Справа № 420/6177/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6177/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В.,

за участю секретаря судового засідання Денисенко В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Веліксар А.В.,

представника відповідача Кучеренко Ю.М.,

представника третьої особи Вейц А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), третя особа військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ) про визнання протиправним та скасування п.2, абз. 5 п.12 наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа військова частина НОМЕР_2 , в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати п.2, абз.5 п.12 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №238 від 16.03.2021 року в частині притягнення його - офіцера відділу підготовки штабу Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити йому утримані грошові кошти за підсумками службового розслідування;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити утриману премію, яка була стягнута на підставі накладеної матеріальної відповідальності, оголошеної наказом командира Військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №238 від 16.03.2021р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2004 року по теперішній час проходить військові службу в Збройних силах України.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2018 року №555 його допущено до тимчасового виконання обов`язків командира Військової частини НОМЕР_2 , а с 11.08.2018 року він приступив до тимчасового виконання обов`язків командира Військової частини НОМЕР_2 . На вказаній посаді прослужив до 14.07.2019 року.

З метою уточнення причин та умов, що призвели до фактів, викладених в телеграмі начальника Південного територіального управління внутрішнього аудиту від 05 січня 2021р. №520/7/20, щодо неупередженості та правомірності результатів роботи внутрішньо-перевірочної комісії військової частини НОМЕР_2 проведено службове розслідування за фактами списання пального з 2017 по 2020 рік на суму 8 205,6 тис. грн, на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2021року №23 «Про призначення службового розслідування».

За Висновком службового розслідування - доведено бездіяльність посадових осіб військової частини, що призвела до порушення своїх посадових обов`язків, вимог керівних документів, у тому числи ним внаслідок чого Державі було нанесено шкоду у розмірі 8 168 710,38 грн.

Згідно зі службовим розслідуванням та оскаржуваним наказом він не організував у ввіреній йому військовій частині роботу внутрішньо-перевірочних комісій та підлеглих йому посадових осіб, спрямовану на недопущення нанесених матеріальних збитків державі, не вимагав від підлеглих виконання вимог статутів Збройних Сил України та своїх власних наказів, не вживав заходів щодо недопущення нанесення збитків державі, а саме: не проведення двічі на рік перевірки наявності стану, збереження та правильного використання озброєння, військової техніки, матеріально-технічних засобів у тому числі і пального, не керування роботою внутрішньо-перевірочних комісій у тому числі і під час проведення інвентаризації не вживання дієвих заходів до відшкодування матеріальних збитків заподіяних військовій частині.

На підставі висновків службового розслідування Наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №238 від 16.03.2021 року його - офіцера відділу підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 за неналежне виконання обов`язків військової служби, притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, тобто у розмірі 34 050 грн.

Також за наслідками притягнення до матеріальної відповідальності позивача позбавлено премії за березень 2021 року.

Позивач не погоджуючись з пунктами Наказу №238 від 16.03.2021р. в частині притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності, звернувся до суду з даним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач з посиланням на приписи ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зазначив, що обов`язок збереження ввіреного військового майна витикає з прямої дії норми закону, та такий обов`язок не може бути невідомий військовослужбовцю, тому кожен військовослужбовець повинен нести відповідальність у разі нанесення збитків державі.

Матеріалами службового розслідування не доведено його вини у спричиненні шкоди державі. У своїх письмових поясненнях він повідомив, що перевірки наявності матеріальних засобів ним здійснювались. Крім того, за час перебування на посаді з 13.08.2018 року по 14.07.2019 року неодноразово перебував у відрядженнях, відпустках, що не враховано при службовому розслідуванні, бухгалтерський облік за номенклатурою служби пального був заведений. У той же час правильність оформлення дорожніх листів перевіряла внутрішньо-перевірочна комісія та начальник автомобільної служби ст. лейтенант ОСОБА_2 , він же організовував експлуатацію автомобільної техніки та про будь-які недоліки по цьому питанню йому не доповідав.

Позивач вважає, що не може нести матеріальну відповідальність за майно, яке втрачене до приймання або після передачі ним посади, а також відповідати за незаконні дії, вчинені іншими особами.

Позивач стверджує, що ним у ввіреній військовій частині вівся контроль за станом справ, а виявленні недоліки в його веденні не можуть бути віднесені до службової недбалості військовослужбовця.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 05.05.2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 05.07.2021 року вирішено розгляд справи здійснити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 22.10.2021 року зупинено провадження у справі, ухвалою від 11.01.2022 року поновлено провадження у справі.

Відповідач подав відзив на позов (т.1 а.с.140-149), в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову, зазначивши, що матеріалами службового розслідування доведено факт неналежного виконання позивачем своїх службових обов`язків, бездіяльність та правомірність притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності.

Під час службового розслідування права позивача не були порушені. В ході службового розслідування були взяті пояснення у ОСОБА_3 . Зауважень, заперечень та клопотань тощо останній не заявляв, про що свідчить в його поясненнях підпис, та про доведені йому його прав. З матеріалами службового розслідування позивача ознайомлено, пояснень, зауважень, заперечень, клопотань, тощо останній не надавав про що свідчить його підпис на матеріалах службового розслідування, а тому права позивача порушені не були. Із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2021 №238 позивач теж був ознайомлений.

Відповідач звертає увагу на те, що позивач плутає види матеріальної відповідальності та розписує в позовній заяві порядок притягнення до повної матеріальної відповідальності. Відповідач вважає, що ним доведено факт вчинення проступку позивачем, що слугувало підставою для притягнення останнього до матеріальної відповідальності. Водночас позивачем не було спростовано порушення ним вимог статей 16, 36, 37, 58, 59, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 2.3, 3.1.3 наказу МОУ від 16.07.1997 №300, абзацу 2 статті 7.2 розділу 7 та статті 8.5 розділу 8 наказу Міністерства оборони України від 12.12.201.

Статтею 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Представник стверджує, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб встановлений законом, з дотриманням встановленої процедури, з урахуванням всіх обставин справи. У зв`язку з цим наказ командира військової частини НОМЕР_1 №238 від 16.03.2021 року є правомірним та не підлягає скасуванню. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог та зазначив, що відповідач не навів достатніх аргументів та не надав належних і достовірних доказів на підтвердження правомірності своєї позиції. При цьому у відзиві зазначено про матеріальну відповідальність також командира в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_4 . Представник позивача звертає увагу на те, що службовим розслідуванням не встановлено якими діями заподіяно шкоду, між тим юридична відповідальність є індивідуальною. Колективна відповідальність є незаконною та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Також представником позивача буди надані до суду письмові пояснення, в яких представник ще раз звернув увагу на те, що службове розслідування проведено не об`єктивно та не всебічно.

Матеріалами службового розслідування не встановлено та не доведено обставин, що саме дії ОСОБА_1 під час тимчасового виконання обов`язків за посадою командира Військової частини НОМЕР_2 в період з 13.08.2018р. по 14.07.2019р. призвели до матеріальних збитків Державі у сумі 8 168 710. 38 грн.

У той же час Положенням про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 №300 встановлено, що з метою підвищення відповідальності за керівництво військовим (корабельним) господарством і забезпечення збереження державної власності всі посадові особи при призначенні і переміщенні зобов`язані здавати і приймати посаду. У роботі щодо приймання та здавання справ і посади всіма матеріально відповідальними особами військової частини (з`єднання) обов`язково бере участь внутрішня перевірочна комісія

Згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 №602 від 22.08.2018р., 11.08.2018р. заступника командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_1 допущено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2018р. №555 до тимчасового виконання обов`язків командира Військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно Акту прийняття та здавання посади командира військової частини НОМЕР_2 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 від 11 серпня 2018р., з 11.08.2018р. Позивача призначено на посаду командира Військової частини НОМЕР_2 з тимчасовим покладенням обов`язків на час дії дисциплінарного проступку за наслідками аудиту, накладеного на командира Військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_4 , який займав посаду командира Військової частини НОМЕР_2 з 23.11.2016р. по 09.08.2018р. та з 15.07.2019р. по теперішній час.

23.07.2019р. ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення, та наказано вважати таким, що справи здав і вибув до нового місця служби.

Згідно Акту приймання та передавання військового та фінансового господарства військової частини НОМЕР_2 від 04.07.2019р. прийому та передачі справ та посади т.в.о. командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 встановлено, що стан обліку та звітності, якісний (технічний) стан та стан зберігання майна, наявність та рух матеріальних засобів служб тилу відповідають обліковим даним, експлуатація та використання майна проводиться за призначенням, що забезпечують підтримання бойової готовності, організацію повсякденній діяльності військової частини НОМЕР_2 . Відповідно акту про перевірку господарської діяльності служби пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_2 , під час проведення перевірки господарської діяльності служби пального та мастильних матеріалів факти надлишків, нестач та інших упущень, виявлених у діяльності посадових осіб не виявлено.

Представник позивача вважає, що після видання наказу №154 від 23.07.2019 року, яким було визнано ОСОБА_1 таким, що здав справи та посаду та вибув до нового місця проходження військової служби, відповідальність за керівництво військовим господарством несе особа, яка приймала у останнього справи та посаду. Отже Позивач не може нести матеріальну відповідальність та відповідати за незаконні дії, вчинені іншими особами.

Відповідачем не підтверджено зв`язок правопорушення з неналежним виконанням ОСОБА_1 обов`язків військової служби, вини військовослужбовця, наявності причинного зв`язку між подіями, з приводу яких було призначено службове розслідування та його неправомірними діями і настанням шкоди, а також вини позивача у заподіянні вказаної шкоди.

Щодо долученої представником Відповідача копії рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.08.2021р. по справі №420/6230/21 за позовом ОСОБА_5 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пунктів наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 16.03.2021р. №238, яким йому відмовлено у задоволенні позову, представник позивача зазначила, що вказане судове рішення не може братися судом до уваги, оскільки юридична відповідальність є індивідуальною - особа може нести відповідальність лише в разі вчинення лише нею діянь, які є об`єктивною стороною порушення. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав визначених у позові, відповіді на відзив та додаткових поясненнях. Позивач у суді пояснив, що він за період знаходження в частині на посаді командира сумлінно виконував свої посадові обов`язки та вважає оскаржуваний наказ неправомірним.

Відповідач не визнав позовних вимог з підстав вказаних у відзиві на позов та просив відмовити у задоволенні позову.

Третя особа вважала доводи позивача необґрунтованими, а приказ правомірним, підтримавши позицію відповідача.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2004 року проходить військову службу у Збройних Силах України.

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2018року №555 позивач допущений до тимчасового виконання обов`язків командира Військової частини НОМЕР_2 , наказом №602 від 22.08.2018 року наказано його вважати таким, що з 11.08.2018 року справи командира Військової частини НОМЕР_2 прийняв та приступив до тимчасового виконання обов`язків командира Військової частини НОМЕР_2 (т.1 а.с.27). Вказану посаду позивач займав до 14.07.2019 року.

У період з 20.03.2020р. по 19.06.2020р. відділом організації та забезпечення якості внутрішнього аудиту Південного територіального управління внутрішнього аудиту у Військовій частині НОМЕР_2 проведено внутрішній аудит фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2018р. по 10.03.2020р., за результатами якого складено аудиторський звіт за №520/1/26/аз від 9.07.2020 року, та крім іншого за результатами дослідження шляхової документації перевезення вантажів вантажними автомобілями Військової частини НОМЕР_2 не знайшло свого підтвердження, що призвело до безпідставного (незаконного) списання пального на загальну суму 8 205 601,57 грн.

ТВО начальника Південного територіального управління внутрішнього аудиту звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 про призначення розслідування (перевірки) (т.1 а.с.28).

Відповідно до ст.1 розділу 1,3 «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства

оборони України 21.11.2017р. за №608, службове розслідування - це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

У відповідності до ст.85 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, «Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017р. за №608, ЗУ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», з метою уточнення причин і умов, що призвели до фактів, викладених у телеграмі начальника Південного територіального управління внутрішнього аудиту№520/7/20 від 05.01.2021 року, щодо неупередженості та правомірності результатів роботи внутрішньої перевірочної комісії військової частини НОМЕР_2 за фактами списання пального на суму 8205,60 тис.грн. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 12.01.2021 року №23 призначено службове розслідування (т.1 а.с.29)

За результатами складений акт службового розслідування (т.2 а.с.30-41).

В ході службового розслідування комісією військової частини НОМЕР_1 проведено аналіз законності використання вантажних автомобілів у військовій частині НОМЕР_2 , зазначених у Аудиторському звіті від 09.07.2020 №520/1/26/аз. Для підтвердження використання вантажних автомобілів, на основі відомостей складених комісією військової частини до аудиторського звіту, були складені відомості підтвердження та не підтвердження використання вантажних автомобілів.

В наслідок опрацювання всіх зазначених документів за 2017-2020 роки та внесення їх у відомості: - вдалось підтвердити використання вантажних автомобілів на суму 279 693,49 грн.; - не вдалось підтвердити використання вантажних автомобілів на суму 8 168 710,38 грн.

У висновку зазначено про доведеність бездіяльності посадових осіб військової частини, що призвела до порушення своїх посадових обов`язків, вимог керівних документів командиром військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_4 , тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_2 майором ОСОБА_1 , заступником командира з озброєння начальником технічної частини капітаном ОСОБА_5 , внаслідок чого державі нанесено шкоду у розмірі 8168710,38 грн. Також була встановлена бездіяльність інших посадових осіб.

Відносно позивача ОСОБА_1 в акті службового розслідування зазначено, що він під час тимчасового виконання обов`язків командира військової частини НОМЕР_2 в період з 13.08.2018 року по 14.07.2019 року не організував у ввіреній йому військовій частині роботу внутрішньо-перевірочних комісій та підлеглих йому посадових осіб, спрямовану на недопущення нанесених матеріальних збитків державі, не вимагав від підлеглих виконання вимог статутів Збройних Сил України та своїх власних наказів, не вживав заходів щодо недопущення нанесення збитків державі, а саме: не проведення двічі на рік перевірки наявності стану, збереження та правильного використання озброєння, військової техніки, матеріально-технічних засобів у тому числі і пального, не керування роботою внутрішньо-перевірочних комісій у тому числі і під час проведення інвентаризації не вживання дієвих заходів до відшкодування матеріальних збитків заподіяних військовій частині (т.1 а.с.35).

Комісією, яка проводила службове розслідування запропоновано притягнути винних до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

При цьому, позивача ОСОБА_1 запропоновано притягнути лише до матеріальної відповідальності.

На підставі висновків службового розслідування Наказом командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №238 від 16.03.2021 року за неналежне виконання обов`язків військової служби, порушення вимог ст.16, 36, 37, 58, 59, 67 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.2.3,3.1.3 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997р за №300, абз.2 ст.7.2 розділу 7, ст.8.5 розділу 8 Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони та Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 12.12.2016р. №678, вимог Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.09.2017року за №440, на підставі ч.2 ст.5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців» п. «е» ст.48 та ст.56 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, позивача - офіцера відділу підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб, тобто у розмірі 34 050 грн. (т.1 а.с.42-45).

Позивач вважаючи вказаний наказ неправомірним, просив його скасувати, проте вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи із наступного.

Правове врегулювання дисциплінарної відповідальності військовослужбовців здійснюється на підставі Дисциплінарного статуту Збройних сил України затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999р. за №551-XIV.

Відповідно до преамбули Закону - Дисциплінарний статут визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Крім того, Статут внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до його вступної частини визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статтею 16 Статуту визначено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст.ст.36,37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень. За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.

Статтею 58 Статуту встановлено, що командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості.

Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів.

Статтею 59 Статуту визначені обов`язки командира (начальника), якій серед іншого зобов`язаний:

планувати роботу і здійснювати заходи щодо підтримання та удосконалення бойової та мобілізаційної готовності і вимагати їх виконання, своєчасно вносити до планів роботи необхідні зміни (уточнення), вживати заходів для охорони державної таємниці, забезпечення прихованого управління військами;

негайно доповідати старшому командиру (начальнику) про кримінальне чи адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а командир (начальник) військової частини (установи) - негайно повідомляти про це відповідному прокурору, а в разі вчинення кримінального чи адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією військовослужбовцем Збройних Сил України - начальнику відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України;

знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань;

організовувати та безпосередньо керувати бойовою підготовкою, здійснювати контроль за її ходом, об`єктивно оцінювати досягнуті підлеглими результати, підбивати підсумки й заохочувати кращих, узагальнювати та впроваджувати передовий досвід у практику навчання особового складу, ефективно використовувати навчально-матеріальну базу, спрямовувати кошти та матеріальні засоби на вдосконалення цієї бази;

завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності;

встановлювати у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) такий внутрішній порядок, який гарантував би неухильне виконання законів України і положень статутів Збройних Сил України;

проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини; аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові);

здійснювати заходи щодо безпеки особового складу військової частини, корабля (підрозділу) та інших осіб під час роботи з озброєнням, бойовою та іншою технікою, обладнанням, проведення стрільб, навчань, несення вартової і внутрішньої (чергової та вахтової) служби, виконання інших військових обов`язків.

Відповідно до п. 2.3, 3.1.3 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 року за №300, командир військової частини (з`єднання) організовує військове (корабельне) господарство та керує ним. Керівництво він здійснює особисто, через штаб, своїх заступників, начальників родів військ та служб.

Командир військової частини (з`єднання) несе особисту відповідальність за організацію матеріального, медичного, ветеринарного, технічного, аеродромно-технічного, торговельно-побутового, квартирно-експлуатаційного та фінансового забезпечення; за забезпечення частини (з`єднання) матеріальними засобами і коштами та організацію їх перевезення, законність та доцільність їх витрачання; за підтримання у справному стані та правильне використання озброєння, бойової та іншої техніки, боєприпасів, пального, спеціальних споруд та інших матеріальних засобів; об`єктів навчально-матеріальної бази, казармено-житлового фонду, комунальних споруд та земельних ділянок; за проведення необхідних заходів щодо охорони навколишнього середовища в місцях дислокації та дій військ, а також за організацію протипожежної охорони та безпечну експлуатацію об`єктів держтехнагляду частини (з`єднання) і створення на кожному робочому місці умов праці відповідно до вимог нормативних актів. При виявленні втрат, нестач, навмисного пошкодження військового майна, його розкрадання, інших корисливих зловживань він має право вживати у встановленому законом порядку заходів щодо відшкодування завданих державі збитків, а у випадках скоєння злочинів - порушувати кримінальну справу та проводити дізнання.

У відповідності до ст.1.3 розділу 1, ст.3.16, 3.36, 3.42 розділу 3 «Інструкції про використання автомобільної техніки у Міністерстві оборони та Збройних Силах України», затвердженої наказом Міністерства оборони України за №678 від 12.12.2016р., виконання заходів щодо порядку використання машин у військовій частині покладається на начальника автомобільної служби, а там, де ця посада не передбачена штатом - на посадову особу за рішенням командира військової частини. Наряд на використання машин готується начальником автомобільної служби на підставі письмових заяв командирів підрозділів (начальників родів військ і служб) на використання машин та підписується заступником командира військової частини з озброєння.

Заявки на використання машин подаються посадовими особами військової частини в автомобільну службу (технічну частину) у встановлений командиром частин час та записуються в книгу заяв на використання машин.

Наряд на використання машин разом з книгою заяв напередодні дня виходу машин подається заступником командира військової частини з озброєння (начальником автомобільної служби) командиру військової частини на затвердження.

Дорожній лист виписується у автомобільній службі (технічній частині) військової частини, підписується начальником автомобільної служби, засвідчується гербовою печаткою та передається під підпис у підрозділ (в окремих випадках черговому по частині).

Начальником автомобільної служби (технічної частини) військової частини перевіряється правильність оформлення дорожніх листів, звіряються дані у Книзі обліку роботу машин, витрати пального і масел, після чого дані про витрачання моторесурсів записуються у паспорт (формуляр) машини.

Інструкція з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.09.2017року за №440, відповідно до її п.1 визначає механізм організації та ведення обліку військового майна, закріпленого в установленому законодавством порядку за військовими частинами, військовими навчальними закладами, військовими навчальними підрозділами вищих навчальних закладів, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), і є підставою для прийняття відповідних рішень посадовими особами Збройних Сил у межах наданих їм повноважень з питань обліку військового майна.

