Справа № 160/5869/20
Суддя: Кадникова Ганна Володимирівна
Дата ухвалення: 2021-07-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2021 року Справа № 160/5869/20
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кадникової Г.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування п.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) від 09.12.2019р. №3248 «Про результати службового розслідування», в якому зазначено, що «відповідно до п.2 ст.13 розділу ІІІ Постанови Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» притягнути до повної матеріальної відповідальності осіб винних у завданні збитків завданих державі, а саме: майором ОСОБА_1 , на суму 426 614грн. 36коп.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач до 29.08.2017р. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника стройової частини відділення персоналу штабу частини, у військовому званні «майор».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2017р. №57 ОСОБА_1 , начальника стройової частини відділення персоналу штабу частини, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 28.07.2017р. №133 на посаду офіцера відділу комплектування рядовим та сержантським складом управління персоналу штабу управління військової частини НОМЕР_2 вважати таким, що здав справи та посаду та вибув до нового місця служби - м.Дніпро.
Позивач отримав зменшений розмір грошового забезпечення, а тому звернувся за роз`ясненнями до ВЧ НОМЕР_1 .
Позивачем отримано Акт службового розслідування від 02.12.2019 р. №790, на підставі якого командиром ВЧ НОМЕР_1 прийнято рішення про притягнення військовослужбовців до повної матеріальної відповідальності, про що видано відповідний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2019 №3248.
Згідно зазначеного наказу, ОСОБА_1 , колишнього начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , визнано винним у завданні збитків державі, а саме: здійсненні надлишкових виплат грошових коштів, що призвело до переплати грошового забезпечення військовослужбовцям на суму 426 614грн. 36коп.
Позивач не погоджується з п.3 наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 09.12.2019р. №3248 «Про результати службового розслідування» щодо притягнення до повної матеріальної відповідальності осіб винних у завданні збитків завданих державі на суму 426 614грн. 36коп., вважає його протиправним і таким, що прийнятий з істотним порушенням вимог чинного законодавства, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху на підставі ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, зі встановленням строку для усунення виявлених недоліків.
На виконання ухвали суду, позивачем усунуті виявлені недоліки позовної заяви.
Ухвалою суду від 13.05.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.
Ухвалою суду від 13.07.2021р. задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку для надання відзиву.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що ВЧ НОМЕР_1 не визнає заявлених позовних вимог та вважає адміністративний позов необгрунтованним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відсутні правові підстави для його задоволення.
Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені сторонами доводи, суд виходить з наступного.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 29.08.2017 року №57 (п. 11) зазначено, що майора ОСОБА_1 , начальника стройової частини відділення персоналу штабу частини, призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 28.07.2017 р. №133 на посаду офіцера відділу комплектування рядовим та сержантським складом управління персоналу штабу управління військової частини НОМЕР_2 вважати таким, що здав справи та посаду та вибув до нового місця служби - м. Дніпро.
З 29.08.2017 р. позивача виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та усіх видів забезпечення. Відповідно до зазначеного наказу командира військової частини НОМЕР_1 будь-яких заборгованостей перед частиною не було, не притягувався до матеріальної відповідальності за нестачу, втрату військового майна, за переплату грошового забезпечення військовослужбовцям. Позивач отримав повний розрахунок за грошовим забезпеченням, передбаченим законодавством, зокрема виплачена: щомісячна премія за особистий внесок у загальні результати служби; надбавка за виконання особливо важливих завдань; додаткова щомісячна грошова винагорода, надбавка за роботу з таємними документами, тощо.
На теперішній час позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді офіцера відділу комплектування рядовим та сержантським складом управління персоналу штабу, у військовому званні «підполковник».
28.04.2020р. ОСОБА_1 звернувся з рапортом за підлеглістю, який зареєстрований у військовій частині НОМЕР_2 - 30.04.2020 року за вхідним №2520. Підставою для рапорту стало неотримання позивачем грошового забезпечення в передбаченому законодавством розмірі (в меншому розмірі ніж отримував раніше). В зазначеному рапорті позивач просив надати дозвіл на отримання завірених встановленим порядком копій документів, які надійшли з військової частини НОМЕР_1 та витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 , щодо притягнення його до матеріальної відповідальності, на підставі яких проводиться стягнення грошових коштів з грошового забезпечення. В рапорті також було зазначено про те, що раніше документи не отримувались.
