Справа № 308/17177/21
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 308/17177/21 пров. № А/857/2594/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Ніколіна В.В.

суддів Качмара В.Я., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Рибачука А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року (суддя Лемак О.В., м. Ужгород) у справі № 308/17177/21за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України у грудні 2021 року звернулася до суду з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2021 року по справі 308/15765/21 відповідач був затриманий з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України, на строк один місяць, починаючи з часу фактичного затримання. Щодо відповідача 94 прикордонним загоном, в межах своєї компетенції, на адресу Посольства Народної Республіки Бангладеш та Департаменту консульської служби МЗС України були скеровані листи від 23.10.2021 № 21/1358 «Щодо затримання громадян Народної Республіки Бангладеш», від 10.12.2021 № 21/1481 «Щодо ідентифікації громадян Бангладеш». Разом з тим, на час подання позовної заяви відповідей з Посольства Народної Республіки Бангладеш немає, а також відсутні документи, які необхідні для подальшого видворення відповідача за межі території України. У зв`язку з наведеним є усі правові підстави для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця, який підлягає примусовому видворенню за межі України.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року у справі № 308/17177/21 позов задоволено. Продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на шість місяців, а саме: до 20.06.2022.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення у справі, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що позивач, покликаючись на відсутність можливості ідентифікувати відповідача, не довів та не підтвердив вчинення ним всіх обов`язків, покладених на нього законодавством щодо ідентифікації іноземців. Надсилання позивачем запитів Посольству Народної Республіки Бангладеш та Департаменту консульської служби МЗС України не підтверджено належним чином.Крім того, суд першої інстанції не врахував, що відповідач вже перебував в пункті тимчасового перебування іноземців, що підтверджується довідкою від 30.11.2020.З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2021 затримано громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України на строк один місяць, починаючи з часу фактичного затримання.

Відповідач був поміщений до ПТТ Чопського прикордонного загону.

Також встановлено, що оскільки відповідач не має документів, які дають йому право на виїзд з України, позивач звертався до Посольства Народної Республіки Бангладеш та Департаменту консульської служби МЗС України із листами від 23.10.2021 № 21/1358 «Щодо затримання громадян Народної Республіки Бангладеш», від 10.12.2021 № 21/1481 «Щодо ідентифікації громадян Бангладеш».

Однак, на даний час відповіді на вказані листи отримано не було, що унеможливлює підготовку документів про забезпечення видворення відповідача за межі території України.

Докази того, що ОСОБА_1 звертався із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, в матеріалах справи відсутні.

Також встановлено, що 22.12.2021 закінчується строк затримання відповідача, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутній належний паспортний документ для виїзду замежі України, а також він не належить до осіб, яким надано статус біженця та не є особою, яка потребує додаткового захисту, при тому порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та фактично незаконно перебуває на території України. Враховуючи те, що неможливість ідентифікації відповідача є перешкодою для початку процедури його примусового видворення, суд першої інстанції дійшов висновку про продовження строку його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Зі змісту статті 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. п. 7, 14, 15 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні. Нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України. Особа без громадянства - особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.

Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом; b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом; c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення; d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою до провадження його до компетентного органу; e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг; f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI, визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більше, як на 18 місяців.

Відповідно до приписів ч. ч. 11, 13 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи. Вказаний перелік є чітко визначеним та не містить широкого тлумачення або альтернативного застосування.

Пунктом 1 Розділу VІ «Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців» Інструкції № 353/271/150, передбачено зокрема, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України, орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомо мості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.

У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Системний аналіз наведених законодавчих положень дає підстави стверджувати, що видворення іноземного громадянина, який не має жодних документів, за межі України обумовлює необхідність встановлення його особи, тобто, чіткої ідентифікації компетентними органами країни походження та наявність офіційної відповіді з дипломатичних/консульських органів відповідної країни для належного виконання рішення суду про видворення іноземця.

При цьому, ч. 13 ст. 289 КАС України, регламентовано дві умови, наявність хоча б однієї з яких надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).

Як видно з матеріалів справи, відповідач не має документів, за якими можна ідентифікувати його особу та які дають йому право на перебування чи виїзд з України.

Позивач звертався до Посольства Народної Республіки Бангладеш та Департаменту консульської служби МЗС України із листами від 23.10.2021 № 21/1358 «Щодо затримання громадян Народної Республіки Бангладеш», від 10.12.2021 № 21/1481 «Щодо ідентифікації громадян Бангладеш».Однак, на даний час відповіді на вказані листи отримано не було, що унеможливлює підготовку документів про забезпечення видворення відповідача за межі території України.

Аналізуючи фактичні обставини справи у сукупності з наведеними вище приписами нормативно-правових актів, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, у зв`язку з тим, що у відповідача відсутній належний паспортний документ для виїзду за межі України, а також він не належить до осіб, яким надано статус біженця та не є особою, яка потребує додаткового захисту, при тому порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства та фактично незаконно перебуває на території України.

У зв`язку з тим, щонеможливість ідентифікації відповідача є перешкодою для початку процедури його примусового видворення, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження строку затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач вже перебував в пункті тимчасового перебування іноземців, що підтверджується довідкою від 30.11.2020, колегія суддів до уваги взяти не може, оскільки вказана довідка не є документом на підставі якого можливо встановити особу відповідача, а також встановити, що саме відповідач перебував у ПТПІ, оскільки відсутнібудь-які документи, які ідентифікують особу відповідача.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги відповідача, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «ҐарсіяРуіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись, як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.

Міркування і твердження відповідача не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 243, 250, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 грудня 2021 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. Я. Качмар
М. А. Пліш