Справа № 523/14712/21
Суддя: Дяченко В. Г.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/523/82/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2022 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

секретар судового засідання Єпутатова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 8 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області сержанта поліції Козик Олександра Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ЕАО №4593844 від 06.08.2021 року, та закрити провадження у справі, а також повернути позивачу сплачений штраф в розмірі 340,00 грн.

Позов мотивується тим, що позивач ПДР не порушував, в постанові не наведено доказів вини, підстав для винесення постанови не було, позивачу не надано можливості скористатись правовою допомогою, не взято до уваги пояснення свідків, які були в автомобілі, відсутній дорожній знак 5.70 ПДР.

Представник відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області надав відзив в якому проти позову заперечує, факт перевищення швидкості зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості, роздруківкою файлу та відеозаписом. Позивач ознайомлений з його правами згідно ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції під підпис, не надав жодних пояснень, заяв та клопотань під час винесення постанови не надходило. Дорожній знак 5.70 ПДР наявний, що підтверджується фото знімком, лазерний вимірювач швидкості TruCAM II LTI 20/20 №ТС008402 використовувався відповідно до технічного регламенту та нормативних документів.

Сторони надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Судом встановлено:

Відносно позивача складено постанову ЕАО №4593844 від 06.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення що передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Суть правопорушення 06.08.2021 року в 10.13 год., в м.Одесі, вул. Атамана Головатого 978, водій керуючи ТЗ у населеному пункті перевищив встановлені обмеження руху більше як на 41 км/год, а саме, при дозволеної швидкості 50 км/год. рухався зі швидкістю 91 км/год., вимір здійснювався приладом TruCAM №ТС008402, чим порушив п.12.4 ПДР.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Зазначена постанова судом перевіряється на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.

Згідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306/далі -ПДР/ зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 12.4 ПДР України у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.

Дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту» визначає найменування та початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.

Відповідно до частини першої статті 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Матеріалами справи встановлено, що перевищення водієм швидкості зафіксовано за допомогою приладу TruCAM II LTI 20/20 №ТС008402.

Як вбачається з відеозйомки з приладу TruCam автомобіль позивача рухався зі швидкістю 91 км/год. в населеному пункті при максимально дозволеній 50 км/год.

Позивач не заперечував факт керування ним транспортним засобом Тойота Пріус НОМЕР_1 на час складення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Можливість використання виробу «TruCam LTІ 20/20» виробництва LaserTechnologyInc. також підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 27 вересня 2018 року № 04/02/03-3008, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості доказу в адміністративному судовому процесі, тому також не приймаються до уваги доводи позивача з посиланням на ч.2 ст.99 КАС України щодо обов`язковості засвідчення копії електронного доказу електронним цифровим підписом.

Посилання позивача, що використання приладу TruCam в ручному режимі суперечить вимогам законодавства, є безпідставним, оскільки лазерний вимірювач належить до ручних вимірювачів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань, що підтверджується листом ДП «Всеукраїнського державного науково-виробничого центру стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01.10.2019 року № 22-38/1-49, а відтак суд дійшов висновку про відсутність порушень вимог законодавства з боку відповідача щодо застосування приладу TruCam LTІ 20/20.

Також, суд відхиляє посилання позивача про відсутність дорожнього знаку 5.70 ПДР наявний, так як зворотнє підтверджується підтверджується фото знімком доданим до відзиву.

Положеннями ст. 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доказування в адміністративному судочинстві розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.

Аналогічна правова позиція викладена Верховим Судом у постанові від 14.03.2018 р. у справі № 760/2846/17.

Проте, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які викладені у позовній заяві, а також доказів на спростування факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За таких обставин суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП винесена правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України, у зв`язку з чим підстави для її скасування відсутні.

При прийнятті такого рішення, судом враховано практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «О`Халлоран і Френсис проти Великобританії», де зазначено, що будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди; можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП підтверджена належними та допустимими доказами, оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм чинного законодавства, а, отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі ст. 139 КАС України судові витрати слід залишити за позивачем. Однак позивач є інвалідом 2-ї групи а тому судовий збір необхідно віднести на рахунок держави (ч.5 ст.139 КАС України).

Керуючись ст. ст. 2, 121, 122, 123, 243-246, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до поліцейського 8 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області сержанта поліції Козик Олександра Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 17.02.2022 року.

Суддя