Справа № 320/8211/21
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8211/21 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Єгорової Н.М.,

суддів Чаку Є.В., Федотова І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Боярської міської ради Київської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Боярської міської ради Київської області, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Боярської міської ради щодо неприйняття рішення за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 гектара на території села Забір`я;

- зобов`язати Боярську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 гектара на території села Забір`я, згідно заяви (клопотання) від 23 грудня 2020 року;

- зобов`язати Боярську міську раду подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення у даній справі.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Боярської міської ради Київської області щодо неприйняття рішення за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 гектара на території села Забір`я.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В задоволенні клопотання про встановлення судового контролю - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Також позивач просить стягнути на її користь судові витрати у загальному розмірі 14370, 00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Боярської міської ради. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що позивачем виконано всі умови, визначені законом, для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, жодних підстав для відмови у відповідача немає, а тому необхідно зобов`язати його прийняти рішення про надання такого дозволу.

У відзиві на апеляційну скаргу Боярська міська рада просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови у видачі дозволу може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглянути справу в порядку письмового провадження.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , код РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_2 , виданим 27 травня 1997 року Ленінським РВ УМВС України в Одеській області (а.с. 39-43).

23 грудня 2020 року адвокат Дубовий О.В. в інтересах позивача звернувся до Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області із заявою, в якій, керуючись ст.ст. 118, 121, 122 Земельного кодексу України, просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 гектара на території с.Забір`я Києво-Святошинського району Київської області (а.с. 11-12).

До заяви представником позивача були додані: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки у вигляді скріншоту з публічної кадастрової онлайн карти, копію паспорта громадянина України заявника, ордер, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 15 січня 2020 року № 001258 (а.с. 13, 14).

Листом від 05 січня 2021 року № 02-10/17-14 відповідач надав відповідь, що земельним законодавством не передбачена можливість подання через адвоката в інтересах громадянина клопотання про надання дозволу на розроблення землеустрою. Також повідомлено, що зазначена у клопотанні земельна ділянка перебуває у приватній власності (а.с. 57).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви позивача, подану адвокатом, про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, позивачка оскаржила цю бездіяльність до суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року у справі №320/1823/21 було визнано протиправною бездіяльність Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області щодо нерозгляду заяви адвоката Дубового О.В. в інтересах ОСОБА_1 від 23 грудня 2020 року щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 га на території села Забір`я Києво-Святошинського району Київської області, та зобов`язано Боярську міську ради Києво-Святошинського району Київської області розглянути заяву адвоката Дубового Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 від 23 грудня 2020 року щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 га на території села Забір`я Києво-Святошинського району Київської області, з урахуванням висновків суду (а.с. 15-27).

Вказане рішення суду набрало законної сили 24 травня 2021 року.

На виконання рішення суду, клопотання ОСОБА_1 було розглянуто на засіданні постійної депутатської комісії з питань стратегічного сталого розвитку, містобудування, архітектури, організації публічного простору земельних відносин 20 травня 2021 року, за наслідком якого було рекомендовано дане питання до розгляду сесії, що підтверджується Витягом з протоколу №01-02/9, наданим відповідачем (а.с. 60).

У подальшому, на черговій сесії Боярської міської ради Київської області від 27 травня 2021 року за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 в с."Забір`я" про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будівництва, рішення не було прийнято, що підтверджується Витягом з протоколу засідання чергової 8 сесії Боярської міської ради УІІІ скликання від 27 травня 2021 року №01-1/9 (а.с 58-59).

Листом від 06 липня 2021 року №02-10/2963 відповідач надав відповідь, що питання про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд орієнтовним розміром 0,15 га на території с.Забір`я, розглядалося 27 травня 2021 року на засіданні чергової 8 сесії УІІІ скликання Боярської міської ради, за результатом якого питання не набрало потрібної кількості голосів і рішення не було прийнято (а.с. 28).

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо неприйняття ним рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, позивачка звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.ст. 13, 14 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 2 ст. 4 цього Кодексу завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

На підставі ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 цього Закону передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України № 280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, розгляд відповідачем питань у сфері земельних правовідносин має вирішуватися на його пленарних засіданнях та оформлятися відповідним рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульовано положеннями ст. 118 Земельного кодексу України.

Згідно з ч. 6 вказаної статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Положеннями ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що на черговій сесії Боярської міської ради Київської області від 27 травня 2021 року за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_1 в с."Забір`я" про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будівництва, рішення не було прийнято, що підтверджується витягом з протоколу засідання чергової 8 сесії Боярської міської ради VІІІ скликання від 27 травня 2021 року №01-1/9 (а.с. 58-59).

Відповідно до вказаного витягу з протоколу вбачається, що рішення відповідача щодо надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність не прийнято. В протоколі відображено результати голосування: «за» - 4, «проти» - 1, «утримались» - 8, «не проголосували» - 14.

Разом з тим, як зазначено вище, положення ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України встановлюють обов`язок відповідача розглянути вказане питання у місячний строк і дати дозвіл на розробку проекту землеустрою або мотивовану відмову в його наданні, що Боярською міською радою Київської області не було здійснено.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправну бездіяльність Боярської міської ради Київської області щодо неприйняття рішення за клопотанням ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 гектара на території села Забір`я.

З приводу вимоги про зобов`язання Боярську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 гектара на території села Забір`я, згідно заяви (клопотання) від 23 грудня 2020 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

Так, згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України № 280/97-ВР питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частинами 1 та 2 ст. 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Таким чином, орган місцевого самоврядування наділений виключними повноваженнями щодо вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність на пленарних засіданнях ради шляхом прийняття розпорядчого індивідуального правового акта - рішення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 вересня 2019 року у справі № 320/5699/15-а та від 10 вересня 2019 року у справі № 820/2632/17.

З урахуванням вищевказаного та беручи до уваги те, що за наслідками розгляду клопотання позивача відповідач не прийняв визначеного ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України рішення, колегія суддів вважає, що для забезпечення виконання завдання адміністративного суду, вказаного у ст. 2 КАС України, належним і ефективним способом повного захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23 грудня 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 гектара на території села Забір`я, та прийняти обґрунтоване рішення у відповідності до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, про надання дозволу чи відмову у наданні такого дозволу.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосував норми матеріального права, що стало підставою для неправильного вирішення справи в частині позовних вимог. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Також за наслідками розгляду вказаної справи апеляційний суд у відповідності до вимог ч. 6 ст. 139 КАС України вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Колегія суддів вважає, що, оскільки позов ОСОБА_1 містив кілька позовних вимог немайнового характеру (дві немайнові, одна з яких є похідною), які хоча і частково, але підлягають задоволенню, відтак, розмір компенсації судових витрат необхідно визначити, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 520/2983/19.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції від 09 липня 2021 року № 44381 ОСОБА_1 за подання адміністративного позову до Київського окружного адміністративного суду сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Також позивач сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у розмірі 1362,00 грн., що підтверджується квитанцією від 06 жовтня 2021 року № 98217.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Боярської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в сумі 2270,00 грн.

Щодо вимоги скаржника про відшкодування витрат на правову допомогу у загальному розмірі 12100,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Приписи ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У відповідності до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Аналогічна позиція підтримується Верховним Судом у постанові від 01 березня 2018 року у справі № 569/17904/17.

Положеннями ч. 7 ст.139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 грудня 2020 року між ОСОБА_1 (замовник) та Адвокатським бюро "Олександра Дубового" (виконавець) було укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язався надати клієнту правничу допомогу в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с. 31-32).

12 липня 2021 року сторонами був складений акт наданої правової допомоги (а.с. 33), з якого вбачається, що позивачу були надані наступні послуги:

- надання правової інформації, усних консультацій і роз`яснень з правових питань щодо визнання протиправною бездіяльності Боярської міської ради щодо ненадання клієнту дозволу на розроблення проекту землеустрою згідно заяви (клопотання) від 23.12.2020 та зобов`язання вчинити дії - 1400 грн.;

- збір та підготовка позовних матеріалів, складання позовної заяви за позовом клієнта у даній справі - 3700 грн.

Також 06 жовтня 2021 року сторонами був складений акт наданої правової допомоги, з якого вбачається, що позивачу були надані наступні послуги:

- надання правової інформації, усних консультацій і роз`яснень з правових питань щодо оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року № 320/8211/21 - 2000 грн.;

- підготовка апеляційної скарги клієнта на рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року № 320/8211/21 - 5000 грн.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги; документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Щодо обґрунтованості витрат, наведених в акті наданої правової допомоги від 12 липня 2021 року послуг з надання правової інформації, усних консультацій і роз`яснень з правових питань щодо визнання протиправною бездіяльності Боярської міської ради щодо ненадання клієнту дозволу на розроблення проекту землеустрою згідно заяви (клопотання) від 23 грудня 2020 року та зобов`язання вчинити дії, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що підготовка позовної заяви належить до такої діяльності адвоката як складання процесуальних документів, до якої входить вивчення і консультація щодо спірних правовідносин. Отже, окреме виділення від підготовки позовної заяви таких послуг є необґрунтованим, позаяк останні є елементом підготовки позовної заяви, а тому такі витрати не можуть вважатися обґрунтованими.

Аналогічного висновку приходить суд апеляційної інстанції і щодо послуг з надання правової інформації, усних консультацій і роз`яснень з правових питань щодо оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року № 320/8211/21, зазначених в акті наданої правової допомоги від 06 жовтня 2021 року.

Судова колегія, з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 810/2760/17, також вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що приписи КАС України покладають обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 20 січня 2021 у справі № 120/3929/19-а.

Поряд з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що аналіз змісту наданих позивачем актів наданої правової допомоги свідчить, що останні не містять зазначення кількості часу, витраченого адвокатом на складання позовної заяви на апеляційної скарги. Викладене у свою чергу унеможливлює визначити обґрунтованість понесення позивачем витрат.

Таким чином, враховуючи категорію складності даної справи, ціну позову, об`єм наданих послуг, та відсутність детального опису наданої послуги і часу, витраченого адвокатом на виконання заявлених робіт щодо складання позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що розмір витрат на правову допомогу, які позивач просить компенсувати, не є співрозмірним та пропорційним до предмету спору, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, присудженню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Боярської міської ради Київської області на підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Аналогічна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 820/1719/18, від 29 січня 2020 року у справі № 826/16707/18, від 17 серпня 2020 року у справі № 820/1683/18.

Щодо вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати в установлений судом термін звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Так, ч. 1 ст. 382 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, наведеною нормою передбачено право суду встановити судовий контроль за виконанням судового рішення, а не його обов`язок. При цьому, в даному випадку колегія суддів необхідності у встановленні судового контролю не вбачає.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Боярської міської ради надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 гектара на території села Забір`я, згідно заяви (клопотання) від 23 грудня 2020 року.

У скасованій частині прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково:

Зобов`язати Боярську міську раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 23 грудня 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) орієнтовним розміром 0,15 гектара на території села Забір`я, та прийняти обґрунтоване рішення у відповідності до ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, про надання дозволу чи відмову у наданні такого дозволу.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Боярської міської ради (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. М. Грушевського, буд. 39; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати із сплати судового збору у сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.М. Єгорова

Судді Є.В. Чаку

І.В. Федотов