 Закону України "Про державну таємницю" виникає право на отримання компенсації.

Отже, положення статті 30 Закону України "Про державну таємницю", пунктів 2, 5 Положення №414 слід розуміти так, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску до державної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 25.04.2018 р. по справі №802/74/15-а

Для вирішення питання про те, чи умови праці особи передбачають роботу з відомостями та їх носіями, які становлять державну таємницю, необхідно насамперед з`ясувати обсяг функціональних обов`язків цієї особи за посадою та умови (вимоги, критерії), яким повинна відповідати особа для того, щоб бути призначеною на цю посаду та/або виконувати роботу/завдання, пов`язані з доступом до документів, інших матеріальних носіїв інформації, що становить державну таємницю.

Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 25.07.2019 р. по справі №296/6615/17.

Тобто, якщо особа отримала у встановленому порядку допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер і умови її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з допуском до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 27.05.2020 р. по справі №806/2056/18.

При цьому, факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці (постанова Верховного Суду 28.01.2021 року по справі №240/229/20).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що позивач у період з 07.11.2015 по 31.05.2017 мала доступ до державної таємниці, так само відповідач не заперечує факт виконання позивачем роботи/завдання, які вимагають наявність доступу до державної таємниці.

Так, згідно листа СУ ГУНП в Харківській області № 145зі від 30.11.2020 відповідно до розпорядження Управління Служби безпеки України в Харківській області від 09.11.2012 № 137Д позивачу надано допуск до державної таємниці за формою 2, який у зв`язку з закінченням строку дії було переоформлено згідно розпорядження Управлінням Служби безпеки України в Харківській області від 11.10.2019 № 164Д.

Відповідач під час розгляду справи вказував, що у листопаді 2015, грудні 2015, січні 2015, лютому 2016, березні 2016 позивачка не отримувала та не виготовлювала документів, що мають гриф обмеження доступу, у квітні 2016 отримала 1, у травні 2016 7, у червні 2016 18, в липні 2016 жодного, у серпні 2016 12, вересні 2016 12, жовтні 2016 20, листопаді 2016 підготувала 10, у грудні 2016, у січні 2017, лютому 2017, березні 2017 не підготувала жодного.

Сукупність вищевказаних фактичних обставин вказує на те, що позивач мала допуск до державної таємниці, а характер її роботи (служби) на відповідних посадах передбачав роботу по забезпеченню режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби.

Матеріали справи не містять доказів того, що під час перебування позивача на вищевказаних посадах в органах Національної поліції позивачу було скасовано доступ до державної таємниці.

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідачем по справі фактично не заперечується факт того, що позивач мала допуск і доступ до державної таємниці та працювала з таємними документами, які вимагають наявність такого допуску.

Доводи відповідачапро відсутність правових підстав для нарахування позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за відсутності наказів про встановлення такої надбавки за займаною посадою, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач мала допуск до державної таємниці, а характер її роботи (служби) передбачав роботу по забезпечення режиму таємності, а також роботу з документами, справами, матеріальними носіями інформації, які вимагають наявність доступу до державної таємниці, а отже є підставою для отримання позивачем надбавки за роботу в умовах режимних обмежень за період проходження служби на вказаних посадах.

Той факт, що відповідачем по справі не видавався наказ (накази) про встановлення і виплату позивачу по справі надбавку за роботу в умовах режимних обмежень не може бути свідченням невиконання позивачем роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці і як наслідок невиплати цієї надбавки.

Посилання відповідача на те, що наявність допуску до державної таємниці у позивача під час проходження служби не тягне за собою обов`язку автоматично нарахувати та виплачувати надбавку за роботу в умовах режимних обмежень, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки у разі коли особа має відповідний доступ до державної таємниці і за умовами своєї професійної діяльності постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача на відсутність факту постійної праці позивача з відомостями, що становлять державну таємницю, оскільки остання працювала з незначною кількістю таємних документів та зауважує, що в даному випадку поняття "постійно" не залежить від кількостівиготовлених такою особою документів (значної або незначної кількості), або часу витраченого на роботу з такими документами, інформацією, а головним критерієм в даному випадку є наявність відповідного допуску до державної таємниці та практична реалізація права на такий допуск відповідно до функціональних обов`язків посадовою особою.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Відповідачем жодних доказів на підтвердження правомірності власних дій (бездіяльності), які є предметом оскарження, надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності протиправної бездіяльності відповідача щодо не встановлення, не нарахування та не виплати позивачу надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості вказаної частини позовних вимог.

Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

З урахуванням визначеного статтею 8 Конституції України принципу верховенства права та встановлених статтею 2 КАС України завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача встановити, нарахувати та виплатити позивачу надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017.

На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017, а також зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017 із прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цьогоКодексурозглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 року по справі №520/389/21 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017, а також зобов`язання Головне управління Національної поліції в Харківській області встановити, нарахувати та виплатити надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017.

Прийняти в цій частині нове судове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області щодо не встановлення, не нарахування та не виплати ОСОБА_1 надбавки за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області (61022, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ) встановити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) надбавку за роботу в умовах режимних обмежень у розмірі 10 відсотків посадового окладу за період з 07.11.2015 по 31.05.2017.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2021 по справі № 520/389/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Н.С. Бартош
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров З.Г. Подобайло

Повний текст постанови складено 17.02.2022 року