21.05.2020р. позивачем отримані копії документів, а саме:
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 05.02.2020р. №151 «Про притягнення до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі»;
- клопотання командира військової частини НОМЕР_1 від 12.12.2019р. №6143 на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 , в якому зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2019р. №3248 «Про результати службового розслідування» колишнього начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 визнано винним у завданні збитків державі, а саме: переплаті грошового забезпечення військовослужбовцям частини, виявлених при аудиті внутрішньо-господарської діяльності у період з 01.10.2015 по 31.08.2017 (аудиторський звіт від 09.11.2017 №234/3/7/90/аз) та додатки до нього:
- копія довідки про вартісну оцінку завданої шкоди державі;
- копія акту службового розслідування від 02.12.2019р. №790;
- копія рішення командира військової частини НОМЕР_1 ;
- витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2019р. № 3248 «Про результати службового розслідування».
Згідно з матеріалів службового розслідування, проведеного відповідачем, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2019р. №2686, в період з 12.10.2019р. по 30.11.2019р. проведене службове розслідування за фактом переплати грошового забезпечення на суму 1 293 960грн., яка була виявлена під час проведення фінансового аудиту за період з 01.10.2015р. по 31.08.2017р.
Даним розслідуванням встановлено факти порушення правил виплат військовослужбовцям грошового забезпечення, за невихід на служу без поважних причин, самовільне залишення частини або місця служби, не зменшення розміру премії військовослужбовцям, які мали дисциплінарні стягнення, що призвело до переплати грошового забезпечення на суму 716 710,10 грн., а також порушення правил виплати премії військовослужбовцям, які вживали алкогольні напої на території військової частини та перебували в нетверезому стані на суму 119 186,53 грн., які стались з вини колишнього начальника відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 та позивача, як колишнього начальника стройової частини цієї ж військової частини.
За результатами проведення службового розслідування складено Акт службового розслідування від 02.12.2019р. №790, на підставі якого командиром військової частини НОМЕР_1 було прийняте рішення про притягнення військовослужбовців до повної матеріальної відповідальності, про що видано відповідний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2019 №3248. Згідно зазначеного наказу, ОСОБА_1 , колишнього начальника стройової частини відділення персоналу штабу військової частини НОМЕР_1 , визнано винним у завданні збитків державі, а саме: здійсненні надлишкових виплат грошових коштів, що призвело до переплати грошового забезпечення військовослужбовцям на суму 426 614грн. 36коп.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами 1 та 4 ст.2 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Зазначеними нормами права право прямо передбачено, що військова служба є публічною службою.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 року №548-XІV (далі Статут).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).
Відповідно до статей 26 та 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Законодавець урегулював питання, пов`язані з порядком притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків спеціальним нормативним актом.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України №160-XI від 03.10.2019 року «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-XI).
За змістом статті 1 Закону №160-XI, у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
1) військова частина, установа, організація, заклад, орган військового управління, військова частина, військовий навчальний заклад, військовий навчальний підрозділ вищого навчального закладу, установа, організація Міністерства оборони України, Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань тощо, в яких проходять службу військовослужбовці, поліцейські та особи рядового і начальницького складу (проходять збори військовозобов`язані та резервісти);
3) командир (начальник) командир (начальник, керівник) військової частини, установи, організації, закладу;
4) матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;
5) пряма дійсна шкода (далі - шкода) збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Згідно з ч.1 ст.3 Закону №160-XI підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст. 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Частиною першою ст.7 Закону №160-XI визначено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Відповідно до норм ст.8 Закону №160-XI посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
Згідно з ч.1 ст.10 Закону №160-XI відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою ст.12 цього Закону.
Водночас ст.11 Закону №160-XI регламентується порядок відшкодування шкоди в разі переведення особи до іншого місця служби чи перебування в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Так, частиною першою вказаної статті визначено, що у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.
Між тим, положеннями частини другої та третьої ст.11 Закону №160-XI передбачено, що якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.
ОСОБА_1 на теперішній час проходить військову службу на посаді начальника стройової частини відділення персоналу штабу ВЧ НОМЕР_2 , службове розслідування по факту переплати грошового забезпечення війсковослужбовцям ВЧ НОМЕР_1 за період з 01.10.2015р. по 31.08.2017р., проводилось з 12.10.2019р. по 30.11.2019р. (аудиторський звіт 09.11.2017р. №234/3/7/90/аз) і звершилося складанням Акту службового розслідування від 02.12.2019 №790.
