Справа № 640/18865/18
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

16 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 640/18865/18

адміністративне провадження № К/9901/48414/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невиплати позивачеві пенсії у повному обсязі на підставі довідки, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 22/6/4737, з 01 січня 2018 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу у повному обсязі без зменшення суми підвищення за 2018 та 2019 роки, з урахуванням довідки, виданої Міністерством внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 22/6/4737, з урахуванням вже виплаченого.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 травня 2020 року скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року на підставі довідки Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 22/6-4737.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року на підставі довідки Департаменту персоналу, організації освітньої та наукової діяльності Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 22/6-4737, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху. Визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року. Відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Скаржнику встановлено десятиденний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження із зазначенням інших підстав поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

У межах установленого Судом строку на усунення недоліків касаційної скарги скаржником подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій просить з метою забезпечення об`єктивності та повноти з`ясування і підтвердження всіх обставин, дану заяву, як і касаційну скаргу, розглянути з витребуванням, дослідженням та урахуванням усіх матеріалів справи.

Зазначає, що розгляд справи в суді апеляційної інстанції було здійснено в порядку письмового провадження, тобто без участі сторін. До Єдиного державного реєстру судових рішень постанову надіслано 17 вересня 2020 року та зареєстровано 18 вересня 2020 року, оприлюднено 21 вересня 2020 року.

На даний час у скаржника відсутні у розпорядженні документи, які б підтверджували, чи звертався він до Шостого апеляційного адміністративного суду за отриманням копії постанови від 15 вересня 2020 року та, коли йому саме було її вручено, але документи, які підтверджують про те, що копію оскаржуваної постанови було йому вручено 21 вересня 2020 року, тобто на шостий день після оголошення судового рішення, знаходяться матеріалах справи, що він підтверджує особисто.

Водночас, скаржник вважає, що дотримання судом апеляційної інстанції обов`язку щодо направлення судового рішення суд касаційної інстанції може перевірити самостійно, витребувавши справу.

Звертаючись до Верховного Суду з заявою про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року звертається на підставі та відповідно до частини третьої статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої строк на касаційне оскарження може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин.

Також, вдруге зазначає, що "причини незалежного від нього звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою безпосередньо викликані або випливають з незаконної і необґрунтованої постанови суду апеляційної інстанції".

Надаючи оцінку доводам скаржника стосовно поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини шостої статті 251 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) днем вручення судового рішення є, зокрема, день вручення судового рішення під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

В заяві про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник стверджує про те, що копію оскаржуваної постанови він отримав 21 вересня 2020 року. Касаційна скарга подана безпосередньо до Верховного Суду 30 грудня 2021 року, тобто зі спливом річного строку після отримання скаржником постанови суду апеляційної інстанції, що не можна визнати розумним інтервалом часу. Водночас, оскільки скаржник не заперечує факт отримання оскаржуваної постанови, наведені ним обставини не можуть бути підставою для витребування матеріалів адміністративної справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що обов`язок доказування поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження відповідно до статті 44 КАС України, покладається на особу, яка звертається до Суду.

Скаржник вказує, що підставою для поновлення строку на касаційне оскарження є незрозумілий текст судового рішення, що, як зазначив Суд в ухвалі від 17 січня 2022 року, не є поважною підставою для визнання причин пропуску строку поважними.

З огляду на викладене вище, наведені скаржником підстави пропуску строку на касаційне оскарження не можуть бути визнані поважними.

Згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» (заява № 8863/06) нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03) ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Частиною третьою статті 332 КАС України визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на те, що Судом визнано неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 332, 333, 355, 359 КАС України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними підстави пропуску строку на касаційне оскарження та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року.

2. Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування матеріалів справи.

3. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

4. Надіслати ОСОБА_1 копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження, разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя Я.О. Берназюк

Суддя В.М. Шарапа