Справа № 607/1498/22
Суддя: Марциновська І. В.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2022 Справа №607/1498/22 Провадження № 2-а/607/175/2022

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Марциновської І.В.,

за участю: секретаря судового засідання Максим`юк Я.Е.,

представника відповідача Кондрат Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

27.01.2022 ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.01.2022 інспектором УПП в Тернопільській області ДПП Процем В.В. винесена постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 128505, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн.

Позивач вважає, що дана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суть вчиненого правопорушення не відповідає фактичним обставинам справи та дійсним подіям. При цьому, на думку позивача, оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог чинного законодавства, грубим порушенням та ігноруванням прав позивача та за відсутності належних та допустимих доказів.

Позивач зазначив, що 12.01.2022 не керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та перебував на місці пасажира, а також не був обізнаний про прийняття судом рішення, яким його позбавлено права керування транспортними засобами, оскільки він не повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, не був присутній під час розгляду справи та рішення суду не отримував.

Також позивач вказав, що не володіє української мовою та під час розгляду відносно нього справи заявляв клопотання про забезпечення йому перекладача та адвоката. Оскільки ці клопотання задоволені не були, а також позивачу не були роз`яснені його права, вказане, на думку позивача, свідчить про порушення його права на захист.

Крім цього, позивач зазначив, що анкетні дані особи, зазначені в оскаржуваній постанові, відрізняються від його особистих анкетних даних. При цьому вказана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній відсутні відомості про правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок її оскарження.

За таких підстав позивач просить скасувати винесену інспектором УПП в Тернопільській області ДПП Процем В.В. постанову серії БАБ № 128505, якою ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн та судові витрати.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31.01.2022 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання та визначено відповідачу строк для подання відзиву до 08.0.2022.

15.02.2022 до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, в якому відповідач позов не визнав та просив у позові відмовити. Відзив мотивований тим, що ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки, будучи позбавленим права керування транспортними засобами на строк 4 місяці відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2021, 12.01.2022 приблизно о 00 год. 50 хв. на проспекті Злуки у м. Тернополі керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 . За наслідками розгляду справи про вчинення ОСОБА_4 вказаного адміністративного правопорушення винесена постанова серії БАБ № 128505 від 12.01.2022, якою на ОСОБА_3 накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 20400 грн. Вказана постанова, на думку відповідача, відповідає вимогам закону, а розгляд справи відносно позивача був здійсненний з забезпеченням його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Також у відзиві зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, є необґрунтованим та непропорційним до предмета спору.

Щодо строку подання відзиву суд зазначає таке.

Відзив на позовну заяву був поданий відповідачем 15.02.2021, тобто після завершення встановленого судом строку для його подання. Разом з тим, зважаючи на те, що 08.02.2022 від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю представника відповідача, що підтверджується відповідною довідкою № 168, а також те, що долучені до відзиву докази мають значення для правильного вирішення справи, суд вважає за можливе прийняти такий відзив та додані до нього докази, оцінку яким надати у сукупності з іншими доказами, які є у справі.

У судовому засіданні уповноважений представник відповідача Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції Кондрат Л.Р. позов не визнала з підстав, викладених у відзиві, та просила у позові відмовити повністю. Пояснила, що факт вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення зафіксований належним чином, а постанова про накладення адміністративного стягнення відповідає усім вимогам закону. Зазначила, що спочатку під час зупинки транспортного засобу за кермом автомобіля був племінник ОСОБА_5 подальшому ОСОБА_2 сів за кермо транспортного засобу і поїхав, однак майже одразу ж був затриманий працівниками поліції. Зауважила, що зі змісту відеозапису вбачається, що ОСОБА_2 спілкувався українською мовою та вільно нею володіє. При цьому позивач не виявляв бажання залучити перекладача. Не заперечувала, що ОСОБА_6 заявляв клопотання про необхідність отримання правової допомоги, однак працівники поліції зауважили, що він може здійснити дзвінок до свого адвоката та запросити його на розгляд справи. Проте таких дій ОСОБА_2 не вчиняв. Зазначила, що не зверталась з запитом до Тернопільського міськрайонного суду з метою отримання інформації про надіслання та вручення ОСОБА_7 постанови суду, відповідно до якої йому заборонено керувати транспортними засобами. Вважає, що про те, що ОСОБА_2 обізнаний про наявність такої заборони, свідчить той факт, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення працівник поліції декілька разів наголошував про наявність заборони ОСОБА_7 керувати транспортними засобами і позивач не заявляв про те, що не обізнаний про таку заборону.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час та місце цього засідання, не з`явився без повідомлення про причини неявки. Вказане згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

Разом з тим 16.02.2022 до канцелярії Тернопільського міськрайонного суду адвокат Мовчан А.О. подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою ОСОБА_8 . Про неможливість прибуття у судове засідання самого адвоката у цьому клопотанні не зазначено.

