Справа № 160/26068/21
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
17.12.2021 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просить суд:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області щодо не призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 - протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 3 роки 9 місяців 10 днів, що становитиме станом на 31.07.2021 року - 24 роки 6 місяців 2 дні, до пільгового стажу 3 роки 2 місяці 60 днів, що разом становить 8 років 10 місяців 60 днів роботи ОСОБА_1 гальваніком на кранобудівному заводі імені В.І. Леніна;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 25.08.2021 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.12.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 21.01.2022 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
27.01.2022 року від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на адміністративний позов, в якому він не погоджується із вимогами, викладеними позивачем з наступних підстав. Позивач ОСОБА_1 25.08.2021 року зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №2. В призначенні пенсії було відмовлено з наступних підстав. Для визначення права на пенсію на пільгових умовах позивач надала відповідні документи, після ознайомлення з ними страховий стаж позивача становить 24 роки 6 місяців, 2 дні, пільговий стаж по Списку №2 становить 5 років 8 місяців. Так як позивачу недостатньо пільгового стажу право на пенсію на пільгових умовах вона отримає після досягнення 58 років. В довідці, яка надана позивачем до управління № 65 про пільговий характер роботи, відсутнє посилання на атестацію робочого місця. Таким чином підсумовуючи обставини, які були з`ясовані управлінням при розгляді поданих ОСОБА_1 , призначити пенсію на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не має законних підстав, через те, що позивач не досягла передбаченого пенсійного віку, а саме 58 - ми років. З огляду на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
03.02.2022 року на адресу суду від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов письмовий відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та зазначає наступне. Позивач звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно пункту 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон України № 1058-ІV). Позивачка вимагає врахувати при призначенні пенсії на пільгових умовах довідку, що уточнює особливий характер робіт за період з 01.11.1990 року по 04.10.2002 року на Кранобудівному заводі ім. В.І. Леніна на посаді гальваніка. Довідка № 65 відсутня у матеріалах пенсійної справи позивачки, а відповідно не може бути предметом спору, оскільки управління не мало можливості її розглянути для прийняття рішення щодо подальшого врахування при призначенні пенсії позивачці. З огляду на наведене, управління не має законних підстав для призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України № 1058-ІV. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
07.02.2022 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла письмова відповідь на відзив, в якій вона з твердженнями Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області не погоджується, оскільки при зверненні до пенсійного фонду з заявою на призначення пенсії, вона надала всі документи, які в неї були, в тому числі і довідку № 65. Зазначає, що в період з 01.11.1990 року по 04.10.2001 року позивач працювала на Кранобудівному заводі ім. В.І. Леніна на посаді гальваніка, що підтверджено трудовою книжкою позивача НОМЕР_1 від 17 вересня 1982 року. Таким чином, станом на дату звернення, а саме на 25.08.2021 року, на думку позивача, вона мала страховий стаж у розмірі 24 року 6 місяців 2 дні та пільговий стаж у розмірі 8 років 10 місяців 60 днів, що дає їй право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2. З огляду на викладене, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що 25.08.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №6174 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за роботу за Списком № 2 відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-ІV.
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 09.09.2021 року №12 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. З тексту вищевказаного рішення вбачається, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви, на дату звернення страховий стаж позивача становить 20 років 08 місяців 23 дні, у тому числі пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 5 років 08 місяців.

Вважаючи, що в неї наявний необхідний стаж для призначення пенсії за віком на пільгових умовах, 07.10.2021 року позивач направила звернення до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з проханням переглянути її документи та надати інформаційну довідку «Форма РС-право» щодо її стажу для розрахунку пенсії.

Листом ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 17.11.2021 року за №40351-32461/0-01/8-0400/21 позивачу було повідомлено, що за матеріалами електронної пенсійної справи, страховий стаж позивача складає 24 роки 6 місяців 2 дні (зарахований по 31.07.2021 року), у тому числі пільговий стаж за Списком № 2-5 років 8 місяців. Враховуючи зазначене, право на пенсію за віком на пільгових умовах позивач матимете за досягнення 58-річного віку. Оскільки, на дату звернення, 25.05.2021 року, позивач не досягла 58-річного віку, відділом призначення пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 (рішення від 09.09.2021 року № 12).

Отже, рішенням від 09.09.2021 року №12 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах до страхового стажу позивача не зараховано 3 роки 9 місяців 10 днів, що становить станом на 31.07.2021 року - 24 роки 6 місяців 2 дні, до пільгового стажу 3 роки 2 місяці 60 днів, що разом становить 8 років 10 місяців 60 днів роботи ОСОБА_1 гальваніком на кранобудівному заводі імені В.І. Леніна.

Вважаючи, що відповідач-1 безпідставно не зарахував до загального страхового та пільгового стажу певні періоди роботи за Списком № 2, що стало підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах, позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до Конституції України гарантування непрацездатним громадянам України права на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій передбачено Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII (далі Закон України №1788-XII).

