Справа № 420/22307/21
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни та Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

16 листопада 2021 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни та Державного бюро розслідувань, у якому позивач просив суд:

визнати протиправною бездіяльність тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 15 жовтня 2021 року про надання копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві";

зобов`язати Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Миколаєві, надати копію наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві".

Ухвалою суду від 22 листопада 2021 року адміністративний позов було залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ч. 5 ст. 160 КАС України. Позивачу було роз`яснено, що виявлені недоліки мають бути усунуті шляхом надання позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ст. 160 КАС України, а саме приведення позовних вимог у відповідність до складу учасників справи, відповідно до ст. 46, п. 2 та п. 4 ч. 5 ст. 160 КАС України.

26 листопада 2021 року представником позивача через канцелярію суду надано супровідний лист, до якого додано уточнену позовну заяву (а.с. 50-57).

Відповідно до змісту позовної заяви (уточнена), позивач заявляє позовні вимоги до відповідачів: тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни (вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032) та Державного бюро розслідувань (вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032), у яких просить суд:

визнати протиправними дії тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 15 жовтня 2021 року про надання копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві";

зобов`язати Державне бюро розслідувань надати копію наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201 ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві".

Обґрунтування позовних вимог

Позивач свій позов мотивував тим, що 15 жовтня 2021 року він звернувся із запитом на інформацію до Державного бюро розслідувань, у якому просив надати копію наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві».

Листом №586ПІ/10-16-06-615/21 від 22.10.2021 тимчасово виконуюча обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцова Євгенія Олексіївна повідомила, що відповідно до пункту 1.8 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 № 373, відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу ДБР, штатний розпис віднесено до відомостей, що становлять державну таємницю.

У зв`язку із зазначеним, у вказаному листі повідомлено, що підстави для надання запитуваної інформації відсутні у зв`язку із її віднесенням до інформації з обмеженим доступом.

Позивач із зазначеною відповіддю не погоджується та, вважаючи, що йому необґрунтовано відмовлено у задоволенні запиту на інформацію без дотримання приписів Закону України «Про доступ до публічної інформації», звернувся до суду з даним позовом.

Позивач вказує на те, що згідно приписів ч. 2 ст. 6 Закону № 2939-УІ обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності визначених цією нормою вимог. Проте, у відмові в задоволенні запиту на інформацію не наведено будь-яких вимог, які обмежують доступ до інформації.

Також позивач посилається на те, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати інформацію про організаційну структуру, місію, функції, повноваження, основні завдання, напрями діяльності та фінансові ресурси.

Зокрема, штатний розпис визначає коло осіб, які утримуються державним коштом, не характеризує персоналії та не впливає на рівень дезорганізації діяльності ДБР.

Обов`язковим у штатному розписі є зазначення назви посад, чисельності персоналу і окладів по кожній посаді.

Підставами для перегляду та внесення відповідних змін до штатного розпису можуть бути, зокрема, зміна структури установи або перейменування структурних підрозділів, введення (виведення) штатних одиниць, зміна розміру посадових окладів (тарифних ставок (окладів), назви посад, розрядів, категорій тощо.

Отже, позивач вважає, що запитувана ним інформація відноситься до публічної з вільним доступом.

Також позивач не погоджується із посиланнями відповідача на наказ від 29.06.2021 №373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань», оскільки, як на переконання позивача, цей наказ суперечить положенням Закону № 2939-УІ, підписаний ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 раніше, ніж останній обійняв посаду в.о. директора ДБР, а такою як нормативно-правовий акт не зареєстрований в Міністерстві юстиції України.

Таким чином, позивач наголошує на те, що відповідачем безпідставно не надано публічну інформацію на його на запит, чим порушено його право на вільне збирання та використання інформації.

Відновленням цього порушеного права позивач вважає зобов`язання Державного бюро розслідувань надати інформацію згідно запиту від 15 жовтня 2021 року.

Позиція відповідача

29 грудня 2021 року через канцелярію засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву від Державного бюро розслідувань (а.с. 69-67).

З боку тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни, як відповідача по справі, окремо відзив на позовну заяву не надходив.

Відповідно до відзиву, Державне бюро розслідувань проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідач підтвердив, що на адресу ДБР надійшов запит на інформацію від ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач просив надати копії наказу ДБР від 20.10.2020 №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2020 рік».

Листом № 586ПІ/10-16-06-615/21 від 22.10.2021 тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності ДБР Кравцової Є.О. позивачу повідомлено, що запитувані відомості про штат, штатну численність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу ДБР, штатний розпис, є інформацією з обмеженим доступом та її поширення обмежене відповідно до приписів частини 2 статті 21 Закону України «Про інформацію», частини 2 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідач зазначає, що запитувана інформація, яка міститься у наказі ДБР від 20.10.2020 року №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2020 рік», підпадає під такі критерії обмеження, а саме:

- наказ ДБР від 20.10.2020 № 201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2020 рік» віднесено до внутрівідомчої кореспонденції;

- інформація, що міститься в наказі ДБР від 20.10.2020 №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2020 рік», може вплинути на ставлення громадян до новоствореного правоохоронного органу, на ступінь довіри до ДБР, і як наслідок - на підтримку його дій;

- розголошення інформації, що міститься в наказі ДБР від 20.10.2020 року № 201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2020 рік» може завдати істотної шкоди підтриманню репутації новоствореного правоохоронного органу, а шкода від її оприлюднення переважає суспільний інтерес над її розголошенням громадянам, адже створить потенційні репутаційні ризики;

- розголошення інформації, що міститься в наказі ДБР від 20.10.2020 року № 201 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві на 2020 рік», зокрема інформацію про штат, штатну численність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділів може завдати істотної шкоди проведенню ДБР досудового розслідування злочинів вчинених високопосадовцями.

Також відповідач зауважив на те, що відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про державну таємницю» звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України.

Наказом Центрального управління Служби безпеки України від 23.12.2020 № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.01.2021 за № 52/35674, затверджено Звід відомостей, що становлять державну таємницю, відповідно до статті 4 якого відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом Державного бюро розслідувань становлять державну таємницю.

На підставі викладеного, відповідач вважає, що відмова у наданні позивачу інформації з обмеженим доступом є правомірною, очікуваною та законною, а відтак, підстави для задоволення позову відсутні.

Інші заяви та клопотання

04 січня 2022 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про стягнення витрат позивача, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, до якої додано Договір №14 від 20 червня 2021 року про надання правничої (правової) допомоги та Акт від 02 січня 2022 року про надання правничої (правової) допомоги відповідно до Договору №14 від 20 червня 2021 року на суму гонорару у 5 434, 00 грн. (а.с. 89-94).

Разом із заявою про стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем подано до суду відповідь на відзив на позовну заяву з додатками (а.с. 96-111).

Зокрема, у відповіді на відзив позивач посилався на те, що відзив на позовну заяву підписаний не уповноваженою особою.

Інші заяви по суті справи, клопотання та докази до суду не надходили.

З урахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в межах строку, визначеного ст. 258 КАС України.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено наступне.

15 жовтня 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся із запитом на інформацію до Державного бюро розслідувань, у якому просив надати на адресу електронної пошти та на домашню адресу рекомендованим поштовим відправленням копію наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві» (а.с. 9).

Листом від 22 жовтня 2021 року вих. №586ПІ/10-16-06-615/21 за підписом тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Євгенії Кравцової, позивачу надано відповідь на запит на інформацію від 15 жовтня 2021 року, у якій повідомлено про те, що підстави для надання запитуваної інформації відсутні у зв`язку із її віднесенням до інформації з обмеженим доступом (частина друга статті 22 Закону № 2939-УІ).

Відмова мотивована тим, що відповідно до пункту 1.8 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 № 373, відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу Державного бюро розслідувань, штатний розпис віднесено до відомостей, що становлять державну таємницю.

Також позивачу роз`яснено його право щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника інформації відповідно до статті 23 Закону № 2939-УІ.

Так, вважаючи протиправними дії тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Євгенії Кравцової щодо відмови у наданні публічної інформації на запит на інформацію від 15 жовтня 2021 року про надання копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві", посилаючись на те, що вказаним порушується його конституційне право на вільне збирання та використання інформації, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII.

Згідно ст. 5 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Водночас, як передбачено ч. 2 ст. 6 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Стаття 7 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає охорону права на інформацію.

У відповідності з ч. 1, ч. 2 цієї статті, право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.

Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI.

Стаття 1 вказаного Закону визначає, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації», метою цього Закону є забезпечення прозорості та відкритості суб`єктів владних повноважень і створення механізмів реалізації права кожного на доступ до публічної інформації.

Стаття 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначає гарантії забезпечення права на доступ до публічної інформації.

Так, право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Згідно ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації», суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються, зокрема, суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації», одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації», запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Як передбачено ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

За змістом ч. 4, ч. 5 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі та у ній має бути зазначено мотивовану підставу відмови.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації», рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку із відмовою відповідача у наданні позивачу на запит на інформацію копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві", у зв`язку із віднесенням до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.

Інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Стаття 29 Закону України «Про інформацію» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачає, що інформація з обмеженим доступом може бути поширена, якщо вона є суспільно необхідною, тобто є предметом суспільного інтересу, і право громадськості знати цю інформацію переважає потенційну шкоду від її поширення. Предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:

1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;

2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;

3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.

Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не може бути обмежено доступ до інформації про складання, розгляд і затвердження бюджетів, кошторисів розпорядників бюджетних коштів та плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів, а також їх виконання за розписами, бюджетними програмами та видатками (крім таємних видатків відповідно до статті 31 Бюджетного кодексу України), взяття розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів бюджетних зобов`язань або здійснення розпорядження бюджетними коштами у будь-який інший спосіб, планування, формування, здійснення та виконання закупівлі товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти, у тому числі оборонних закупівель (крім випадків, якщо окрема інформація про закупівлі товарів, робіт і послуг становить державну таємницю відповідно до Закону України "Про державну таємницю"), володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Не підлягає обмеженню також доступ до інформації про стан і результати перевірок та службових розслідувань фактів порушень, допущених у сферах діяльності, зазначених у цій частині. Доступ до зазначеної інформації забезпечується розпорядниками інформації відповідно до положень статті 5 цього Закону.

За приписами ч. 6 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не належать до інформації з обмеженим доступом відомості, зазначені у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, поданій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції", крім випадків, визначених зазначеним Законом.

Також, відповідно до ч. 7 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), не належить до інформації з обмеженим доступом інформація про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага керівника, заступника керівника юридичної особи публічного права, керівника, заступника керівника, члена наглядової ради державного чи комунального підприємства або державної чи комунальної організації, що має на меті одержання прибутку, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради господарського товариства, у статутному капіталі якого більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді.

У відповідності з ч. 8 ст. 6 ст. 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.

Щодо службової інформації, стаття 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація:

1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень;

2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф "для службового користування". Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (ч. 2 ст. 9).

Перелік відомостей, що становлять службову інформацію, який складається органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень, у тому числі на виконання делегованих повноважень, не може бути обмеженим у доступі (ч. 3 ст. 9).

Наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року № 373 затверджений Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань.

Як зазначено у преамбулі цього наказу, цей наказ «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» прийнято відповідно до статей 6, 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» та вимог Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 20.08.2020 № 435, керуючись пунктом 8 частини першої статті 12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань».

Згідно пункту 1 розділу «Загальні положення, цей Перелік розроблений відповідно до законів України «Про доступ до публічної інформації», «Про державну таємницю», «Про інформацію», «Про захист персональних даних», «Про Державне бюро розслідувань», «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Типової інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 року № 736, Інструкції про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженої наказом Державного бюро розслідувань від 20 серпня 2020 року № 435.

Цей Перелік складений Комісією з питань роботи із службовою інформацією Державного бюро розслідувань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2016 р. № 736 затверджена ТИПОВА ІНСТРУКЦІЯ про порядок ведення обліку, зберігання, використання і знищення документів та інших матеріальних носіїв інформації, що містять службову інформацію.

Пунктом 2 Типової інструкції передбачено, що в установі утворюється комісія з питань роботи із службовою інформацією, яка постійно діє, положення про яку та склад якої затверджуються відповідним актом установи.

Основними завданнями комісії з питань роботи із службовою інформацією є, зокрема, складення на підставі пропозицій структурних підрозділів установи та з урахуванням вимог законодавства переліку відомостей, що становлять службову інформацію (далі - перелік відомостей), і подання його на затвердження керівникові установи.

Розділ 1 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань має назву «Робота з персоналом», а пункт 1.8 до цього переліку відносить «Відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу ДБР, штатний розпис.».

Як встановлено судом, листом від 22 жовтня 2021 року вих. №586ПІ/10-16-06-615/21 за підписом тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Євгенії Кравцової, позивачу відмовлено у наданні копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві" з тих підстав, що запитувану інформацію віднесено до інформації з обмеженим доступом, а саме відповідно до пункту 1.8. Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, затвердженого наказом Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року №373, відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом підрозділу органу, штатний розпис становлять інформацію з обмеженим доступом.

Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить із того, що предметом розгляду є правомірність відмови відповідача в задоволенні запиту на інформацію ОСОБА_1 від 15 жовтня 2021 року, а не правомірність Наказу Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року № 373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань».

Як встановлено судом, наказ Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року №373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» розміщений на сайті Верховної Ради України за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/rada/show/v0373911-21#n13.

Інформація про втрату чинності загалом або окремих положень Наказу Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року № 373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань» на сайті ВПУ відсутня.

Суд звертає увагу, що пунктом 2 розд. VI «ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства України застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

При цьому, частиною 3 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено право/можливість складання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, іншими суб`єктами владних повноважень Переліку відомостей, що становлять службову інформацію. Цей Перелік не може бути обмеженим у доступі.

У відповідності до положень частини 3 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» Державним бюро розслідувань затверджений Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, який є чинним та розміщений у відкритому доступі, зокрема, на сайті Верховної Ради України.

З урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відповідач під час розгляду запиту на інформацію ОСОБА_1 від 15 жовтня 2021 року діяв відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», згідно якого розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту, якщо інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону.

У межах розгляду даної справи суд не надає оцінку доводам позивача щодо неправомірності наказу Державного бюро розслідувань від 29.06.2021 року № 373 «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань», зокрема щодо порядку його підписання та реєстрації в Міністерстві юстиції України.

Як вже було зазначено, правомірність вищевказаного наказу не є предметом розгляду у даній справі.

У відповідності з ч. 1, ч. 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Проте, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідачів: тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни (вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032) та Державного бюро розслідувань (вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032), про визнання протиправними дій тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни по відмові у наданні публічної інформації на запит на інформацію ОСОБА_1 від 15 жовтня 2021 року про надання копії наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві", а також про зобов`язання Державного бюро розслідувань надати копію наказу Державного бюро розслідувань від 20.10.2020 року №201 ДСК "Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві".

При розгляді справи знайшли своє підтвердження доводи відповідача про те, що Наказом Центрального управління Служби безпеки України від 23.12.2020 № 383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.01.2021 за № 52/35674, затверджено Звід відомостей, що становлять державну таємницю, відповідно до розділу другого пункту четвертого якого відомості про штат, штатну чисельність, фактичну укомплектованість за штатом Державного бюро розслідувань становлять державну таємницю.

Що стосується доводів позивача стосовно того, що відзив на позовну заяву підписаний не уповноваженою особою, суд зауважує наступне.

Як визначено ч. 1 ст. 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

За приписами ч. 3 ст. 55 КАС України, юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

29 грудня 2021 року через канцелярію засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву від Державного бюро розслідувань (а.с. 69-67).

Відзив підписаний головним спеціалістом відділу представництва та судово-аналітичної роботи Управління правового забезпечення Державного бюро розслідувань Антоном Свистуновим.

На підтвердження повноважень останнього на представництво в судах Державного бюро розслідувань до суду надано Виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з переліком осіб, які мають право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності та наявність обмежень щодо представництва.

Відповідно до виписки, Свистунов Антон Валерійович - представник, підписант, який уповноважений діяти в судах України без окремого доручення (самопредставництво) з усіма правами та обов`язками сторони (третьої особи), в т.ч. подання процесуальних документів, оскарження судових рішень, посвідчення копій.

Отже, матеріалами справи підтверджується законність представництва Державного бюро розслідувань на підставі даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з ч. 3 ст. 55 КАС України.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії"). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Розподіл судових витрат

Питання розподілу судових витрат регламентовані статтею 139 КАС України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 2 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 7 ст. 139 КАС України).

Отже, розподіл судових витрат здійснюється залежно від результатів вирішення спору, а їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - відповідача.

Натомість, у цій справі за позовом судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи приписи ст. 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат на користь позивача, зокрема на професійну правничу допомогу, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до тимчасово виконуючої обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцової Євгенії Олексіївни та Державного бюро розслідувань про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач - тимчасово виконуюча обов`язки начальника відділу організації прийому громадян, розгляду звернень та запитів Управління забезпечення діяльності Державного бюро розслідувань Кравцова Євгенія Олексіївна (вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032).

Відповідач - Державне бюро розслідувань (; вул. Симона Петлюри, буд. 15, м. Київ, 01032).

Суддя О.В. Глуханчук

.