Справа № 420/2015/22
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2015/22
УХВАЛА
01 лютого 2022 року м.Одеса
Позов обґрунтовано тим, що Першим Суворовським ВДВС Одеського міського управління юстиції 14.12.2015 року було відкрито виконавче провадження № 49629415, по виконанню виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду № 15/5144/15 від 23.11.2015 року про стягнення з ФОП ОСОБА_2 податкової заборгованості на користь держави на загальну суму 982856,55 грн.
Грушевська прізвище ОСОБА_1 до укладення шлюбу.
14 січня 2016 року Першим Суворовським ВДВС Одеського міського управління юстиції було винесено постанову № В-8/164 про арешт усього майна ОСОБА_2
13 червня 2016 року виконавче провадження було закрито згідно п. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та повернуто стягувачу виконавчий лист.
Рішенням від 28.08.2018 року про списанням безнадійного податкового боргу № 103199-17 податковий борг, який підлягав стягненню з ОСОБА_2 був списаний у повному обсязі.

Однак, виконавчий збір та витрати по виконавчому провадженню сплачені не були, у зв`язку з цим позивачу було відмовлено у заяві про зняття арешту усього майна та вжиття заходів щодо зняття обтяжень, накладених на майно заявника згідно постанови.

Тому, не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернулась до суду з даним позовом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Вивчивши матеріали позову, суддя дійшов висновку, що дана справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на таке.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України, адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до частини першої статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Положеннями частини першої статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У п. 27 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 340/25/19 від 22 січня 2020 року, суд зазначив, що для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Повертаючись до обставин цієї справи, з врахуванням позиції Великої палати Верховного Суду щодо застосування вищенаведених норм права, суд зазначає таке.

Так, з позовних вимог вбачається, що позивач просить скасувати (зняти) арешт накладений постановою про відкриття ВП № 49629415 від 14.01.2016 року.

Підставою позову є захист свого права власності право вільно розпоряджатися власним майном.

Таким чином, суд доходить висновку, що позов спрямовано на захист цивільних прав позивача, пов`язаний з оформленням права власності на її майно та фактично є різновидом негаторного позову, а тому належить розгляду в порядку цивільно-процесуального законодавства та не належить розгляду адміністративними судами.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням наведених обставин, позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) не може розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а тому суд відмовляє позивачу у відкритті адміністративного провадження.

Частиною 6 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Дотримуючись зазначених приписів процесуального закону, суд роз`яснює позивачу, що з даними позовними вимогами він може звернутись в порядку, встановлену цивільно-процесуальним законодавством.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 19, 170,171, 256, 293,295 КАС України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (, місцезнаходження: 65102, м. Одеса, вул. 1-а Сортувальна, 36-Г) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу, що з даними позовними вимогами він може звернутись в порядку, встановлену цивільно-процесуальним законодавством.

Копію ухвали разом із заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачеві.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст.ст.293,295 КАС України, з урахуванням пп.15.1 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 розділу УІ Прикінцевих положень КАС України.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Суддя: Л.Р. Юхтенко