Справа № 263/15372/21
Суддя: Соловйов О. Л.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/42/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

за участю секретаря Кирилюк В.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Попов В.М. до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Попов В.М., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО №5022185 від 13.11.2021. В обґрунтування позову зазначено, що 13.11.2021 поліцейським батальйону №1 роти №3 Управління патрульної поліції в Донецької області Піскун М.В. складена оскаржувана постанова, змісту якої, вбачається, що 13.11.2021 о 03:07год ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2104, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м.Маріуполі по вул. Купріна, 57 з неосвітленим заднім номерним знаком в темну пору доби, а саме: не працювали задні лампи освітлення номерного знаку, чим порушив п.2.9 «в» ПДР України та до нього за вчинення вказаного правопорушення застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 850 грн. Не погоджуючись зі змістом вказаної постанови позивач вказує, що ОСОБА_1 правил дорожнього руху не порушував, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних доказів факту керування останнім транспортним засобом та порушень вимог ПДР України. Опираючись на обов`язок відповідача довести провину, стверджує, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.12.2021 по даній справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу було запропоновано у п`ятиденний строк з дня вручення копії ухвали надати до суду відзив на позовну заяву.

18.01.2022 представником відповідача подано відзив на позов, за змістом якого стверджувалось про очевидний характер порушення п.2.9 «в» ПДР України, оскільки на транспортному засобі взагалі був відсутній передбачений конструкцією плафон освітлення заднього номеру. Вказана технічна несправність, виключає можливість використання ТЗ у темний час доби. З приводу керування ТЗ саме водієм ОСОБА_1 , відповідач посилається на запис відеорегістратора патрульного автомобіля, з якого вбачається, що з метою уникнення відповідальності водій автомобіля змінює місце свого розташування в салоні автомобіля, перелазячи на заднє пасажирське сидіння.

З`ясувавши правову позицію сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно з п.1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО №5022185 від 13.11.2021, копія якої міститься в матеріалах справи, вбачається, що 13.11.2021 о 03:07 год водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2104, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м.Маріуполі по вул. Купріна, 57 з неосвітленим заднім номерним знаком в темну пору доби, а саме: не працювали задні лампи освітлення номерного знаку, чим порушив п.2.9 «в» Правил дорожнього руху України.

Так, частиною 6 статті 121 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за керування водієм транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Згідно п.2.9 «в» ПДР України, водієві забороняється керувати транспортним засобом, з номерним знаком, що неосвітлений темну пору доби або в умовах недостатньої видимості.

За містом позовних вимог, не оспорюється наявність порушення правил керування транспортним засобом в нічний час доби, разом з цим, при відтворенні відеозапису правопорушення, встановлена незгода особи, як притягається до адміністративної відповідальності з фактом фіксації правопорушення. Так, суд в цій частині, вважає за необхідне зазначити, що наявність штучного освітлення, яке забезпечує можливість безперешкодної відомості номерного знаку, не створює передумов за яких водії має відступати від вимог п.2.9 ПДР України. Наведені вимоги Правил, покладають на водія обов`язок забезпечити освітлення номерного знаку у темну пору доби, незалежно від наявності сторонніх джерел освітлення, як то міське вуличне освітлення, фари інших транспортних засобів, природні явища, тощо. Таким чином, відсутність у нічний час доби, передбаченого конструкцією транспортного засобу, плафону зовнішнього освітлення заднього номерного знаку, створює умови за яких експлуатація транспортного засобу заборонена.

Твердження позивача про відсутність доказів керування транспортним засобом, спростовуються відтворення відеозапису з камер відеорегістраторів патрульної поліції. Так, 13.11.2021 о 03:06год зафіксовано рух транспортного засобу ВАЗ 2104 державний номер знак НОМЕР_1 по вул. Купріна, 57 у м.Маріуполі. На вимогу патрульної поліції, вказаний транспортний засіб здійснює зупинку за межами проїжджої частини, припускаючи відкриття дверцят під час руху транспортного засобу. Після зупинки, зі сторони водійського місця жодна особа не виходить, та при детальному перегляді відеозапису, вбачається, як особа яка здійснювала керування ТЗ салоном переміщується на заднє сидіння автомобіля, розташовуючись між двома пасажирами, які на той час там перебували. В подальшому вказана особа, була встановлена працівниками поліції, як ОСОБА_1 , незважаючи на заперечення останнього, щодо перебування в салоні автомобіля, в якості пасажира. Твердження останнього спростовуються, детальним переглядом відеозапису, з якого вбачається, що єдиною людиною серед присутніх в автомобілі осіб, за зовнішніми ознаками, а саме: кольоровим забарвленням одягу; та послідовністю залишення салону автомобіля: черговість виходу з заднього сідання другим, створює беззаперечну впевненість суду про керування автомобілем позивачем по справі.

Справедливість зазначеного висновку суду, доводиться також відсутністю на місце події жодної іншої особи, яка би стверджувала про керування ТЗ. Висловленні на місці події твердження про залишення водійського місця невстановленою людиною, залученою присутніми із служби такси за послугою «тверезий водій», не знайшли свого підтвердження за наслідками судового розгляду та спростовуються переглянутим відеозаписом.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 2 статті 258 КУпАП органи Національної поліції України звільнено від обов`язку складати протокол про адміністративне правопорушення, а посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено у статтею 251 КУпАП, повинні міститися в постанові про адміністративне правопорушення.

Згідно вимог ст.ст. 33, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з статтею 31 Закону №580-VIII, поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Як вбачається з постанови серії ЕАО №5022185 від 13.11.2021 докази руху транспортного засобу, під керуванням водія ОСОБА_1 , зафіксовано на фіксуючий відео регістратор «Xiaomi Yi car DVR24, ZM0443, ZM0408, АН-01059».

Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Законом України «Про Національну поліцію» та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.

Як вбачається з відеозапису, що міститься на диску, наданого працівниками поліції, 18.01.2022, зафіксоване порушення ПДР України, водієм ОСОБА_1 . Відтворенням в залі судового засідання відеозапису порушення, встановлено тривале спілкування працівників поліції із водієм з приводу порушення правил дорожнього руху, під час якого останній заперечував керування транспортним засобом. Дослідженням матеріалів справи, встановлено, що на місці виявлення правопорушення працівниками патрульної поліції, вжито вичерпних заходів для належного фіксування порушення. Використання відео регістратора, в якості засобу фіксації правопорушення, регламентована вищенаведеними вимогами Закону. Порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме: відсутність освітлення номерного знаку в темний час доби, об`єктивно підтверджується відеозаписом. Зухвалість зазначеного вчинку з боку позивача простежується, з профілактичної бесіди проведеної працівниками поліції викликаними по лінії «102». Мета вказаних дій було попередження можливості використання автомобіля особами, які перебувають у стані сп`яніння, що не утримало від подальшого керування його ОСОБА_1 . Невідповідність транспортного засобу умовам експлуатації відсутність плафону освітлення, не могла не бути відома водієві, тому наявність в діях останнього складу правопорушення, передбаченого ч.6 ст.121КУпАП, є очевидною.

Враховуючи вищевикладене, дії інспектора відповідають вимогам закону, постанова про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 5022185 від 13.11.2021 є правомірною, відповідальна особа встановлена згідно законодавства, вина підтверджується відеофіксацію обставин порушення правил руху транспортного засобу, ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності законно, норми положень КУпАП неконституційними не визнано, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову слід залишити без змін, а тому позовні вимоги не можуть підлягати задоволенню.

Керуючись ст.ст. 6, 10, 19, 90, 241-246, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову та залишити без змін постанову серії ЕАО № 5022185 від 13.11.2021, винесену поліцейським батальйону №1 роти №3 Управління патрульної поліції в Донецької області Піскун М.В.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили судовим рішенням за наслідками апеляційного провадження

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя О.Л. Соловйов