Справа № 260/1177/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2022 року м. Ужгород№ 260/1177/21
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

сторони у судове засідання не з`явилися;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради (пл. Шандора Петефі, 24, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (вул. Грюнвальдська, буд. 11,м. Івано-Франківськ,76018) про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Департамент соціальної політики Ужгородської міської ради звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправною та скасування постанови від 16.03.2021 року ВП №64218817 "Про накладення штрафу".

Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.12.2020 року позивачем на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/3346/20, яке набрало законної сили, проведено перерахунок суми допомоги передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і "Про жертви нацистських переслідувань" ОСОБА_1 в сумі 6800,00 грн. та надіслано до Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації. Також, позивачем було надіслано до відповідача лист від 12.03.2021 року №34.08-05/121 в якому повідомлено, що виплата даного виду допомоги може бути здійснена лише із особового рахунку відкритого у ДКС України для виплати за кодом програми « 2501150 Щорічна разова грошова допомога ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань та соціальна допомога особам, які мають особливі та особливі трудові заслуги перед Батьківщиною», кошти на який станом на сьогоднішній день з Державного бюджету України не надходили, що свідчить про бажання позивача виконати судове рішення в повному обсязі. Таким чином, позивач згідно позовної заяви наголошує, що не виконав рішення суду в повному обсязі з поважних причин, однак вжив конкретні заходи з метою його виконання, а тому позивач вважає, що відповідач передчасно наклав на нього штраф за невиконання судового рішення, внаслідок чого постанова «Про накладення штрафу» підлягає скасуванню.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суд заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача надіслав до суду відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи тим, що 02.03.2021 року державним виконавцем відділу ПВР було надіслано на адресу позивача вимогу, якою зобов`язано виконати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду по справі №260/3346/20 в повному обсязі, шляхом виплати нарахованої ОСОБА_1 щорічної разової допомоги. Однак, на вищевказану вимогу державного виконавця, боржником - Департаментом соціальної політики Ужгородської міської ради було надіслано повідомлення від 12.03.2021 про неможливість виконати рішення суду по справі № 260/3346/20 в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю коштів. Таким чином, 16.03.2021 головним державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду у розмірі 5 100,00 грн. та зобов`язано позивача виконати рішення протягом 10 робочих днів. З огляду на викладене, представник відповідача вказує, що відповідачем було прийнято постанову про накладення на позивача штрафу у межах наданих повноважень та відповідно до вимог законодавства України.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04.12.2020 року по справі № 260/3346/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 з урахуванням раніше виплаченої суми, разової грошової допомоги до 05 травня за 2020 рік у розмірі, визначеному статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту". Зобов`язано Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік", з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Закарпатським окружним адміністративним судом 13.01.2021 року було видано виконавчий лист по справі № 260/3346/20, згідно якого зазначено: «Зобов`язати Департамент праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради (пл. Ш.Петефі, буд. 24. м. Ужгород, Закарпатська область, 88000, код ЄДРПОУ - 03192997) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПГІ НОМЕР_1 ) щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік, як учаснику бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розрахунку мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет на 2020 рік", з урахуванням раніше виплачених сум» (а.с. 45).

На адресу відділу відповідача надійшла заява стягувача - ОСОБА_1 від 19.01.2021 щодо відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 260/3346/20 від 13.01.2021 (а.с. 44).

Так, відповідачем, керуючись вимогами ст. ст. 3, 25. 26. 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 260/3346/20 від 13.01.2021 (а.с. 47).

Копію вище вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідач надіслав, згідно супровідного листа № 7-64218817/241-242 від 21.01.2021 року, сторонам виконавчого провадження (а.с. 46).

На адресу відповідача надійшла відповідь позивача № 34.08-05/47 від 11.02.2021 в якій зазначено, що стягувачу ОСОБА_1 було проведено перерахунок суми допомоги передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувані» як учаснику бойових дій в сумі 6 800,00 грн. та надіслано до Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації. Однак, кошти з Державного бюджету на виконання рішення суду не надходили, що унеможливлює виконання боржником рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 5 травня за 2020 рік як учаснику бойових дій (а.с. 48-49).

В подальшому, 02.03.2021 державним виконавцем відділу ПВР надіслано на адресу Департаменту праці та соціальної політики Ужгородської міської ради вимогу, якою зобов`язано божника виконати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду №260/3346/20 в повному обсязі, шляхом виплати нарахованої ОСОБА_1 щорічної разової допомоги (а.с. 53).

Однак, на вищевказану вимогу державного виконавця від 02.03.2021 позивач надіслав лист (відповідь) від 12.03.2021 року, згідно якого повідомив відповідача, про неможливість виконати рішення суду по справі № 260/3346/20 в повному обсязі, у зв`язку з відсутністю коштів на виконання зазначеного рішення суду (а.с. 54-55).

16.03.2021 головним державним виконавцем, на підставі ст. 63, ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення штрафу ВП № 64218817 на позивача за невиконання судового рішення у розмірі 5 100,00 грн. та зобов`язано позивача виконати рішення протягом 10 робочих днів (а.с. 58-59).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

У відповідності до вимог статті 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на території України.

Згідно ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою зазначає, що рішення суду по справі № 260/3346/20 виконано в частині проведення перерахунку ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 5 травня, однак рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій не було виконано у зв`язку з тим, що кошти з Державного бюджету України на виконання рішення суду не надходили.

Як встановлено в ході розгляду справи по суті, позивачем було виконано рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 5 травня в сумі 6800, 00 грн. - 23.09.2021 року, що підтверджується квитанцією від 23.09.2021 року.

Таким чином, суд констатує, що рішення суду по справі № 260/3346/20, на час винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу - не було виконано позивачем в повному обсязі. Зокрема, на час винесення оскаржуваної постанови від 16.03.2021 року про накладення штрафу, рішення суду по справі № 260/3346/20 не було виконано в частині виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, оскільки така виплата була здійснення позивачем тільки 23.09.2021 року.

Статтею 6 пункту 1 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те. щоб остаточні рішення, винесені проти її органів. установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень винесених проти неї або проти установи чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які загримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Європейський суд з прав людини констатував, що невиконання рішення є втручанням у право особи на мирне володіння майном (справи "Войтенко проти України", "Горнсбі проти Греції").

Також, Конституційний Суд України зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (рішення від 25 квітня 2012 року № 11 -рп/2012).

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Пунктом 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право виконавця під час здійснення виконавчого провадження накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно ч. 1 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до частини 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звергається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, законодавець визначив порядок дій виконавця, а саме, під час перевірки виконання рішення боржником державним виконавцем буде встановлено, що боржником рішення без поважних причин не виконано виконавець виносить постанову про накладення на боржника штраф, в якій також зазначається вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність. А у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі, і звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За рішенням немайнового характеру, у державного виконавця відсутні повноваження щодо винесення постанови про арешт коштів та списання коштів, які містяться на рахунках боржника, оскільки законодавцем встановлено вичерпний перелік дій, передбачених законом, направлених на його своєчасне та повне виконання.

Разом із цим, боржник (позивач) зобов`язаний вживати усіх заходів для виконання судового рішення (посилання на відсутність коштів та не вжиття заходів суперечить статті 124 Конституції України ), а саме, звернутися до Міністерства соціальної політики України для виділення коштів на погашення заборгованості. А також, у разі відсутності коштів (або недостатності), звернутися до Міністерства фінансів України (або через Міністерства соціальної політики України) із пропозицією про необхідність внесення змін до закону про Державний бюджет України, тощо.

З системного аналізу вище вказаних правових норм суд приходить висновку, що обмежене фінансування бюджетної установи не може слугувати підставою для не виконання судового рішення та порушення гарантованого права особи на обов`язковість судового рішення та ефективний доступ до суду.

Таким чином, у зв`язку з тим, що позивачем не виконано рішення суду по справі №260/3346/20 в частині виплати ОСОБА_1 щорічної разової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, відповідачем відповідно до вимог ст. 63, ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про накладення на позивача штрафу ВП №64218817 за невиконання судового рішення у розмірі 5 100,00 грн. та зобов`язано позивача виконати рішення протягом 10 робочих днів.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради (пл. Шандора Петефі, 24, м. Ужгород, Закарпатська область, 88000) до Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (вул. Грюнвальдська, буд. 11,м. Івано-Франківськ,76018) про визнання протиправною та скасування постанови - відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено 16.02.2022 року.