Справа № 280/4953/21
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 280/4953/21

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі в залі суду апеляційну скаргу Головного Управління пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року в адміністративній справі №280/4953/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області, Головного Управління пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

15.06.2021 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області; Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 №89 від 06.05.2021 про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі п. є) ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати відповідача 1 призначити пенсію ОСОБА_1 за вислугою років на підставі п. є) ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30.04.2021.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку з прийняття Конституційним Судом рішення від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, вона має право на призначення пенсії за вислугою років на підставі п. є) ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення» не залежно від віку при загальному стажі роботи не менше 20 років. У свою чергу відповідач своїм рішенням №89 від 06.05.2021 протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за вислугою років, у зв`язку із не наданням скановані копії трудової книжки, оскільки сканована копія трудової книжки НОМЕР_1 була долучена до електронної заяви, що підтверджується роздруківкою особистого кабінету на сайті ПФУ. У зв`язку з викладеним позивач вважає, що зазначена у рішенні обставина, що ОСОБА_1 не надала сканкопію трудової книжки не відповідає дійсності, а визначення страхового стажу ОСОБА_1 17 років 2 місяці протиправним, оскільки її страховий стаж на 30.04.2021 складає 21 рік 5 місяців 28 днів. Крім того, період трудової діяльності з січня по серпень 1999 року відображається у довідці ОК-5, тобто відповідачі мають дані стосовно відрахування пенсійних внесків за вказаний період та безпідставно не враховують вказаний період до трудового стажу. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №89 від 06.05.2021 про відмову у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугою років на підставі п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років на підставі п. «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 30.04.2021. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню.

Позивач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 04.01.1999.

01.01.1999 ОСОБА_1 прийнята на роботу по контракту на посаду спортсмена інструктора штатної збірної команди України з боротьби дзюдо де працювала до 31.12.2006 (записи № № 1, 5).

01.11.2007 ОСОБА_1 прийнята на роботу по контракту в штатну збірну команду України з боротьби дзюдо де працювала до 31.12.2012 (записи № № 6, 8).

03.01.2013 ОСОБА_1 прийнята на роботу до ДЮСШ №11 Запорізької міської Ради на посаду тренер-викладач з боротьби дзюдо (запис № 9) та, як встановлено судом станом на 30.04.2021 продовжувала працювати.

31.12.1999 ОСОБА_1 присвоєно звання майстра спорту міжнародного класу з боротьби дзюдо.

30.04.2021 позивачем подано заяву через електронний кабінет на сайті Пенсійного фонду України, з використанням особистого цифрового підпису, про призначення пенсії за вислугою років на підставі п. «є» ст.55 закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», яка набрала чинності 30 березня 2021 року, пункт 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), викладено в такій редакції: «після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу».

З урахуванням Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області №89 від 06.05.2021 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії за вислугою років на підставі п. «є» ст. 55 закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із відсутністю необхідного загального стажу роботи.

За змістом оскаржуваного рішення, відповідно до п. 2-1 розділу XV Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) збережено право на пенсію за вислугу років за умови, якщо працівники освіти та охорони здоров`я на день набрання чинності (11.10.2017) Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років, передбачену ст. 55 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788). Відповідно до п. «е» статті 55 Закону №1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники, зокрема, спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажу роботи не менше 25 років - у порядку, який визначає Кабінет Міністрів України, незалежно від віку. На дату звернення страховий стаж ОСОБА_1 складає 17 років 02 місяці. При обчисленні страхового стажу не враховано періоди роботи з січня по серпень 1999 року, оскільки до заяви поданої в електронній формі через вебпортал, що не надано скановані копії оригіналу трудової книжки (а.с.85).

Вважаючи рішення відповідача 2 №89 від 06.05.2021 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач підтвердив своє право на призначення пенсії відповідно до п. «є» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Даючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно ізст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції Українивиключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Стаття 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII передбачає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV, який набрав законної сили з 01 січня 2004 року.

Згідно зі ст.8 Закону № 1058-IV громадянин України має право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

П. 2-1 Перехідних положень Закону №1058-IV передбачає, що особам, які на день набрання чинностіЗаконом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій`мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбаченихЗаконом України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацами 1, 2 п.16 розділуXV Прикінцеві положення Закону № 1058, в редакції Закону № 2148, закріплено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення`застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинностіЗаконом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Пунктом «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції від 09 грудня 2012 року) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років маютьспортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому,Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII зокрема п. «є» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в такій редакції: право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 25 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Проте, 04 червня 2019 року Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положенняст. 55 Закону №1788 зі змінами, внесенимизаконами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788 зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесенимиЗаконом № 911у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а`статті 54 Закону № 1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е, ж» статті 55 Закону № 1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1,3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесенимиЗаконом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни внесені достатті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, та Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII - неконституційними.

На думку Конституційного Суду України, внесення змін аконом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення`до оспорюваних положеньЗакону України «Про пенсійне забезпечення» щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення». А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення`поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у ст.ст.54,55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» вбачається, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених п. «а» ст.54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Вказані норми пункту «а» ст.54, ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесенимиЗаконами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України`від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04 червня 2019 року.

Відповідно до ст.51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

Як зазначалося вище, згідно з пунктом «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Тобто, особа, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має не менше 20 років стажу роботи у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.

Враховуючи, що позивач звернувся із заявою про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до пункту «є» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 30.04.2021 року, тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04 червня 2019 року, внаслідок чого, відповідач повинен був застосовувати положення пункту «є» частини 1 статті 55 Закону № 1788 в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають спортсмени - заслужені майстри спорту, майстри спорту міжнародного класу - члени збірних команд при загальному стажі роботи не менше 20 років - у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Слід вказати на те, що постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до пп. 4.1 Порядку орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

Згідно з пп. 1.1, 1.3 Порядку 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі вебпортал) з використанням кваліфікованого електронного підпису або електронної системи BankID відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436.

Заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, може бути подана представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п. 2.23 Порядку 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає кваліфікований електронний підпис. У випадку звернення за призначенням пенсії через вебпортал з використанням електронної системи BankID для виплати пенсії заявник або представник заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, законний представник пред`являє до органу, що призначає пенсію, оригінали сканованих копій документів, що підтверджують право на пенсію.

Варто вказати на те, що сканована копія трудової книжки НОМЕР_1 була долучена до електронної заяви, що підтверджується роздруківкою особистого кабінету на сайті ПФУ (а.с.83).Також робота позивача на зазначених посадах та у зазначені періоди підтверджується також довідкою ОК-5 від 30.04.2021, копіями наказів, бухгалтерськими документами (розрахункові листки), наданими ДУ «Управління збірних команд та забезпечення спортивних заходів «Укроспортзабезпечення».

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, про наявність у позивача станом на момент звернення до органу ПФУ права на пенсію за вислугу років.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 45 Закон № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки, як підтверджується матеріалами справи, із заявою про призначення пенсії позивачка звернулася до пенсійного органу 30.04.2021 року, то саме з цієї дати його права підлягають відновленню, шляхом зобов`язання відповідача призначити пенсію, про що вірно вказано судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відповідно до положень ч.2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, з огляду на зазначені обставини та норми права, що регулюють спірні правовідносини з урахуванням висновків, викладених у Рішенні Конституційного суду України, суд вважає протиправною відмову відповідача, викладену у спірному рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного Управління пенсійного фонду України в Миколаївській області - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.08.2021 року в адміністративній справі №280/4953/21 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов

суддя В.В. Мельник