Статтями 26,27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Закон України від 03.10.2019 року №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прираінених до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон №160-IX), відповідно до його преамбули визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Статтею 1 Закону наведені значення терміні, у якому вони вживаються у Законі, зокрема:

командир (начальник) - командир (начальник, керівник) військової частини, установи, організації, закладу;

матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно зі ст.2 Закону його дія поширюється, зокрема, на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби.

Частинами 1-3 ст.3 Закону встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених ст.9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч.2,3 ст.5 Закону командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Відповідно до ст.8 Закону у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Судом встановлено, що під час службового розслідування позивач надавав свої пояснення, а також він ознайомлений з актом службового розслідування та прийнятому на його підставі наказом.

Суд вважає доведеним встановленими обставинами по справі правомірність прийнятого наказу відносно позивача щодо притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, що матеріалами службового розслідування не доведено його вини у спричиненні шкоди державі, а також не враховано, що за час перебування на посаді з 13.08.2018 року по 14.07.2019 року він неодноразово перебував у відрядженнях, відпустках. Крім того, правильність оформлення дорожніх листів перевіряла внутрішньо-перевірочна комісія та начальник автомобільної служби ст. лейтенант ОСОБА_2 , він же організовував експлуатацію автомобільної техніки та про будь-які недоліки по цьому питанню йому не доповідав.

Вказані доводи позивача є неспроможними з огляду на те, що відповідно до ст.28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в:

наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця;

наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази;

забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Також суд не приймає до уваги доводи позивача, що він не може нести матеріальну відповідальність за майно, яке втрачене до приймання або після передачі ним посади, а також відповідати за незаконні дії, вчинені іншими особами. При цьому позивач посилається на те, що після видання наказу №154 від 23.07.2019 року, яким було визнано ОСОБА_1 таким, що здав справи та посаду та вибув до нового місця проходження військової служби, відповідальність за керівництво військовим господарством несе особа, яка приймала у останнього справи та посаду.

Згідно з аудиторським звітом від 09.07.2020 №520/1/26/аз та службовим розслідуванням для підтвердження використання вантажних автомобілів, на основі відомостей складених комісією військової частини до аудиторського звіту, були складені відомості підтвердження та не підтвердження використання вантажних автомобілів. В наслідок опрацювання всіх зазначених документів за 2017-2020 роки та внесення їх у відомості не вдалось підтвердити використання вантажних автомобілів на суму 8 168 710,38 грн. Тобто за вказаний період, у томі числі за період, коли позивач виконував обов`язки командира військової частини, не підтверджено документально використання пального на вказану суму.

З цих підстав посилання позивача на складання актів щодо здачі ним посади без зауважень, а також проведення інвентаризацій, якими не виявлено порушень, суд оцінює критично, та вважає їх складання не об`єктивним, про що свідчить завдання шкоди державі на суму 8 168 710,38 грн за період 2017-2020 роки.

Суд вважає, що притягнення позивача до обмеженої матеріальної відповідальності є співмірним встановленим порушенням за результатами службового розслідування.

Статтею 9 Закону №160-IX визначені обставини, що виключають матеріальну відповідальність.

Відповідно до ч.1,3 ст.9 Закону завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.

Під час службового розслідування вказаних обставин не встановлено.

З урахуванням викладеного не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання протиправним та скасування п.2, абз.5 п.12 Наказу військової частини НОМЕР_1 №238 від 16.03.2021року; зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому утримані грошові кошти за підсумками службового розслідування. Також не підлягають задоволенню як похідні вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити утриману премію, яка була стягнута на підставі накладеної матеріальної відповідальності, оголошеної наказом Військової частини НОМЕР_1 №238 від 16.03.2021р.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,5,6,7,9,139,242-246, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), третя особа військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправним та скасування п.2, абз. 5 п.12 наказу командира військової частини НОМЕР_1 «Про результати службового розслідування» №238 від 16.03.2021 року в частині притягнення до обмеженої матеріальної відповідальності офіцера відділу підготовки штабу військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_1 ; зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити утримані грошові кошти за підсумками службового розслідування, утриману премію.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.