Під час проведеного службового розслідування встановлено, що в порушення п. 2.3.12 наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 16.09.2013 року №200 «Про затвердження Інструкції з діловодства в Збройних Силах України» (далі - наказ НГШ №200), позивачем не було зазначено в наказі про звільнення вичерпного переліку військовослужбовців інформацію щодо перевикористаних днів відпустки.
В абз.2 п. 1.13.3 наказу НГШ №200 зазначено, начальник служби діловодства відповідає за бойову готовність діловодства, забезпечення дотримання встановленого порядку роботи з документами, порядку доведення службової інформації, професійну підготовку, виховання, військову та трудову дисципліну, моральний і психологічний стан особового складу, внутрішній порядок, всебічне забезпечення діловодства, збереження і стан технічних та матеріальних засобів.
Так в порушення вимог абз.2 п. 1.13.3 наказу НГШ №200, позивачем не здійснено контроль щодо доведення наказів командира військової частини «Про призначення службового розслідування» за фактом самовільного залишення військової частини вичерпним переліком військовослужбовців, що призвело до нарахування премії військовослужбовцям.
Наказ Міністра оборони України від 11.06.2008 року №260 «Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення Збройних Сил України та деяким іншим особам», (який діяв на момент події та проходження військової служби позивача у військовій частині НОМЕР_1 ) визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України ліцеїстам та вихованцям військових оркестрів а також порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил України одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Згідно приписів п.31.6 наказу Міністра оборони України №260, Командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії повністю: за невихід на службу без поважних причин, за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння), у разі накладення дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність, пониження в посаді, пониження військового звання на один ступінь, позбавлення військового звання (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником), у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення військового адміністративного, дисциплінарних стягнень, крім дисциплінарного стягнення зауваження (за місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладення дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником); у разі відрахування з ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу або науково-дослідної установи через невиконання індивідуального навчального плану (індивідуального плану наукової роботи) або недисциплінованість (за місяць, у якому було здійснено відрахування); у разі неуспішного закінчення ад`юнктури або докторантури вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу або науково-дослідної установи (за місяць, у якому закінчилося навчання).
В абз.2 п.31.7 наказу Міністра оборони України №260 зазначається, Рішення про виплату премії, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі оформлюється наказом командира військової частини на підставі поданих за командою в кінці місяця клопотань безпосередніх командирів (начальників) про виплату (позбавлення повністю або частково) премії підлеглим військовослужбовцям. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії (повністю або частково) зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначено Дисциплінарним статутом Збройних Сил України затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі ДС ЗСУ).
Відповідно до ст.84 ДС ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. У кожному випадку порушені корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення інших порушень вимог Закону України «Про запобігання корупції» з метою виявлення причин та умов що сприяли його вчиненню, службове розслідування призначається командиром самостійно або проводиться за його рішенням за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.
Відповідно до ст.86 ДС ЗСУ якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
На виконання вимог ч.2 ст.11 Закону №160-XI відповідач передав відповідні матеріали щодо завданої позивачем шкоди до нового місця його служби, тобто до ВЧ НОМЕР_2 , для вирішення питання про його притягнення до матеріальної відповідальності.
Відповідно до вимог ст.4 Закону №160-XI особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 05.02.2020р. №151 позивача притягнуто до матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну державі.
Суд вважає за необхідне зазначити, що акт службового розслідування складено 02.12.2019р., наказ командира ВЧ НОМЕР_2 датований 05.02.2020р., що не суперечить вимогам ст.4 Закону №160-XI, а встановлені під час службового розслідування обставини не спростовані позивачем.
Щодо посилання позивача на те, що він не був безпосередньо уповноваженим здійснювати виплати суд враховує, що змістом норми абз.1 ч.1 ст.3 Закону №160-XI:
« Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій» передбачено лише причинно-наслідковий зв`язок винної поведінки військовослужбовця та наслідком здійснення надлишкової виплати та не передбачає наявності повноваження безпосередньої виплати.
Щодо наявності вини інших невказаних в акті службового розслідування посадових осіб, дії яких сприяли допущенню настанню збитків, то суд враховує, що це не є предметом розгляду та суд не може втручатися у діяльність державного органу, підміняючи його функції.
Оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням принципу змагальності, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі (ст.9 КАС України), положення Кодексу адміністративного судочинства України передбачають не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч.2 ст.77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч.1 ст.77 КАС України).
Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г.В.Кадникова