Справа № 160/961/22
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

10 лютого 2022 року Справа № 160/961/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

17.01.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, в якому позивач просить:

- зобов`язати Департамент соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника на підставі наказу ДСГП від 10.06.2021 року № 86-к/тм/В-21, відповідно до якого тимчасово виконував обов`язки головного спеціаліста юридичного відділу ДСГП в період 15.06.2021 року по 16.07.2021 року у розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною роботою з використанням для цього до 50 відсотків посадового окладу відсутнього працівника;

- зобов`язати Департамент соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника на підставі наказу від 19.07.2021 року № 178-к/тр-21, відповідно до якого тимчасово виконував обов`язки головного спеціаліста юридичного відділу ДСГП в період з 22.07.2021 року по 31.07.2021 року у розмірі до 50 відсотків посадового окладу за основною роботою з використанням для цього до 50 відсотків посадового окладу відсутнього працівника;

- зобов`язати Департамент соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за виконання обов`язків тимчасово відсутнього керівника на підставі наказу ДСГП від 10.08.2021 року № 139-к/тм/В-21, відповідно до якого тимчасово виконував обов`язки заступника директора ДСГП - начальника ВЗОКПТЗ в період з 17.08.2021 року по 31.08.2021 року у розмірі різниці між фактичним посадовим окладом тимчасово відсутнього заступника керівника структурного підрозділу (без урахування надбавок та доплати) і посадовим окладом працівника, який виконував обов`язки тимчасово відсутнього заступника керівника структурного підрозділу;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 262/1-к/тр-21 від 08.10.2021року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 »;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, що полягає у відмові здійснити звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов трудового законодавства та колективного договору;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 292-к/тр-21 про припинення трудового договору;

- зобов`язати Департамент соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звільнити ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов трудового законодавств та колективного договору, з 23.10.2021 року;

- зобов`язати Департамент-соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку;

- стягнути з Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 спричинену моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

19.01.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду залишено позовну заяву без руху, через невідповідність вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, а саме у зв`язку з пропуском строку звернення до суду в частині позовних вимог та встановлено позивачу строк для усунення недоліків.

04.02.2022 року та 07.02.2022 року від позивача на виконання вимог ухвали від 19.01.2022 року надійшли заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 262/1 -к/тр-21 від 08.11.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », визнання протиправною бездіяльність Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, що полягає у відмові здійснити звільнення позивача за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов трудового законодавства та колективного договору, в обґрунтування якої вказано, що уданому випадку щодо трудового спору, не пов`язаного зі звільненням визначений у частині першій статті 233 КЗпП України строк звернення до суду становить три місяці з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Оскільки, позивач був ознайомлений з наказом № 262/1-к/тр-21 від 08.10.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » - ІНФОРМАЦІЯ_1 , а лист відповідача відповідно до якого було відмовлено у звільненні на підставі ч. 33 ст. 38 КЗпП України отримано позивачем засобами поштового зв`язку - 26.10.2021 року, а з вказаними позовними вимогами позивача звернувся до суду - 16.01.2022 року, тобто тримісячний строк на звернення до суду не пропущений.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи позивача наведені у вказаній заяві, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Згідно з ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.

Проте слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.

За приписами частини першої статті 19 ЦПК України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми ЦК України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.

Суд зазначає, що установлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою.

Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що обмеження права на звернення до суду з цим адміністративним позовом місячним строком ґрунтується на правильному застосуванні судом статті 122 КАС України та не суперечить Рішенню Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, яким розтлумачено статтю 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу в аспекті неоднозначної судової практики розгляду трудових спорів у порядку цивільного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі №380/2359/20.

Так, позивач звернувся до суду щодо оскарження, зокрема, наказу відповідача № 262/1-к/тр-21 від 08.10.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », бездіяльності, що полягає у відмові здійснити звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов трудового законодавства та колективного договору, наказу № 292-к/тр-21 про припинення трудового договору та щодо зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов трудового законодавств та колективного договору, з 23.10.2021 року.

Судом встановлено, що позивач був ознайомлений з наказом № 262/1-к/тр-21 від 08.10.2021року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » - ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить підпис позивача.

Також, позивач зазначає, що 26.10.2021 року засобами поштового зв`язку отримав лист відповідача відповідно до якого було відмовлено у звільненні на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

При цьому, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом 16.01.2022 року, тобто, позивач звернувся до суду із вказаними вимогами з пропуском місячного строку звернення до суду встановленого ч.5 ст.122 КАС України.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду та не надано доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску, внаслідок чого суд не вбачає підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та задоволення заяви позивача про поновлення строку звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із позовом, оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, наведені в даному клопотанні, є неповажними.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо: позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Керуючись ст. 169, 248 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для звернення до суду в частині позовних вимог відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області № 262/1-к/тр-21 від 08.10.2021року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », визнання протиправною бездіяльності Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, що полягає у відмові здійснити звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов трудового законодавства та колективного договору та зобов`язання Департамент соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області звільнити ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв`язку з невиконанням роботодавцем умов трудового законодавств та колективного договору, з 23.10.2021 року - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв