Справа № 473/597/22
Суддя: Вуїв О. В.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/597/22
РІШЕННЯ

іменем України

"18" лютого 2022 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В.,

представника позивача Гінкул А.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Конограй М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та примусове видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року Вознесенський відділ УДМС України в Миколаївській області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні та примусове видворення за межі території України.

Вимоги обґрунтовано тим, що 17 лютого 2022 року співробітниками УМП ГУНП в Миколаївській області виявлено громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме, знаходився на території України без наявності документів, що б надавали йому право законного перебування в Україні.

В цей же день відповідача згідно ч. 2 ст. 263 КУпАП було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення обставин правопорушення та подачі адміністративного позову про видворення, та прийнято рішення про його поміщення до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України приблизно в 2016 році з приватною метою. Документів, що посвідчують його особу та надають йому право перебування на території України останній не має. За обліками та реєстрами міграційної служби відповідач не значиться таким, що в законному порядку (через офіційні пункти пропуску державного кордону) здійснив в`їзд на територію України. Дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, для отримання документів на право перебування на території України не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не отримував, будь-яких інших дій щодо легалізації свого становища в Україні не вживав, законних джерел існування в Україні не має. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 був засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відбував покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)». 17 лютого 2022 року звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання.

Постановою Вознесенського відділу УДМС України в Миколаївській області від 17 лютого 2022 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Також 17 лютого 2022 року Вознесенським відділом УДМС України в Миколаївській області відносно відповідача було прийняте рішення про його примусове повернення в країну походження до 17 березня 2022 року.

Проте існують обґрунтовані підстави вважати, що відповідач буде намагатися ухилятися від виконання цього рішення, а тому позивач просив примусово видворити останнього за межі території України та звернути рішення до негайного виконання.

Також, оскільки ОСОБА_1 порушив міграційне законодавство України, не має документа, що посвідчує його особу та дає йому право на виїзд за межі території України, а тому Вознесенський відділ УДМС України в Миколаївській області просив затримати відповідача з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України строком на шість місяців.

В судовому засіданні представник позивача Гінкул А.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що він бажає самостійно відновити паспорт та покинути територію України, а тому підстав для позбавлення його волі не вбачав. Також пояснив, що він приїхав до України на початку 2016 року з приватною метою. Кордон перетнув через офіційний пункт пропуску за чинним паспортом. Мешкав та працював у м. Одеса, де має близьких родичів (матір та сестру). Дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, для отримання документів на право перебування на території України не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не отримував. Наприкінці 2016 року був затриманий працівниками поліції за скоєння злочину та до 17 лютого 2022 року перебував у місцях позбавлення волі.

В судовому засіданні представник відповідача Конограй М.В. позовні вимоги не визнав, вказуючи на те, що до затримання органами поліції ОСОБА_1 на законних підставах перебував на території України, мав документ, що посвідчував його особу та підтверджував законність перебування на території України, міграційне законодавство не порушував. Проте під час його перебування в місцях позбавлення волі він втратив документ, який посвідчує його особу паспорт, який не було поновлено з вини адміністрації виправного закладу. З врахуванням встановлених обставин, особи відповідача (який має на території України близьких родичів та офіційне джерело прибутку), виходячи з відсутності вини відповідача у порушенні міграційного законодавства, відсутності доказів того, що ОСОБА_1 не виконає самостійно та буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення, а тому представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача Гінкул А.В., відповідача ОСОБА_1 , його представника Конограй М.В., дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 17 лютого 2022 року співробітниками УМП ГУНП в Миколаївській області виявлено громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме, знаходився на території України без наявності документів, що б надавали йому право законного перебування в Україні.

В цей же день відповідача згідно ч. 2 ст. 263 КУпАП було затримано в адміністративному порядку на строк до трьох діб з метою встановлення обставин правопорушення та подачі адміністративного позову про видворення, та прийнято рішення про його поміщення до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України».

Проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 прибув на територію України приблизно в 2016 році з приватною метою. Документів, що посвідчують його особу та надають йому право перебування на території України останній не має. За обліками та реєстрами міграційної служби відповідач не значиться таким, що в законному порядку (через офіційні пункти пропуску державного кордону) здійснив в`їзд на територію України. Дозволу на імміграцію в Україну не оформляв, для отримання документів на право перебування на території України не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не отримував, будь-яких інших дій щодо легалізації свого становища в Україні не вживав, законних джерел існування в Україні не має. Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року ОСОБА_1 був засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відбував покарання у ДУ «Вознесенська виправна колонія (№72)». 17 лютого 2022 року звільнений з місць позбавлення волі за відбуттям строку покарання.

Постановою Вознесенського відділу УДМС України в Миколаївській області від 17 лютого 2022 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП.

Також 17 лютого 2022 року Вознесенським відділом УДМС України в Миколаївській області відносно відповідача було прийняте рішення про його примусове повернення в країну походження до 17 березня 2022 року.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон) нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Ч. 3 ст. 3 Закону зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Ч. 1 ст. 30 вказаного Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства за межі України подаються до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів і підрозділів, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (ч. 1 ст. 288 КАС України).

Водночас, згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Згідно ч. 4 ст. 30 Закону іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само уразі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або)забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Згідно з положеннями ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач є громадянином Республіки Молдова. Останній не має паспортного документа, а також документів, що надають йому право перебувати на території України та право на виїзд за межі України. Таким чином, відповідач вчинив порушення законодавства України про правовий статус іноземців, з заявами про визнання його біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту не звертався та не отримував вказаного статусу. Доводи відповідача про наявність у нього близьких родичів, постійного джерела прибутку в Україні не знайшли свого підтвердження відповідними доказами.

В той же час особа відповідача на час розгляду справи повністю встановлена, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки про звільнення ОСОБА_1 з місць позбавлення волі, а також вироком Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2018 року, яким ОСОБА_1 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до семи років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Судом встановлено, що 06 вересня 2018 року між Кабінетом Міністрів України та Урядом Республіки Молдова ратифіковано Угоду про реадмісію осіб (Угода набрала чинності 01 лютого 2019 року).

Однак спрощений порядок передачі відповідача відповідно до Угоди про реадмісію застосований бути не може, оскільки ОСОБА_1 не має документів, що зазначені в «Імплементаційному протоколі про порядок реалізації Угоди між Кабінетом міністрів України та Урядом Республіки Молдова про реадмісію осіб», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2018 року №423, що є доказами приналежності до громадянства Молдови та надають можливість застосувати Угоду про реадмісію, а саме: посвідчення особи; паспорт для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; свідоцтво на повернення в Республіку Молдова.

Посилання сторони відповідача на відсутність доказів того, що ОСОБА_1 не виконає самостійно та буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення, а також на те, що осатнній не міг добровільно виконати рішення про примусове повернення, оскільки був затриманий і утримується працівниками міграційної служби, є безпідставними, оскільки через відсутність паспортного документа, який на законних підставах дає можливість перетнути держаний кордон, відповідач не має можливості добровільно виконати обов`язок покинути територію України, а тому вказана обставина є самостійною підставою для прийняття рішення про примусове видворення.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2020 року у справі № 522/23070/17.

Крім цього, суд враховує характеристику відповідача, яка вказує на те, що останній дійсно може ухилятися від добровільного виконання рішення про примусове повернення.

За встановлених обставин, ОСОБА_1 підлягає примусовому видворенню за межі України та затриманню з метою забезпечення примусового видворення на строк, необхідний для завершення процедури видворення за межі України, але не більше як на чотири місяці місяці з дати фактичного затримання, оскільки необхідність надання більш тривалого строку позивачем не обґрунтовано.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні, звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 288, 289, 371 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України задовольнити повністю.

Примусово видворити з території України громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги Вознесенського відділу Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні задовольнити частково.

Затримати громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням його до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, з метою забезпечення примусового видворення за межі території України, на строк, необхідний для забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше, як на чотири місяці з дати фактичного затримання, а саме до 17 червня 2022 року.

Рішення суду в частині примусового видворення з території України звернути до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.В. Вуїв