При цьому відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки. Враховуючи, що позивач повторно не з`явився у судове засідання, оскільки не прибув у судове засідання і 08.02.2022, суд доходить висновку про можливість здійснення судового розгляду за відсутності позивача ОСОБА_8 .

Щодо повідомлення представника позивача про дату, час та місце цього засідання, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи. Разом з тим при зверненні до суду з даним позовом позивач у позовній заяві не зазначав про те, що його інтереси у судовому засіданні буде представляти представник, зокрема адвокат Мовчан А.О. Відомості про представника позивача, передбачені п. 2 ч. 5 ст. 160 КАС України, позовна заява також не містить. При цьому вказуючи про необхідність стягнення правової допомоги, позивач у наданому розрахунку так само не зазначав, що до складу правової допомоги входить участь адвоката у судовому засіданні. За таких обставин, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 не довів до відома суду про те, що представництво його інтересів під час розгляду цієї справи у судовому засіданні буде здійснювати адвокат Мовчан А.О. Вказане свідчить про необізнаність суду про такі обставини, а відтак і про відсутність обов`язку суду повідомляти адвоката Мовчана А.О. про дату, час та місце судового засідання.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши зміст позовної заяви та відзиву, а також додані до них докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 245 КУпАП є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

При цьому ст. 268 КУпАП серед іншого передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Суд встановив, що 12.01.2022 інспектором УПП в Тернопільській області ДПП Процем В.В. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 128505. Даною постановою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 20400 грн. У постанові зазначено, що 12.01.2022 о 00 год. 55 хв. на пр-ті Злуки, 2б в м. Тернополі водій ОСОБА_9 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz» моделі «CLK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без права керування транспортним засобом, а саме був позбавлений права керування відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.10.2021 на чотири місяці.

При цьому з відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського встановлено, що на місці події ОСОБА_2 неодноразово заявляв патрульним поліцейським клопотання про необхідність отримання правової допомоги (00 год. 53 хв. 00 с. 00 год. 53 хв. 05 с., 01 год. 17 хв. 55 с. 01 год. 18 хв. 30 с., відеокамера № 474739, назва файлу «export-kpcue»), однак такі клопотання були проігноровані патрульними поліцейськими, що свідчить про порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, під час розгляду відносно неї справи.

Разом з тим з відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського № 474739 вбачається, що впродовж всього розгляду справи ОСОБА_2 вільно володів українською мовою, йому були зрозумілі запитання патрульних поліцейських та він без жодних ускладнень надавав їм відповіді. Крім цього, з наданої позивачем посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 вбачається, що така посвідка видана на ім`я ОСОБА_1 ще ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказане свідчить про те, що позивач впродовж останніх семи років проживає на території України, що у свою чергу дає підстави вважати, що рівень володіння ним українською мовою розвинутий на достатньому рівні, щоб вільно спілкуватись під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

При цьому суд так само не приймає доводи позивача, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній відсутні відомості про правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок її оскарження. Так, зі змісту постанови вбачається, що у графі «Права за статтею 268 КУпАП та строк оскарження за статтею 289 КУпАП мені роз`яснено» наявна відмітка про те, що ОСОБА_7 роз`яснені його права, в тому числі і строк оскарження даної постанови. Однак у зв`язку з тим, що останній відмовився підписувати вказану постанову, у відповідній графі відсутній його підпис. Факт роз`яснення ОСОБА_7 його прав підтверджується також відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського (01 год. 16 хв. 40 с. 01 год. 17 хв. 20 с., відеокамера № 474739, назва файлу «export-kpcue»).

Крім цього, суд відхиляє за недоведеністю доводи позивача про те, що у постанові про накладення адміністративного стягнення зазначено анкетні дані особи, які відрізняються від його анкетних даних. Так, зі змісту постанови про адміністративне правопорушення серії БАБ № 128505 від 12.01.2021 вбачається, що остання винесена відносно ОСОБА_9 . При цьому з посвідки на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 вбачається лише прізвище та ім`я позивача ОСОБА_9 та відсутня інформація про наявність його по батькові. Разом з тим позивачем не надано жодних доказів того, що вказана постанова винесена не відносно ОСОБА_1 , оскільки деталізація анкетних даних шляхом зазначення по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не свідчить про те, що така постанова винесена відносно іншої особи. Більше того з дослідженого відеозапису з нагрудної камери патрульного поліцейського вбачається, що працівники поліції неодноразово намагались встановити особу ОСОБА_3 та вимагали пред`явити будь-які документи, що посвідчують особу, однак останній в категоричній формі відмовлявся надавати патрульним такі документи та не бажав зазначати свої анкетні дані (00 год. 52 хв. 34 с. 00 год. 54 хв. 06 с.; 00 год. 55 хв. 28 с. 00 год. 56 хв. 10 с., відеокамера № 474739, назва файлу «export-kpcue»).

Щодо наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Так, п. 2.1 Правил дорожнього руху передбачає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, полягає у керуванні транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, проявляється у формі умислу.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В силу вимог ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частини 1-3 ст. 90 КАС України визначають, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 12.01.2021 не керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» моделі «CLK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та перебував на місці пасажира. Разом з тим такі доводи позивача спростовуються дослідженим судом відеозаписом з нагрудної камери патрульного поліцейського № 474739, з якого вбачається, що ОСОБА_2 керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz» моделі «CLK», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у період часу з 00 год. 47 хв. 59 с. до 00 год. 48 хв. 25 с. 12.01.2021 (відеокамера № 474739, назва файлу «export-kpcue»). При цьому після зупинки транспортного засобу ОСОБА_2 перебував поблизу автомобіля та жодних інших осіб, які б могли керувати даним транспортним засобом, не виявлено.

Щодо посилання позивача про необізнаність про позбавлення права керування транспортними засобами суд зазначає таке.

Як встановлено у судовому засіданні, під час розгляду справи про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП посадовими особи, які здійснювали такий розгляд, не було вчинено необхідних дій для з`ясування усіх обставин справи, зокрема не встановлено, чи був ОСОБА_2 обізнаний про наявність постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2021 (справа № 607/12292/21), якою його позбавлено права керування транспортними засобами на строк 4 місяці. При цьому лише така обізнаність може свідчити про усвідомлення ОСОБА_4 протиправного характеру своїх дій, про те, що останній передбачав шкідливі наслідки цих дій і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків.

Докази на підтвердження наявності в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, а саме суб`єктивної сторони у формі умислу, відповідачем суду також не надані. Інші надані сторонами докази не підтверджують та не спростовують доводів позивача у цій частині та не дають суду підстав беззаперечно стверджувати про наявність чи відсутність в ОСОБА_3 умислу на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

З урахуванням викладеного суд вважає, що такі обставини можливо встановити при повторному розгляді справи відносно ОСОБА_3 , оскільки посадова особа, яка здійснюватиме такий розгляд, зобов`язана отримати відомості, які б підтверджували або спростовували той факт, що ОСОБА_2 був повідомлений у передбаченому законом порядку про позбавлення його права керування транспортними засобами.

Так, ч. 3 ст. 286 КАС України визначає, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зважаючи на те, що постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 128505 від 12.01.2022 є такою, що винесена з порушенням вимог закону, оскільки під час розгляду справи відносно ОСОБА_3 та при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимог ст. 268 КУпАП, суд доходить висновку, що постанова підлягає скасуванню, а справа про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП підлягає повторному розгляду, під час якого мають бути забезпечені усі права особи та прийняте рішення, що б відповідало вимогам закону.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає частковому задоволенню.

Також відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3, 4 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 5, 6 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави суду дійти висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.06.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 зазначено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що згідно зі ст. 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Відтак, виходячи із загальних засад законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, а також приймаючи до уваги заперечення відповідача щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн, які на переконання суду, є достатніми та співмірними із часом, витраченим адвокатом та обсягом наданих ним послуг.

Такий висновок повністю відповідає згаданим вище принципам обґрунтованості, співмірності та пропорційності, які повинні бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Разом з тим відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує роз`яснення, які містяться в п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» та відповідно до яких якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 496 грн 20 коп., що підтверджується квитанцією № ПН55 від 27.01.2022.

Відтак сума сплаченого судового збору у розмірі 248 грн 10 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500 грн підлягають стягненню з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 , а судові витрати у виді судового збору у сумі 248 грн 10 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500 грн слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 9, 126, 245, 268, 280, 283, 285 КУпАП, ст. 2, 6, 9, 72-77, 90, 132, 134, 139, 143, 241-246, 268, 269, 271-272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення задовольнити частково.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 158505 від 12.01.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 гривень.

Надіслати на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати у виді судового збору у сумі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500 (п`ятсот) гривень.

Судові витрати у виді судового збору у сумі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 копійок та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 500 (п`ятсот) гривень покласти на позивача ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Позивач: ОСОБА_9 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль.

СуддяІ. В. Марциновська