Справа № 160/7248/21
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 160/7248/21 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Пилипенко О.Є.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» про стягнення штрафу, за апеляційною скаргою Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:

05 травня 2021 року Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області (далі - позивач, ГУ Держпродспоживслужби) звернулося у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» про стягнення штрафу.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків такої.

Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року позов повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновок місцевого суду про повернення позову є помилковим. Відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» стягнення судового збору у подвійному розмірі не передбачено. Наголошує, що надання судом трьох днів на усунення недоліків позовної заяви є недостатнім строком.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, з таких підстав.

Судом установлено, що позовна заява подана до суду 05 травня 2021 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2021 року справу направлено за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Ухвалою суду першої інстанції від 11 жовтня 2021 року позов залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків позову шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням причин пропуску такого та доказу сплати судового збора.

На виконання вимог ухвали суду позивач подав доказ сплати судового збора та заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій посилається на ту обставину, що Урядом на території України запроваджено карантин, у зв`язку з чим працівники ГУ Держпродспоживслужби переведені на дистанційну роботу, що перешкодило своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

За наслідками розгляду згаданої заяви суд не визнав зазначені позивачем причини пропуску строку поважними та 17 листопада 2021 року постановив ухвалу про повернення позовної заяви.

Надаючи оцінку висновкам місцевого суду, колегія суддів приходить до наступного.

Як убачається зі змісту позовної заяви, предметом оскарження є стягнення з відповідача штрафу за порушення законодавства про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції.

Частина 1 статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 3 цієї правової норми для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до частин 1 та 2 якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. Водночас протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, строк звернення до суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. А перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Наслідки пропущення строків звернення до суду регламентовані статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із частиною 2 якої якщо заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивачем не подано або вказані ним підстави для поновлення такого будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 44 Закону України «Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції» рішення керівника чи заступника керівника органу ринкового нагляду про накладення штрафу оформляється постановою. Суб`єкт господарювання має сплатити штраф у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання постанови про його накладення. У разі несплати штрафу в зазначений строк він стягується в судовому порядку. Рішення про накладення штрафу в справах про порушення, передбачені цією статтею, може бути оскаржено відповідно до цього Закону.

Як установлено судом, відповідач, отримавши 19 квітня 2020 року постанови від 12 березня 2020 року № 102, № 103, № 104, у добровільному порядку в передбачений чинним законодавством строк їх не виконав, відтак ГУ Держпродспоживслужби набуло право звертатися до суду з відповідним позовом з 05 травня 2020 року.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень (частина 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Матеріали справи свідчать, що позов до суду ГУ Держпродспоживслужби подано лише 05 травня 2021 року, тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Покликання позивача на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду на запровадження на території України карантину, внаслідок чого працівники ГУ Держпродспоживслужби переведені на дистанційну роботу, колегія суддів до уваги не приймає, адже суб`єкт владних повноважень зобов`язаний організувати роботу таким чином, у тому числі в дистанційному режимі, щоб не допускати порушень законодавства, у розглядуваному випадку - Кодексу адміністративного судочинства України щодо строків звернення за судовим захистом.

Судова колегія наголошує, що суд може поновити процесуальні строки виключно за умови посилання та належне доведення факту пропуску строку у зв`язку з дією конкретних карантинних обмежень, які безпосередньо вплинули на можливість позивача здійснення процесуальних дій. Утім таких обставин, які обумовили неможливість подання ним позову у встановлений законом строк, позивачем наведено не було.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

З урахуванням наведеного, колегія суддів наголошує, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого.

З огляду на що, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про повернення позовної заяви з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду без поважних причин.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2020 року в справі №640/16216/19.

Доводи позивача щодо визначення місцевим судом судового збору у подвійному розмірі та надання недостатнього строка на усунення недоліків позовної заяви судова колегія до уваги не приймає, оскільки позов повернуто позивачу виключно з огляду на пропуск строку звернення до суду, а тому висновок місцевого суду в цій частині апеляційним судом не оцінюється.

Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді Т.Р. Вівдиченко

О.Є. Пилипенко