Справа № 380/7429/20
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року Справа № 380/7429/20 пров. № А/857/1222/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Затолочного В.С., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання Юрченко М.М.,

розглянувши у відкритому судовому в м.Львові справу за позовом Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» в інтересах членів товариства та членів їх сімей - позивачів по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до Уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»: Волкова Олександра Юрійовича, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Львівської філії Публічного акціонерного товариства «ПУМБ» про визнання незаконними дій, стягнення матеріальних і моральних збитків, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» в інтересах членів товариства та членів їх сімей - позивачів по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2021 року (суддя Сподарик Н.І., м.Львів, повний текст складено 7 грудня 2021 року),

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року Громадська спілка «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» (далі Громадська спілка) в інтересах членів товариства та членів їх сімей - позивачів по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до суду із позовом до Уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський»: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (далі Уповноважені особи, Фонд, ПАТ відповідно) та Львівської філії Публічного акціонерного товариства «ПУМБ» (далі Філія) в якому просили:

визнати дії Уповноважених осіб щодо понад 2-х річного блокування грошових коштів на банківських рахунках відкритих у ПАТ на ім`я: ОСОБА_1 , рахунок № НОМЕР_1 в загальній сумі 35124,34 грн; ОСОБА_3 , рахунок № НОМЕР_2 в загальній сумі 45264,37 грн; ОСОБА_2 , рахунок № НОМЕР_3 в загальній сумі 76095,17 грн; ОСОБА_4 , рахунок № НОМЕР_4 в загальній сумі 205000 грн; ОСОБА_6 , рахунок № НОМЕР_5 в загальній сумі 205000 грн; ОСОБА_7 , рахунок № НОМЕР_6 в загальній сумі = 205000 грн; ОСОБА_5 , рахунок № НОМЕР_7 в загальній сумі = 205000 грн шляхом ненадання Довідки - незаконними та неправомірними;

стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 на користь вищенаведених позивачів, на підставі норм Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон № 2346-III), а саме: пункту 32.2 статті 32, а саме в зазначених вище сумах;

стягнути солідарно з Уповноважених осіб на користь позивачів, матеріальні збитки - не отриману вигоду за два роки: 2016-2018 в розмірі по 40% річних від суми заблокованих коштів на поточних розрахункових рахунках у ПАТ, що могли бути розміщені в «Ощадбанку» чи будь-якому іншому банку, грошові кошти у сумі: ОСОБА_1 , рахунок № НОМЕР_1 в загальній сумі 15000 грн; ОСОБА_3 , рахунок № НОМЕР_2 в загальній сумі 18000 грн; ОСОБА_2 , рахунок № НОМЕР_3 в загальній сумі 27 000 грн; ОСОБА_4 , рахунок № НОМЕР_4 в загальній сумі 81000 грн; ОСОБА_6 , рахунок № НОМЕР_5 в загальній сумі = 81000 грн; ОСОБА_7 , рахунок № НОМЕР_6 в загальній сумі = 81000грн; ОСОБА_5 , рахунок № НОМЕР_7 в загальній сумі 81000 грн;

стягнути солідарно з відповідачів на користь вищенаведених позивачів, моральні збитки - в розмірі 10% від суми заблокованих грошових коштів на поточних розрахункових рахунках позивачів у ПАТ;

зобов`язати ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 грошові кошти на ім`я позивачів скерувати на рахунок у Філії;

зобов`язати дирекцію Філії прийняти перекази коштів, стягнуті з відповідачів: на користь позивачів, виплатити на першу вимогу позивачів, та інформувати відповідачів про надходження коштів;

постановити окрему ухвалу суду щодо корупційної бездіяльності відповідачів ОСОБА_11 ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , для вжиття до них відповідних адміністративних заходів.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішення, його оскаржили позивачі, які із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять змінити судове рішення в частині незадоволених вимог і ухвалити нове рішення у незадоволеній частині позову, яким позов задовольнити повністю.

В доводах апеляційної скарги вказують, що позивачі перебували у договірних відносинах з ПАТ, згідно яких відкриті рахунки, для надання позивачам/вкладникам фінансових банківських послуг. Зазначають, що у період 2016-2018 років відповідачі у справі незаконно блокують грошові активи позивачів на банківських рахунках ПАТ, чим грубо порушують право приватної власності на майно, спричиняючи матеріальні та моральні збитки, намагаються неправомірно затягнути розгляд справи в суді. Зазначають, що кожного року позивачі втрачали більш як по 20 % від суми вкладів матеріальних збитків, за два роки загалом матеріальна шкода складає 40% від суми вкладу кожному (неотриману вигоду).

Фонд у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Учасника справи, крім ОСОБА_7 в судове засідання не зявились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_7 та його представника, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із безпідставності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що позивачі впродовж 2015-2016 користувалися фінансовими послугами ПАТ та уклали із цією банківською установою договори банківського рахунку «Поточний рахунок» Ощадний», а саме: ОСОБА_1 , рахунок № НОМЕР_1 в загальній сумі 35124,34 грн, ОСОБА_3 , рахунок № НОМЕР_2 в загальній сумі 45264,37 грн, ОСОБА_2 , рахунок № НОМЕР_3 в загальній сумі 76095,17 грн, ОСОБА_4 , рахунок № НОМЕР_4 в загальній сумі 205000 грн, ОСОБА_6 , рахунок № НОМЕР_5 в загальній сумі - 205000 грн, ОСОБА_7 , рахунок № НОМЕР_6 в загальній сумі 205000грн ОСОБА_5 рахунок № НОМЕР_7 в загальній сумі 205005грн.

На підставі рішення Національного банку України (далі НБУ) від 23.05.2016 № 4/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних», виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 23.05.2016 № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Уповноваженою особою призначено Ірклієнка Ю.П.

13.06.2016 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №991, відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації у ПАТ з 23.06.2016 до 22.07.2016 включно.

Відповідно до рішення Правління НБУ від 12.07.2016 № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 № 1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно, призначено Уповноважену особу та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ Ірклієнку Ю.П. з 13.07.2016 до 12.07.2018 включно.

Рішенням від 01.09.2016 № 1702 виконавча дирекція Фонду змінила Уповноважену особу, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ з 05.09.2016, на Волкова О.Ю.

Рішенням від 24.01.2017 № 265 виконавча дирекція Фонду делегувала окремі повноваження ліквідатора Волкову О.Ю. з 25.01.2017 та призначила Уповноваженою особою Гриценка В.В. з 25.01.2017, делегувавши йому також окремі повноваження ліквідатора.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 08.02.2018 № 383 змінено Уповноважену особу ПАТ та призначено Уповноваженою особою провідного юрисконсульта відділу розслідування протиправних діянь департаменту розслідування протиправних діянь Смолія Б.В. , якому з 09.02.2018 делеговані повноваження ліквідатора ПАТ .

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 21.06.2018 № 1758 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора», продовжено процедуру ліквідації до 12.07.2020 включно та продовжені повноваження ліквідаторів: Волкова О.Ю. - повноваження, визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон №4452-VI); Смолія Б.В. - повноваження, визначені пунктами 4, 5, 6 та 8 частини другої статті 37, пунктом 4 частини першої статті 48 Закону №4452-VI.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 11.02.2020 № 311 «Про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» призначено Уповноваженою особою з 12.02.2020 відповідного професіонала з питань ліквідації банків відділу організації процедур ліквідації банків департаменту ліквідації банків Паламарчука В.В.

Також, рішенням виконавчої дирекції Фонду від 28.05.2020 № 1014 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» на один рік з 13.07.2020 до 12.07.2021. Вказаним рішенням також продовжено повноваження ліквідатора ПАТ Паламарчука В.В. до 12.07.2021 включно.

Згідно з наявними в матеріалах справи змінами та доповненнями до загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду ПАТ (витяги) та переліками виплачених відшкодувань станом на 01.07.2021, судом встановлено наступне:

ОСОБА_1 включений до Загального реєстру з гарантованою сумою 35161,90 грн відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду №1739 від 21.06.2018;

ОСОБА_2 включений до Загального реєстру з гарантованою сумою 76171,20 грн, з якої: 66016,49 грн відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду №2263 від 01.06.2017, яку отримано 06.06.2017; 10154,71 грн відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду №1739 від 21.06.2018, яку отримано 26.06.2018;

ОСОБА_4 включений до Загального реєстру з гарантованою сумою 200000 грн з якої: 123,24 грн відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду №1322 від 26.07.2018, яку отримано 16.08.2016; 199876,76 грн відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду №1739 від 21.06.2018, яку отримано 26.06.2018;

ОСОБА_6 включений до Загального реєстру з гарантованою сумою 200000 грн. з якої:125,05 грн відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду №1322 від 26.07.2018, отримано 16.08.2016; 199874,95 грн відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду №1739 від 21.06.2018, яку отримано 26.06.2018;

ОСОБА_7 включений до Загального реєстру з гарантованою сумою 200000 грн відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду №1739 від 21.06.2018, яку отримано 25.06.2018;

ОСОБА_5 включена до Загального реєстру з гарантованою сумою 200000 грн відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду №1739 від 21.06.2018, яку отримано 25.06.2018.

ОСОБА_3 включений до Загального реєстру з гарантованою сумою45314,18 грн відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду №1739 від 21.06.2018, яку отримано 25.06.2018.

Позивачі, вважають, що у зв`язку із затримкою виплати коштів на відшкодування за вкладом відповідачі повинні виплатити їм заподіяні збитки а саме, пеню, матеріальні збитки, моральні збитки.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулювання відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначення повноважень та функцій Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначаються Законом №4452-VI.

Метою Закону №4452-VI є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до пункту 8 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №4452-VI законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 16 частини першої статті 2 Закону №4452-VI тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 2 Закону №4452-VI ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

За приписами частини третьої статті 16 Закону №4452-VI шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховими компаніями відповідно до умов договорів страхування (у разі їх укладення).

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону №4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Частиною першою статті 28 Закону №4452-VI встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону №4452-VI Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Фонд виконує свої зобов`язання перед позивачем та несе відповідальність за їх невиконання виключно в межах, передбачених Законом.

У спірному випадку рішення «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку» було прийнято 12.07.2016, відповідно якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ з 13.07.2016 по 12.07.2018.

14.07.2016 на офіційному сайті Фонду розміщено оголошення про початок виплати коштів вкладникам ПАТ, для чого останнім запропоновано з 15.07.2016 звернутись до банків-агентів Фонду для отримання гарантованого відшкодування, що свідчить про дотримання строків початку здійснення відповідних виплат (https://www.fg.gov.ua/articles/3984-fond-garantuvannya-vkladiv-fizichnikh-osib-rozpochinae-viplati-koshtiv-vkladnikam-pat-bank-mikhaylivskiy.html).

В свою чергу, граничні строки виплати гарантованих сум коштів обмежуються днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Отже, Фонд, розмістивши оголошення від 14.07.2016, повідомив про початок здійснення відповідних виплат вкладникам банку з 15.07.2016, що не обмежується одним днем 15.07.2016, а є триваючою процедурою, граничний строк якої закінчується днем подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Відповідно до пунктів 3, 5 частини п`ятої статті 36 Закону №4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Таким чином, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону №4452-VI є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з Фонду на користь позивачів сум заподіяних збитків, а саме пені, то слід зазначити наступне.

Згідно з пунктом 32.1 статті 32 Закону №2346-III, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Згідно пункту 32.2 статті 32 Закону №2346-III у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно статті 525 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За приписами статті 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, стаття 625 ЦК унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2829цс16.

З системного аналізу зазначених правових норм убачається, що ними врегульовано підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої у договірних зобов`язаннях в результаті їх невиконання або неналежного виконання.

Водночас, за результатами розгляду справи, судом встановлено відсутність цивільно-правових відносин між позивачами та Фондом, Уповноваженими особами, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.

Відповідно до статті 1 ЦК цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Суд акцентує увагу на тому, що нормативно-правове регулювання статусу Фонду та його місце в системі гарантування вкладів фізичних осіб дозволяє зробити висновки, що Фонд у цих відносинах є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні

Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

У спірному випадку Фонд є суб`єктом владних повноважень, і майнові відносини між сторонами засновані на адміністративному підпорядкуванні, тому стаття 625 ЦК на ці відносини не поширюється.

До того ж, боржником у спірних правовідносинах є ПАТ, а не Фонд чи його уповноважена особа.

Також важливим є і те, що підставою застосування передбаченої частиною другою статті 625 ЦК відповідальності є прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

Водночас, уповноважена особа Фонду призначається у процедурі запровадження тимчасової адміністрації та/або ліквідації банків як процедур виведення неплатоспроможних банків з ринку у порядку, встановленому Законом 4452-VI, який є спеціальним законом у даних правовідносинах. За змістом Закону 4452-VI на Фонд та уповноважену особу Фонду не покладається відповідальність за невиконання банками, які були стороною у договірних відносинах із вкладниками, їх грошових зобов`язань поза межами дії договорів вкладів.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що Фонд та Уповноважені особи не мають фінансових зобов`язань перед позивачами, а нараховані на підставі частини другої статті 625 ЦК 3% річних та інфляційні не можуть бути стягнуті з відповідача як шкода.

Крім того, суд зазначає, що спір стосовно права на відшкодування вкладів фізичних осіб за рахунок коштів Фонду є публічно-правовим, не є спором у зв`язку з процесом ліквідації банку та має окремий характер і стосується виконання окремої владної функції Фонду, а саме організації виплат відшкодувань за вкладами, в межах гарантованої суми, які як встановлено вище виплачені позивачам (пункт 4 частини другої статті 4 Закону № 4452-VI).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського Суду з прав людини(далі ЄСПЛ) від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

Доводи, наведені в апеляційній скарзі не спростовують правильності застосування судом норм матеріального права до встановлених ним на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів та обставин справи. Всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення даного позову ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду є законними та обґрунтованими і скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 308, 310, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадської спілки «Правозахисне Товариство Українських офіцерів» в інтересах членів товариства та членів їх сімей - позивачів по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 2 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді В. С. Затолочний
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 17 лютого 2022 року.