Згідно із пунктом "а" статті 3 Закону України №1788-XII, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне

пенсійне страхування» встановлено, що на пільгових умовах пенсія за

віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і

показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, відповідно до норми права, яка закріплена в частині 2 статті 114 Закону №1058, обов`язковими умовами для набуття позивачем права на пенсію за віком на пільгових умовах в сукупності є: досягнення віку - 55 років; наявність необхідного страхового стажу не менше 25 років; наявність 10 років стажу роботи на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України; зайнятість на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за Списком №2 повний робочий день; шкідливі і важкі умови праці визначені за результатами атестації робочого місця (після 21.08.1992 року).

Абзацом 24 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058 встановлено, що працівникам, які не мають стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12,08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Суд зазначає, що спірним питанням в межах даної справи є неврахування до пільгового стажу при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах 3 роки 2 місяці 60 дні гальваніком на кранобудівному заводі імені В.І.Леніна, та до страхового стажу 3 роки 9 місяців 10 днів.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 17 вересня 1982 року, позивач в спірний період працювала (мовою оригіналу):

- 14.06.1989 года было принято на Краностроительный завод имени В.И. Ленина, в цех гидравлических кранов, учеником резчика на пилах, ножовках и станках;

- 01.11.1990 года было переведено на гальванический участок гальваником 3-го разряда;

- 01.11.1990 года была присвоена вторая (смежная) квалификация гальваника 3-го разряда;

- 11.04.1991 года присвоен 5-го разряд гальваника;

- 01.11.1996 года переведено в цех производства кранов на гальванический участок гальваником 5-го разряда;

- 01.02.2001 года переведено в менан.сварочный цех №2 на гальванический участок гальваником 5-го разряда и 04.10.2001 года было уволено по согласованию сторон.

Так, згідно оскаржуваного рішення відповідача, страховий стаж позивача складає 20 років 08 місяців 23 днів, пільговий за Списком № 2 - 5 років 08 місяців, у зв`язку із чим позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 через відсутність необхідного пільгового стажу роботи, та, як наслідок, недосягненням необхідного віку.

Також в матеріалах справи міститься копія довідки №65 від 30.10.2001 року (мовою оригіналу) «справка уточняющая особый характер работы или условий труда, необходимых для назначения льготной пенсии». Вказана довідка видана на ім`я позивача на підтвердження того, що вона дійсно працювала на Нікопольскому кранобудівному заводі повний робочий день з 01.11.1990 року по 31.12.1996 року - 06 років 01 місяць 30 днів, гальваніком, цех по виробництву кранів, в якості гальваніка, що передбачено Списком 2. Також в 1997 році позивач відпрацювала 48 днів, в 1998 році - 256 днів, в 1999 році - 232 дня, в 2000 році - 133 дні, в 2001 році - 84 дні.

Проте, вказаний період роботи відповідачем-1 не зараховано до стажу позивача, у зв`язку із тим, що в довідці, яка надана позивачем до управління № 65 про пільговий характер роботи, відсутнє посилання на атестацію робочого місця.

Суд зазначає, що порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).

З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.

Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Також, як вже зазначалося, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.

Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Таким чином, судом встановлено, що в трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином. Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу позивача у спірний період, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідачі не навели жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.

Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірного періоду роботи позивача та не надав доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки.

Щодо посилання відповідача на те, що в довідці, яка надана позивачем до управління № 65 про пільговий характер роботи, відсутнє посилання на атестацію робочого місця, суд зазначає наступне.

Застосування Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах регулюється Порядком, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383.

Згідно з цим Порядком під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року (п.3 Порядку).

Слід зазначити, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та розробленими на виконання постанови №442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992р. №41.

Згідно із зазначеними нормативними актами основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Наказом Міністерства праці і соціальної політики України "Про затвердження роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці в окремих випадках" від 21.08.2000 року № 205, зазначено, що в окремих випадках через складний фінансово-економічний стан, що склався по незалежним від підприємства причинам, для проведення атестації робочих місць, де не відбулися корінні зміни умов і характеру праці, можливе використання результатів попередньої атестації.

Згідно п.1 Порядку та Положення про Державну експертизу умов праці, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 1 грудня 1990 року № 357 державний контроль за якістю проведення атестації робочих місць за умовами праці та віднесення їх до категорії з шкідливим і важкими умовами праці, правильністю застосування списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах покладався на органи Державної експертизи умов праці.

Пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій встановлено, що періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

У пункті 4.2 зазначеного Порядку застосування списків йдеться про те, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

В ході розгляду даної справи, судом встановлено, що період з 01.11.1990 року по 04.10.2001 року позивач працювала на Кранобудівному заводі ім. В.І. Леніна на посаді гальваніка, що підтверджено копією її трудової книжки НОМЕР_1 від 17 вересня 1982 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області щодо не призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 є протиправними.

На підставі аналізу викладених норм суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 09.09.2021 року №12, відтак вказане рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 908,00 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню в сумі 681,00 грн. з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань.

Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 72, 77, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області щодо не призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецької області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 09.09.2021 року №12.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3 роки 9 місяців 10 днів, що становитиме станом на 31.07.2021 року - 24 роки 6 місяців 2 дні, до пільгового стажу 3 роки 2 місяці 60 днів, що разом становить 8 років 10 місяців 60 днів роботи ОСОБА_1 гальваніком на кранобудівному заводі імені В.І. Леніна.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094, ) повторно розглянути заяву від 25.08.2021 року №6174 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84122, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 681,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна