Справа № 160/21595/21
Суддя: Врона Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Врони О. В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 Криворізької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради (дитяча лікарська-консультативна комісія), в якому просить:
- визнати протиправними та скасувати рішення, прийняте відповідно до протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії КНП «ЦПМСД №5» КМР №701 від 28.10.2021 року;
- зобов`язати КНП «ЦПМСД №5» КМР повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , щодо встановлення підгрупи ОСОБА_3 дитині з інвалідністю ОСОБА_2 та прийняти відповідне рішення, відповідно до вимог чинного законодавства.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її неповнолітній дитині ОСОБА_2 був встановлений діагноз «цукровий діабет, І типу, тяжка форма, вперше виявлений, стадія декомпенсації». На підставі встановленого діагнозу мати звернулася до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради (дитяча лікарська-консультативна комісія) про встановлення донці інвалідності категорії «дитина інвалідності підгрупи «А». Проте, лікарсько-консультативною комісією КНП «Центра первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради прийнято рішення, що стан дитини не відповідає критеріям для встановлення «дитина з інвалідністю підгрупи А». Позивач не погоджується з таким висновком комісії, стверджує, що дитина потребує постійного моніторингу цукру в крові, тобто їй потрібна регулярна стороння допомога та нагляд, вона не здатна до самообслуговування. Позивач вважає, рішення відповідача про відмову у наданні статусу «дитина з інвалідністю підгрупи А» є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Ухвалою суду від 16.12.2021 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідно до ч.6 ст.12, ч.1, 2 ст. 257, ч.1 ст.260 Кодексу адміністративного судочинства України зазначена справа є справою незначної складності та розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження.
Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради у відзиві на позовну заяву вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.
На розгляд комісії, яка відбулася 06.10.2020 від лікаря первинної ланки, який спостерігає дитину, була надана медична документація та направлення з обґрунтуванням присвоєння статусу дитина з інвалідністю, без встановлення підгрупи А через відсутність обґрунтованих підстав.
Відповідач посилається на пункти 13, 15 Порядку встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917, якими визначено класифікація, що використовується комісією під час проведення медико-соціальної експертизи дітей, визначає основні види порушень функцій організму дитини, зумовлені захворюваннями, травмами (їх наслідками) та/або вродженими вадами, і ступінь їх вираження. Під час комплексної оцінки різних показників, що характеризують стійкі порушення функцій організму, встановлюють такі ступені їх вираження: І ступінь -незначні порушення; ІІ ступінь помірні порушення; ІІІ ступінь -виражені порушення, ІV ступінь значно виражені порушення.
На звернення ОСОБА_1 від 12.10.2021 проведено комісійний розгляд особистої справи дитини з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка спостерігається амбулаторією ЗПСМ №8. Вирішуючи питання присвоєння ОСОБА_2 статусу дитина з інвалідністю підгрупи А, комісія дослідила всі критерії встановлення інвалідності дитини, про що свідчить протокол №701 від 28.10.2021. За результатами огляду рішення комісії залишено без змін: обґрунтованих підстав для надання статусу дитина з інвалідністю підгрупи А немає.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 , мати неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Відповідно до виписки з медичної карти стаціонарного хворого педіатричного відділення (ендокринологія) №5558 ОСОБА_2 у період з 07.09.2020 по 21.09.2020 проходила планове стаціонарне лікування у педіатричному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8»КМР.
Діагноз дитини: цукровий діабет 1-го типу, тяжка форма, вперше виявлений, декомпенсація; Д/кетоацидоз; токсико-алергічна нефропатія.
Лікарсько-консультативною комісією Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» ОСОБА_2 встановлено статус дитини з інвалідністю до 18-річного віку, як дитині, яка хвора на цукровий діабет І типу, що оформлено протоколом №988 від 06.10.2020, видано Індивідуальну програму реабілітації дитини-інваліда (вікова категорія від 0 до 18 років) №1243.
На дитину оформлено медичний висновок №79 від 06.10.2020, в якому зазначено, що існуюче захворювання та патологічний стан відповідають розділу 2 п. 3 підп. 3.3. «Переліку медичних показань, які дають право на отримання соціальної пенсії інвалідам віком до 18 років», затвердженому наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерством праці і соціальної політики, міністерством Фінансів України №454/471/517 від 08.11.2001року.
ОСОБА_2 проходила планове стаціонарне лікування у педіатричному відділенні КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8»КМР також в період з 01.09.2021 по 04.09.2021, що вбачається з виписки із медичної карти стаціонарного хворого педіатричного відділення (ендокринологія) №5467. Повний діагноз: цукровий діабет 1-го типу, тяжка форма, лабільний перебіг зі схильністю до гіпоглікемії. Глікемічний контроль оптимальний. Діабетична нефропатія 1 (доклінічна). Кандидоз стоп. Недостатність вітаміну Д.
За зверненням ОСОБА_1 від 12.10.2021 стосовно розгляду питання про встановлення донці статусу дитини з інвалідністю підгрупи А віком до 18 років 28.10.2021 було проведено засідання Лікарсько-консультативної комісії Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» щодо розгляду справи дитини ОСОБА_2 .
Засідання було проведено в присутності ОСОБА_1 та її дитини ОСОБА_2 . Результати засідання оформлені в протоколі засідання лікарсько-консультативної комісії КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР №701 від 28.10.2021. За результатами огляду у дитини ОСОБА_2 на час прийняття рішення підстав для встановлення категорії «Дитина з інвалідністю підгрупи А» немає. Висновок на дитину з інвалідністю ОСОБА_2 залишено без змін.
Позивач вважає рішення відповідача протиправним, таким, що порушує права її неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим звернулась з відповідним позовом до суду
При вирішені спору суд виходить з наступного.
Статтею 3 Конституції України визнано найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначаються Законом України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06.10.2005 №2961-IV (Закон №2961-IV).
Частиною 7 ст. 7 Закону України №2961-IV встановлено, що особам у віці до 18 років лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів встановлюється категорія «дитина з інвалідністю», а особам у віці до 18 років з виключно високою мірою втрати здоров`я та з надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія «дитина з інвалідністю» підгрупи А.
За ч. 10 ст.7 Закону № 2961-IV лікарсько-консультативні комісії лікувально-профілактичних закладів:
-визначають наявність стійкого розладу функцій організму дитини та відповідно можливі обмеження її життєдіяльності при взаємодії із зовнішнім середовищем;
-складають (коригують) індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи і строки їх виконання, та здійснюють контроль за повнотою та ефективністю виконання цієї програми;
-надають консультативну допомогу з питань реабілітації та стороннього догляду, диспансерного нагляду або допомоги дітям з інвалідністю;
-забезпечують своєчасний огляд (переогляд) дітей з порушеннями стану здоров`я та дітей з інвалідністю.
Частиною 12 ст. 7 Закону № 2961-IV визначено, що положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 №917 «Деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» затверджено Положення про лікарсько-консультативну комісію (Положення №917) і Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям (Порядок №917).
Відповідно до п. 3 Положення №917 лікарсько-консультативні комісії (далі - комісії) функціонують у закладах охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Утворюються в установленому порядку такі комісії: центральна комісія Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, центральні обласні, центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні комісії), міські, районні, міжрайонні, районні в містах комісії. Центральні комісії утворюються за рішенням Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Центральна комісія МОЗ утворюється та функціонує за рішенням МОЗ у порядку, встановленому Міністерством.
Склад центральної комісії МОЗ та її чисельність затверджуються МОЗ.
Міські, районні, міжрайонні, районні у містах комісії утворюються за рішенням керівника відповідного закладу охорони здоров`я Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурного підрозділу з питань охорони здоров`я місцевих держадміністрацій.
У рішенні про утворення центральних комісій, комісій визначається їх персональний склад, місце та розпорядок роботи.
До складу комісії входять голова, лікарі за спеціальностями, спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або практичний психолог.
У засіданнях комісії можуть брати участь представники органів соціального захисту населення, психолого-медико-педагогічних консультацій, а також у разі потреби - представники державної служби зайнятості, інших підприємств, установ та організацій (за згодою).
За підп.1 п.7 Положення №917, комісії визначають наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем; категорію "дитина-інвалід" або "дитина-інвалід підгрупи А", причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві; потребу дитини-інваліда у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань; потребу дитини-інваліда у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо; ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини-інваліда до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування.
Центральні комісії перевіряють, зокрема, правомірність прийнятих міськими, районними, міжрайонними, районними в містах комісіями рішень щодо встановлення інвалідності (п.8 Положення №917).
Пунктами 12, 13 Положення №917 встановлено, що комісія в день проведення медико-соціальної експертизи готує за формою, затвердженою МОЗ, медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років щодо встановлення категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" (щодо відмови в установленні категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" з відповідним обґрунтуванням) та складає індивідуальну програму реабілітації дитини з інвалідністю, в якій визначаються реабілітаційні заходи, їх обсяги, строки проведення та виконавці.
Медичний висновок про дитину з інвалідністю віком до 18 років у триденний строк надсилається органові, в якому дитина з інвалідністю перебуває на обліку як особа, що отримує державну соціальну допомогу або пенсію, а у разі первинного встановлення категорії "дитина з інвалідністю" - до органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини з інвалідністю.
Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також до закладу охорони здоров`я і органу соціального захисту населення за місцем проживання дитини з інвалідністю.
Голова та члени комісії, винні у прийнятті неправильного рішення і незаконній видачі документів про інвалідність, несуть відповідальність згідно із законом.
Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям встановлює механізм, умови та критерії встановлення лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (далі - комісії) інвалідності дітям.
Відповідно до п. 3, 4 Порядку №917, особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю підгрупи А".
Медико-соціальна експертиза проводиться комісіями з метою встановлення дітям категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, закладу охорони здоров`я, в якому спостерігається дитина, після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб дитини, визначення клініко-функціонального діагнозу, здійснення лікувальних і реабілітаційних заходів та отримання їх результатів за наявності документів, що підтверджують стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини.
Судом з матеріалів справи встановлено, що до складу лікарсько-консультативної комісії в порушення п. 3 Положення №917 не включено лікарів за спеціальністю, спеціаліста з реабілітації, дитячого лікаря психолога. .
Так, з протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії ЕНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» КМР вбачається, що рішення з питання позивача було прийнято комісією у складі:
- ОСОБА_4 -директор центру -голова ЛКК;
- ОСОБА_5 медичний директор -член ЛКК;
- ОСОБА_6 -завідуюча амбулаторією ЗПСМ №4 -член ЛКК;
- ОСОБА_7 -завідуючий амблулаторією ЗПСМ №8 -сімейний лікар
Таким чином, лікарі, які приймали оскаржуване рішення від 20.04.2021 не мали необхідної кваліфікації та спеціалізації, та, відповідно, повноваження для прийняття законного та обґрунтованого рішення при розгляді питання надання або відмови у наданні категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» ОСОБА_2 .
В той же час позивач в якості підстав для скасування прийнятого відповідачем рішення посилається на критерії встановлення інвалідності дитини, на порушення функцій її організму, погіршення стану здоров`я.
Положеннями пунктів 13, 14 Порядку №917 встановлено, що комісія під час проведення медико-соціальної експертизи використовує класифікацію, яка визначає основні види порушень функцій організму дитини, зумовлених захворюваннями, травмами (їх наслідками) та/або вродженими вадами, і ступінь їх вираження. Основними видами порушень функцій організму є, зокрема, порушення функцій кровообігу, дихання, травлення, виділення, кровотворення, обміну речовин і енергії, внутрішньої секреції, імунітету.
За п. 15 Порядку №917 під час комплексної оцінки різних показників, що характеризують стійкі порушення функцій організму, встановлюють такі ступені їх вираження: I ступінь - незначні порушення; II ступінь - помірні порушення; III ступінь - виражені порушення; IV ступінь - значно виражені порушення.
Основними категоріями життєдіяльності є здатність до: самообслуговування; самостійного пересування; орієнтації; спілкування; контролювання своєї поведінки; навчання; трудової діяльності (п. 16 Порядку №917).
Відповідно до п. 17 Порядку №917 під час комплексної оцінки різних показників, що характеризують рівень обмеження основних категорій життєдіяльності, встановлюються такі ступені їх вираження:
1) здатність до самообслуговування - здатність дитини самостійно задовольняти основні фізіологічні потреби, провадити повсякденну побутову діяльність, зокрема володіти навичками особистої гігієни: I ступінь - здатність до самообслуговування з витрачанням при цьому більш тривалого часу, дрібність виконання дій під час самообслуговування, зменшення кількості дій під час самообслуговування з використанням у разі потреби технічних засобів; II ступінь - здатність до самообслуговування з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів; III ступінь - нездатність до самообслуговування, потреба у постійній сторонній допомозі та повна залежність від інших осіб;
2) здатність до самостійного пересування - здатність дитини самостійно переміщатися в просторі, зберігати рівновагу тіла під час пересування, перебування у спокої і під час зміни положення тіла, користуватися громадським транспортом: I ступінь - здатність до самостійного пересування з витрачанням при цьому більш тривалого часу, дрібність виконання дій під час пересування і скорочення відстані з використанням у разі потреби технічних засобів; II ступінь - здатність до самостійного пересування з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів; III ступінь - нездатність до самостійного пересування і потреба в постійній допомозі інших осіб;
3) здатність до орієнтації - здатність дитини до адекватного сприйняття навколишнього середовища, до визначення часу і місця перебування, оцінки ситуації: I ступінь - здатність до орієнтації тільки у звичній ситуації самостійно та/або з використанням технічних засобів; II ступінь - здатність до орієнтації з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів; III ступінь - нездатність до орієнтації (дезорієнтація) і потреба в постійній допомозі та (або) нагляді інших осіб;
4) здатність до спілкування - здатність дитини до встановлення контактів з іншими особами шляхом сприйняття, переробки і передачі інформації: I ступінь - здатність до спілкування із зниженням темпу і обсягу отримання і передачі інформації; використання у разі потреби технічних засобів допомоги; здатність у разі ізольованого ураження органа слуху до спілкування з використанням невербальних способів і послуг сурдоперекладу; II ступінь - здатність до спілкування з регулярною частковою допомогою інших осіб з використанням у разі потреби технічних засобів; III ступінь - нездатність до спілкування і потреба в постійній допомозі інших осіб;
5) здатність контролювати свою поведінку - здатність дитини до усвідомлення себе і адекватної поведінки з урахуванням соціально-правових та морально-етичних норм: I ступінь - періодичне виникнення обмеження здатності контролювати свою поведінку в складних життєвих ситуаціях та (або) постійне утруднення у виконанні рольових функцій, які зачіпають окремі сфери життя, з можливістю часткової самокорекції; II ступінь - постійне зниження рівня критичного ставлення до своєї поведінки і навколишнього середовища з можливістю часткової корекції тільки з регулярною допомогою інших осіб; III ступінь - нездатність контролювати свою поведінку, неможливість її корекції, потреба в постійній допомозі (нагляді) інших осіб;
6) здатність до навчання - здатність дитини до сприйняття, запам`ятовування, засвоєння і відтворення знань (загальноосвітніх, професійних та інших), оволодіння навичками та вміннями (професійними, соціальними, культурними, побутовими): I ступінь - здатність до навчання у навчальних закладах або класах (групах) з інклюзивним навчанням у таких закладах з використанням у разі потреби корегованих методів навчання, спеціального режиму навчання та спеціальних засобів для освіти; II ступінь - здатність до навчання за спеціальними програмами у навчальних закладах або вдома чи спеціальних навчальних закладах з використанням у разі потреби спеціальних засобів для освіти; III ступінь - значне обмеження здатності до навчання (здатність до здобуття лише певних освітніх рівнів (початкової загальної або базової загальної середньої освіти);
7) здатність до трудової діяльності - здатність дитини провадити трудову діяльність з дотриманням вимог до змісту, обсягу, якості та умов виконання роботи: I ступінь - здатність до провадження трудової діяльності; II ступінь - здатність до провадження трудової діяльності у спеціально створених умовах праці, зокрема на підприємствах, в установах та організаціях або вдома, з урахуванням індивідуальних функціональних можливостей дитини, зумовлених інвалідністю, шляхом пристосування основного і додаткового устаткування, технічного обладнання чи у разі потреби - зниження кваліфікації, рівня важкості, напруження та (або) зменшення обсягу роботи тощо, нездатність продовжувати роботу за основною професією у разі збереження можливості в звичайних умовах праці провадити трудову діяльність за більш низькою кваліфікацією; III ступінь - здатність тільки до провадження елементарних видів трудової діяльності, що не потребують здобуття будь-якої освіти.
За п. 19 Порядку №917 категорії «дитина-інвалід» або «дитина-інвалід підгрупи А» встановлюються дитині залежно від міри втрати здоров`я та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або диспансерному нагляді.
Пунктом 21 Порядку №917 визначено, що підставою для встановлення дитині категорії дитина з інвалідністю підгрупи А є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.
До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).
Системний аналіз вказаних норм чинного законодавства України свідчить про те, що підставою для надання висновку про необхідність постійного стороннього догляду є встановлення ЛКК (медико-санітарною експертизою) факту наявності одного з видів обмеження життєдіяльності особи, зокрема, обмеження самообслуговування.
Судом враховується вік дитини 3 роки, яка не здатна без постійного стороннього догляду до самообслуговування, потребує сторонній допомозі та повністю залежить від інших осіб. При різкому падінні цукру, за умов швидкого наближення гіпоглікемії, дитина такого віку не здатна сама собі надати екстрену допомогу, адекватно оцінити свій стан здоров`я, ввести глюкагон тощо. Особливо непередбачуваною є гіпоглікемія під час сну. Дитина не здатна самостійно робити заміри рівня цукру в крові, вводити адекватні дози інсуліну, відчувати передвісники гіпоглікемії, тому безпека її життя щодня і щоночі повністю залежить від стороннього догляду та допомоги.
Вказане підтверджується також висновком дитячого лікаря-ендокринолога ОСОБА_8 КНП «Криворізька міська дитяча лікарня №2»КМР від 12.10.2020, в якому зазначено, що у дитині цукровий діабет І типу, тяжкої форми. У зв`язку з тим, що дитина 2018 р.н. не взмозі самообслуговуватись по основному захворюванню, лікарем рекомендовано розглянути надання дитині підгрупи А інвалідності.
Зі змісту оскаржуваного рішення відповідача вбачається, що комісією на час прийняття рішення не були витребувані та не прийняті до уваги висновки вузькопрофільних спеціалістів, зокрема, не надана оцінка ендокринолога, спеціаліста з реабілітації, психолога, не було проведено додаткових обстежень.
Рішення не містить жодних пояснень щодо того, яких саме підстав для встановлення категорії немає, які саме дані мають бути надані, та які саме підстави підтверджувати, відсутні посилання на необхідність дослідження і обстеження дитини, які б могли підтвердити міру втрати здоров`я, надзвичайну (повну) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування у дитини, щодо якої заявлено вимоги, порівняно зі здоровою.

Таким чином, суд приходить до висновку що оскаржуване рішення відповідача прийнято формально, без належного обґрунтування підстав невідповідності стану дитини критеріям для встановлення категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А», а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 14 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» позивач судового збору не сплачував, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Щодо заявлених позивачем в позовній заяві витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.

За ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч.3ст.134 КАС України).

Відповідно до ч.4ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Натомість на дату прийняття рішення судом позивач не надав доказів понесених витрат на визначену суму, а тому вимоги позивача стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини-інваліда ОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради (дитяча лікарська-консультативна комісія) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії-задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення, прийняте відповідно до протоколу засідання лікарсько-консультативної комісії КНП «ЦПМСД №5» КМР №701 від 28.10.2021 року.

Зобов`язати Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Криворізької міської ради (50051, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, буд. 2,) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) щодо встановлення підгрупи «А» дитині з інвалідністю ОСОБА_2 та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Врона