Справа № 340/7086/21
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 340/7086/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року (суддя 1-ї інстанції Сагун А.В.) у справі №340/7086/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

07.10.2021р. позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.02.2021 року № 12, оформлене протоколом, про відмову у призначенні пенсії за вислугу років за заявою від 23.02.2021 року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати позивачу до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти, період роботи на посаді старшої піонервожатої Листопадівської 8-ми річної школи з 01.01.1992 по 29.08.1994 року та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за вислугу років від 23.02.2021 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021р. позов задоволено.

Відповідачем на вказане рішення суду подано апеляційну скаргу, в якій зазначає на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач не має відповідного стажу 26 років 06 міс. станом на 11.10.2017р. а отже відсутні правові підстави для призначення пенсії.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач 23.02.2021р. звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років (а.с.44).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 25.02.2021 року № 12 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058 - ІV.

Відповідно до спірного рішенням страховий стаж позивача, обчислений протягом періоду з вересня 1988 року по вересень 2020 року, склав 31 рік 11 місяці 10 днів ( а.с.65-66).

Згідно відзиву представника відповідача підставою для прийняття рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу стало відсутність необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років. Так, відповідно до п.3 Приміток Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженою постановою КМУ від 04.11.1993 року №909 до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років позивачу не зараховано період роботи на посаді старшої піонервожатої з 01.01.1992 по 29.08.1994, оскільки робота на посаді старшої піонервожатої, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років до 01.01.1992. Крім того, позивача не має відповідного стажу 26 років 06 міс. станом на 11.10.2017р. а отже відсутні правові підстави для призначення пенсії. (а.с.41).

Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку про протиправність оскарженого рішення відповідача.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірним у справі є за позицією відповідача те, що спеціальний стаж позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, (станом на 11.10.2017) становить 25 років 06 міс, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. При цьому згідно з ч.2 ст.7 цього закону, пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на пенсію.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (зі змінами від 26.09.2002) затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно з даним Переліком, правом на призначення пенсії за вислугу років користуються особи, які працювали в загальноосвітніх навчальних закладах, зокрема і на посадах педагогів організаторів.

Так, вказаний Перелік не передбачає посад старшої піонервожатої. Проте, згідно з приміткою 3 до зазначеного Переліку робота на вказаних посадах до 01.01.1992 зараховується до стажу для призначення пенсії.

Це пов`язане з тим, що постановою колегії Мінпраці УРСР від 29.03.1991 № 25 "Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати й посадових окладів працівників народної освіти в Українській РСР" замість посади старшого піонервожатого з 01.04.1991 введена посада педагога-організатора. Із того часу в жодному нормативному акті немає посади старшої піонервожатої і відповідно не визначені для неї посадові оклади.

Відповідно до Методичних рекомендацій із питань порядку формування штатів загальноосвітніх навчально-виховних закладів, наданих Міністерством освіти і науки України від 19.06.2001 №1/9-234, посада педагога-організатора ототожнюється з посадою старшого вожатого та вводиться у школах залежно від кількості 1-9 класів, виходячи з відповідних нормативів.

При цьому, в листі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту України від 06.10.2011 №10/2-724 стверджується про ідентичність посадових обов`язків працівників, які займають посади педагогів-організаторів або старших вожатих, та відповідно про можливість зарахування періоду роботи на посаді старшого вожатого до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У відповідності до п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, записи про найменування роботи, професії або посади, на яку прийнято працівника, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у Класифікаторі професій.

Із огляду на те, що відповідальність за належне і своєчасне оформлення штатних розкладів та вірне внесення в трудові книжки працівників освіти найменування посад покладається на керівників освітніх закладів, несвоєчасне приведення записів у трудовій книжці працівника у відповідність з діючим положенням не може позбавити особу гарантованого Конституцією права на належне пенсійне забезпечення.

Як свідчать встановлені обставини справи, відповідно до копії трудової книжки позивача, остання в період з 01.09.1988 по 29.08.1994 працювала на посаді старшої піонервожатої ( а.с.17), яка, згідно рішення колегії Міністерства праці УРСР від 29.03.1991 № 25 "Про умови оплати праці та розміри ставок заробітної плати й посадових окладів працівників народної освіти в Українській PCP" замість посади старшого піонервожатого з 01.04.1991 перейменована на посаду старшої вожатої.

У той же час, зміна трудових функцій позивача не відбулася, тому стаж роботи з з 01.09.1988 по 29.08.1994 підлягає зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що відповідачем протиправно не зараховано спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років період роботи позивача з 01.01.1992 року по 29.08.1994 року.

Щодо стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, (станом на 11.10.2017) становить 25 років 06 міс, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Призначення і виплата пенсії в Україні здійснюється згідно із Законом України від 09.07.2003 р. № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Пунктом 16 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Законом України від 03.10.2017 р. № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2№ наступного змісту: "Особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України".

Тобто, пенсія за вислугу років згідно із нормами Закону України "Про пенсійне забезпечення" призначається за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 р. визначеного Законом України "Про пенсійне забезпечення" страхового і спеціального стажу.

За змістом статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII) одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років.

Згідно зі статтею 51 Закону № 1788-ХІІ пенсія за вислугу років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Відповідно до частини другої статті 7 Закону № 1788-ХІІ пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

Згідно з п. «е» ст.55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. При цьому згідно з ч.2 ст.7 цього закону, пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на пенсію.

З прийняттям Закону № 213-VIII підвищено, зокрема, загальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, зокрема, визначених пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, - 28 років.

Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 р. визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII.

Зазначені норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення з 04.06.2019 р.

Таким чином, є правильним висновок суду першої інстанції, що починаючи з 05.06.2019 р. положення пункту "е" статті 55 Закону України № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII.

Отже, оскільки відповідач розглядаючи питання щодо призначення пенсії не врахував, що починаючи з 05.06.2019 р. положення пункту "е" статті 55 Закону України № 1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законами № 213-VIII та № 911-VIII, а отже висновки про стаж позивача, зазначені у апеляційній скарзі є передчасними. Крім того, судом зобов`язано повторно розглянути заяву позивача.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі №340/7086/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак