Справа № 320/6475/21
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6475/21 Суддя (судді) першої інстанції: Кушнова А.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункт «Київ» Державної прикордонної служби України про визнання протиправною та скасування постанови, -

У С Т А Н О В И В :

Громадянин Азербайджану ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункт «Київ» Державної прикордонної служби України, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову в.о. заступника начальника відділу - начальника другого відділення інспекторів прикордонної служби впс «Бориспіль» Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України капітана Катерини Остимчук, про заборону громадянину Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 14.08.2013, в`їзд в Україну строком на 5 (п`ять) років.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - громадянин Азербайджану ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням вимог Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 946 від 05.12.2011, ст. 19 Конституції України, порушує права позивача, встановлені ст.ст. 33, 57 Конституції України, оскільки вказана постанова позивачу не надавалась, рідною мовою позивача йому не оголошувалась, для надання йому можливості зрозуміти обставини, які склались відносно нього. Також, зазначив, що він не володіє українською мовою, та йому працівниками ОКПП «Київ» не було роз`яснено причини проставлення відмітки у його паспорті про заборону в`їзду в Україну, відтак позивач, будучи іноземцем, не міг з`ясувати дійсні причини заборони в`їзду, з`ясував їх лише після отримання адвокатом оскаржуваної постанови.

Зокрема, апелянт вказує, що він не мав можливості виїхати за межі України в строк до 17.12.2019 з огляду на значні розлади здоров`я, та мав підтверджуючі докази, які він не зміг пред`явити працівникам ОКПП «Київ», лише з огляду на неповідомлення про причини винесення оскаржуваної постанови.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Азербайджанської Республіки, що підтверджується нотаріально посвідченим перекладом паспорту типу РР з кодом AZE №P5378329, який був виданий позивачу 14.08.2013, дійсний до 12.08.2023 р., місце народження: Азербайджан, с. Алі-Байрамли, орган видачі: Ширван Міністерство внутрішніх справ (а.с.21-22).

З матеріалів справи вбачається, що 10.03.2021 близько 19 год. 00 хв., у пункті пропуску для міжнародного повітряного сполучення «Бориспіль» (міжнародний аеропорт «Бориспіль», Україна) під час оформлення пасажирів рейсу №460 сполученням «Київ-Стамбул» виявлено громадянина Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1

10.03.2021 близько 19 год. 05 хв., під час оформлення пасажирів рейсу №460 сполученням «Київ-Стамбул», інспектором 2-го відіпс впс «Бориспіль» старшим сержантом Віталіною Турейською, яка з 09 год. 00 хв. 10.03.2021 р. до 09 год. 00 хв. 11.03.2021 виконувала обов`язки прикордонного наряду з перевірки документів в залі «Відліт», виявлено порушення іноземцем правил перебування в Україні, відповідно до ч.5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме громадянин Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , подав на паспортний контроль закордонний паспорт гр.Азербайджану № НОМЕР_1 на своє ім`я з відміткою «Прийнято рішення про примусове повернення» терміном до 17.12.2019, виходячи з чого останній не виконав зобов`язання самостійно залишити територію України та порушив встановлений термін перебування на території України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 203 КУпАП (а.с.57).

За даним фактом , виконуючим обов`язки заступника начальника відділу - начальника 2-го відділення інспекторів прикордонної служби впс «Бориспіль-1» капітаном Катериною Остимчук на ім`я начальника ОКПП «Київ» складено рапорт від 10.03.2021 та довідку стосовно особи, щодо якої наявні підстави для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну від 10.03.2021 (а.с.50, 58).

В свою чергу, на підставі вказаної довідки заступником начальника відділу - начальника 2-го відіпс впс «Бориспіль-1» капітаном Остимчук Катериною Василівною винесено постанову про накладення адміністративного стягнення ЧЦП №051553 від 10.03.2021, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 5100,00 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме через порушення встановленого терміну перебування на території України (а.с.51-52) та постанову про заборону в`їзду в Україну від 10.03.2021, якою заборонено громадянину Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд в Україну строком на 5 (п`ять) років (а.с.49).

До закордонного паспорта громадянина Азербайджану № НОМЕР_1 , виданого 14.08.2013 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було внесено відмітку від 10.03.2021 про заборону в`їзду в Україну строком на 5 (п`ять) років до 10.03.2026 (а.с.54).

Не погоджуючись з правомірністю прийняття вказаної постанови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно вимог частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначені Законом України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон №1710).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №1710 прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону №1710 прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Частиною 4 ст.2 Закону №1710 передбачено, що прикордонний контроль включає: перевірку документів; огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; виконання доручень правоохоронних органів України; перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №1710 перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Згідно з ч.2 ст.6 Закону №1710 початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні (ч.3 ст.6 Закону №1710).

Відповідно до ч.5 ст.6 Закону №1710 прикордонний контроль та пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів проводяться з урахуванням оцінки ризиків, що здійснюється за методиками, визначеними спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Згідно з чч.1-3 ст.7 Закону №1710 паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України з урахуванням результатів оцінки ризиків можуть проводити повторну перевірку документів осіб, які перетинають державний кордон.

Відповідно до ст. 10 Закону №1710 прикордонний контроль іноземця, особи без громадянства під час виїзду з України передбачає проведення перевірки:

1) наявності у нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону виїзду з України та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон;

3) виконання ним вимог щодо строків перебування в Україні.

Згідно з ч.1 ст. 26 Конституції України іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22.09.2011 №3773-VІ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).

Приписи частин 1-3 ст. 3 Закону №3773-VІ, які кореспондують положеннями статті 26 Конституції України, визначають, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно із ч. 5 ст. 26 Закону №3773-VІ іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, спірна постанова була прийнята з підстав не виконання позивачем вимог пункту 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме не залишення території України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Так, 19.11.2019 Тернопільським РВ УДМС України в Тернопільській області прийнято рішення №241 про примусове повернення громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з терміном виконання до 17.12.2019.

Матеріали справи свідчать, що в закордонному паспорті громадянина Азербайджану № НОМЕР_1 , виданому на ім`я ОСОБА_1 14.08.2013, на сторінці 24 наявна відмітка Тернопільського РВ УДМС України в Тернопільській області від 19.11.2019 про прийняте рішення про примусове повернення від 19.11.2019 №241, з покладеним на позивача обов`язком залишити територію України до 17.12.2019.

Даний паспорт із наявною у ньому відміткою про прийняте рішення про примусове повернення від 19.11.2019 №241, з покладеним на позивача обов`язком залишити територію України до 17.12.2019, було пред`явлено позивачем у пункті пропуску для міжнародного повітряного сполучення «Бориспіль» 10 березня 2021 року при проходженні прикордонного контролю під час виїзду з території України (а.с.55).

Таким чином, громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виконав вимоги п. 5 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме самостійно не залишив територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відтак, невиконання в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення є підставою для звернення визначеного в абзаці 1 ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VІ кола суб`єктів до адміністративного суду із позовом про примусове видворення з України іноземця та особи без громадянства.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VІ центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави (абзац 1 ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VІ).

Одночасно абзац 2 ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VІ визначає, що позов про примусове видворення не подається стосовно іноземців та осіб без громадянства, підстави для примусового видворення яких виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення та додається до строку заборони в`їзду в Україну, який особа мала до цього (абзац 3 ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VІ).

Отже, з системного аналізу зазначеної правової норми вбачається, що позов про примусове видворення стосовно іноземців та осіб без громадянства не подається, коли підстави для примусового видворення вказаних осіб виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України.

При цьому встановлена абзацом 3 ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VІ заборона подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років розповсюджує свою дію як на іноземців та осіб без громадянства, стосовно яких наявна постанова адміністративного суду про видворення з України, так і на іноземців та осіб без громадянства, коли підстави для примусового видворення вказаних осіб виявлені в пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон під час їх виїзду з України, що не потребує звернення до адміністративного суду із позовом про примусове видворення.

В межах спірних правовідносин відсутня постанова адміністративного суду про видворення з України позивача через невиконання ним в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, проте підстава для примусового видворення позивача виявлена в пункті пропуску через державний кордон під час його виїзду з України, що в такому випадку не потребує звернення до адміністративного суду із позовом про примусове видворення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що норма абзацу 3 ч. 1 ст. 30 Закону №3773-VІ про заборону іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, подальшого в`їзду в Україну строком на п`ять років є імперативною та не містить жодних виключень чи застережень для її незастосування.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи апелянта про те, що він не мав можливості виїхати за межі України в строк до 17.12.2019 з огляду на значні розлади здоров`я, та мав підтверджуючі це докази, які він не зміг пред`явити працівникам ОКПП «Київ», лише з огляду на неповідомлення про причини винесення оскаржуваної постанови, є необґрунтованими, оскільки відповідних доказів на підтвердження зазначених обставин позивач суду не надав.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було правомірно прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну від 10.03.2021, якою заборонено громадянину Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд в Україну строком на 5 (п`ять) років у зв`язку з невиконанням позивачем вимог ч.5 ст.26 Закону 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Щодо доводів апелянта про оголошення йому оскаржуваної постанови без участі перекладача, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно з ч.1 ст.7-1 Закону №1710 мова контролю під час перетину державного кордону України визначається Законом України «Про забезпечення функціонування української мови як державної».

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 № 2704-VIII під час перетину іноземцями або особами без громадянства державного кордону України прикордонний, митний та інші види контролю здійснюються державною мовою або іншою мовою, якою володіє посадова чи службова особа, яка здійснює контроль.

Згідно з пунктом 3 ч.1 ст.4 Закону №1710 однією з засад організації та здійснення прикордонного контролю є забезпечення поваги до людської гідності та рівності осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак.

При цьому будь-яких спеціальних норм щодо оголошення постанови про заборону в`їзду на територію України мовою, якою володіє іноземець чи особа без громадянства чи право мати перекладача під час оголошення такої постанови при проходженні прикордонного контролю іноземців та осіб без громадянства під час виїзду з України Закон №1710 не містить.

Порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства встановлений Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, затвердженою наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України № 946 від 05.12.2011, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2011 р. за N 1564/20302 (далі Інструкція №946).

Відповідно до п.3.1 розділу ІII Інструкції №946 у разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів складається довідка.

Пунктом 3.3 розділу ІII Інструкції №946 передбачено, що на підставі відомостей, викладених у довідці, старшим зміни готується постанова про заборону в`їзду в Україну (далі - постанова) (додаток 1).

Постанова складається у двох примірниках, які підписуються старшим зміни.

Підготовлені довідка та два примірники постанови (далі - матеріали) невідкладно надсилаються начальнику зміни оперативно-чергової служби центру управління службою органу охорони державного кордону (далі - начальник зміни) для доповіді начальнику органу охорони державного кордону або його першому заступнику (далі - уповноважена посадова особа) для прийняття рішення (п.3.4 розділу ІІІ Інструкції №946).

Відповідно до п.3.5 розділу ІІІ Інструкції №946 отримавши матеріали, начальник зміни реєструє їх у журналі обліку матеріалів щодо заборони в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства (додаток 2) та невідкладно доповідає про їх надходження уповноваженій посадовій особі для прийняття рішення. При цьому в журналі в обов`язковому порядку зазначаються час отримання матеріалів начальником зміни та час доповіді про їх надходження уповноваженій посадовій особі, що засвідчується підписом начальника зміни.

Згідно з п.3.6 розділу ІІІ Інструкції №946 уповноважена посадова особа зобов`язана протягом трьох годин після доповіді розглянути отримані матеріали та, зокрема, за наявності підстав прийняти шляхом затвердження обох примірників постанови рішення про заборону іноземцю в`їзду в Україну. Затверджені примірники постанови передаються начальнику зміни.

Про прийняте рішення начальник зміни невідкладно із застосуванням засобів телефонного зв`язку інформує старшого зміни.

Строк заборони в`їзду в Україну особі обчислюється з дати затвердження постанови (п.3.7 розділу ІІІ Інструкції №946).

Відповідно до п.3.8 розділу ІІІ Інструкції №946 перший примірник постанови із зазначеним на ній рішенням та довідка зберігаються в органі охорони державного кордону, який затвердив постанову. Другий примірник постанови, завірений гербовою печаткою, штабом органу охорони державного кордону (головним відділом) надсилається в підрозділ охорони державного кордону, яким ініційовано питання про заборону в`їзду в Україну іноземцю.

Згідно з п.3.9 розділу ІІІ Інструкції №946 після отримання в установленому порядку від начальника зміни інформації про прийняте уповноваженою посадовою особою рішення старший зміни: оголошує рішення органу охорони державного кордону, мовою якою володіє іноземець; проставляє у паспортному документі іноземця відмітку „Заборонено в`їзд в Україну терміном на ... (додаток 3), засвідчує її підписом та печаткою (додаток 4); записує рішення про заборону в`їзду в Україну до журналу обліку іноземців, яким заборонено в`їзд в Україну (додаток 5).

З системного аналізу зазначених правових норм не вбачається, що на органи охорони державного кордону покладається обов`язок забезпечити іноземцю чи особі без громадянства перекладача, а лише визначено обов`язок оголосити рішення про заборону в`їзду на територію України мовою, якою володіє іноземець.

Будь-якої правової регламентації з приводу реалізації даної норми чинне законодавство не містить.

З матеріалів справи убачається, що одночасно з прийняттям постанови про заборону в`їзду в Україну громадянину Азербайджану ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 5 (п`ять) років від 10.03.2021, заступником начальника відділу - начальника 2-го відіпс впс «Бориспіль-1» капітаном Остимчук Катериною Василівною складено постанову про накладення адміністративного стягнення ЧЦП №051553 від 10.03.2021, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме через порушення встановленого терміну перебування на території України (а.с.51-52).

Так, з постанови про накладення адміністративного стягнення ЧЦП №051553 від 10.03.2021 стосовно позивача вбачається, що зміст даної постанови доведено до відома особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на зрозумілій їй мові, копію цієї постанови отримано 10.03.2021, про що свідчить власноручний підпис ОСОБА_1 . Також, в постанові про накладення адміністративного стягнення ЧЦП №051553 від 10.03.2021 стосовно позивача міститься підпис перекладача Адамовської Діани Євненіївни (а.с.52).

Крім того, згідно із пам`яткою про права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені КУпАП від 10.03.2021, в.о. заступника начальника відділу - начальником 2-го відділення інспекторів прикордонної служби впс «Бориспіль-1» капітаном Остимчук К.В. в службовому приміщенні ОКПП «Київ» роз`яснено громадянину Азербайджану ОСОБА_1 його права, передбачені ч. 1 ст. 63 Конституції України, ст. 258 та ч. 1 ст. 268 КУпАП, а саме:

-особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів;

-випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається;

-має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, оскаржити постанову по справі (а.с.56).

Вказана пам`ятка права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені КУпАП від 10.03.2021, доведена позивачу за участю перекладача з російської мови Адамовської Діани Євненіївни , а також містить підпис позивача із позначкою про те, що « ОСОБА_1 не оспорює допущене адміністративне стягнення, що накладається».

Відтак, обставини справи свідчать, що під час виїзду позивача з території України та доведенні до відома позивача змісту постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення ЧЦП №051553 від 10.03.2021 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме через порушення встановленого терміну перебування на території України, був присутній перекладач з російської мови Адамовська Діана Євненіївна , відтак доводи відповідача про те, що рішення про заборону в`їзду в Україну, прийняте стосовно позивача, доводилось останньому російською мовою, тобто мовою, якою він володіє та яку розуміє, підтверджуються належними доказами.

Наведені обставини у сукупності свідчать про те, що зміст оскаржуваної постанови під час її оголошення позивачу російською мовою, тобто мовою, яку позивач розуміє, був позивачу зрозумілий і будь-яких заперечень щодо прийнятої постанови про заборону в`їзду на територію України від 10.03.2021 та постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення ЧЦП №051553 від 10.03.2021, під час оголошення постанови про заборону в`їзду на територію України та вручення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення позивачем не заявлено.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає висновок суду про безпідставність та необґрунтованість заявленого позову та відсутність правових підстав для його задоволення правомірним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Інші доводи та заперечення апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд апеляційної інстанції, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 17.02.2022р.)