Справа № 189/115/22
Суддя: Степанова О. С.
Дата ухвалення: 2022-02-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 189/115/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.02.2022 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Степанової О.С.

за участю секретаря Комеристої І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Лисенко Олександра Віталійовича, ГУНП в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №111798 від 14.01.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №111798 від 14.01.2022 року, винесену поліцейським Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Лисенко Олександром Віталійовичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн., справу закрити.

Позов мотивований наступним.

Постановою поліцейського Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Лисенко Олександра Віталійовича серії БАБ №111798 від 14.01.2022 року позивача, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

В постанові зазначено, що 14.01.2022 року, о 12:05 годині, на а/д Т0401 Дніпро-Мелітополь 133 км, ОСОБА_1 перевозив дитину зростом 144 см у ТЗ без використання дитячої підтримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкціями цього транспортного засобу, чим порушив п. 21.11 «б» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 10 ст. 121 КУпАП.

З постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення БАБ №111798 від 14.01.2022 року позивач не погоджується, у зв`язку з тим, що відповідач не проінформував його про конкретну причину зупинки, вимоги щодо пред`явлення посвідчення водія та інших документів не було, крім того, у відповідача не було правових підстав вимагати пред`явлення посвідчення водія та інших документів, оскільки позивачем не вчинялося та не було наміру вчиняти правопорушення, інших підстав для перевірки документів у відповідача не було. Будь-яких доказів факту порушення позивачем ПДР України відповідачем не було надано. Оскільки відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, вимога відповідача до позивача про зупинку та пред`явлення посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб є протиправною.

Відповідач 1 поліцейський Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції Лисенко О.В. надав суду відзив, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивував тим, що під час складення постанови про адміністративне правопорушення, поліцейський мав всі законні підстави винести дану постанову, а також розглянути справу на місці вчинення правопорушення. Окрім цього, поліцейський зазначає, що під час зупинки ОСОБА_1 сказав, що вік дитини сім років, а відповідно до даних МОЗ зріст дитини в такому віці є меншим, ніж 145 см.

Представник відповідача 2 ГУНП в Дніпропетровській області надала суду відзив, в якому просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Свою позицію мотивувала тим, що постанова про адміністративне правопорушення серії БАБ №111798 від 14.01.2022 року відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, а також у діях позивача ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП, за що останній був правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позивні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач 1 поліцейський Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції Лисенко О.В. в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань до суду не надавав.

Представник відповідача 2 ГУНП в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилась, у своєму відзиві просила проводити розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання у зв`язку з неявкою всіх учасників справи за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши надані письмові докази, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

14.01.2022 року, о 12:10 годині, на 133 км А/Д Е0401 Дніпро-Мелітополь, поліцейський Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції Лисенко Олександр Віталійович виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія БАБ №111798 від 14.01.2022 року, згідно якої, 14.01.2022 року, о 12:05 годині, на 133 км А/Д Е0401 Дніпро-Мелітополь гр. ОСОБА_1 перевозив дитину зростом до 144 см у ТЗ без використання дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу, чим порушив п. 21.11 «б» ПДР України; дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 10 ст. 121 КУпАП; накладений штраф у розмірі 510,00 гривень (копія постанови, а. с. 6).

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч. ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, не довів правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення.

Позивачем заперечується факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідач не надав суду належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що згідно зі ст. 251 КУпАП доказами вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути підтверджена будь-якими фактичними даними, речовими або іншими доказами, що стосуються предмету доказування, а не лише рішенням суб`єкта владних повноважень, яке оскаржується до суду.

Суд звертає увагу на те, що працівники поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, однак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, до суду надано не надано належних доказів правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідач 1 поліцейський Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Лисенко О.В. надав суду диск з відеозаписами, які начебто підтверджують вину позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні.

З досліджених відеозаписів вбачаються лише обставини зупинки транспортного засобу, спілкування з позивачем та складання поліцейським постанови відносно ОСОБА_1 за ч. 10 ст. 121 КУпАП. Сам факт правопорушення даним відеозаписом не зафіксовано. Поліцейським при розгляді справи не було встановлено реальний зріст дитини, наявність чи відсутність в транспортному засобі утримуючих систем для перевезення дитини.

Також, поліцейський Лисенко О.В. у своєму відзиві зазначив, що позивач ОСОБА_1 під час спілкування повідомив йому про те, що вік дитини складає 7 років на підставі середньостатистичних даних від МОЗ поліцейський і встановив, що зріст дитини становить менше, ніж 144 см. Суд критично ставиться до даного твердження відповідача, оскільки спілкування працівників поліції з відповідачем відбувалося на вулиці, де в цей момент був сильний вітер, через що більшу частину діалогів неможливо розібрати. Окрім цього, під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 декілька разів змінював свої твердження, що викликає у суду сумніви, щодо дійсності даної інформації.

Частиною 10 статті 121 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил перевезення дітей.

Відповідно до п. 21.11 «б» ПДР України, забороняється перевозити: дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу.

Згідно з п. 21.16 ПДР України діти повинні перебувати у дитячих утримуючих системах у пристебнутому положенні.

Як встановлено судом, об`єктивних доказів, свідчень або інших відомостей, необхідних для вирішення справи про наявність обставин порушення позивачем п. 21.11 «б» ПДР України відповідачем зібрано не було.

Таким чином, порушення позивачем п. 21.11 «б» ПДР України не доведено.

Сама ж по собі наявність такої постанови та відео з місця події не підтверджує факт порушення позивачем п. 21.11 «б» ПДР України, та як наслідок вчинення правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто, необхідними елементами адміністративного правопорушення є доведення факту протиправності дій особи та її вини.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості застосовується також і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі Надточій проти України від 15 травня 2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, приймаючи до уваги приписи ч. 2 ст. 77 КАС України, суд вважає, що постанова по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №111798 від 14.01.2022 року прийнята з порушенням норм КУпАП, а тому підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є не доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, то з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову був сплачений судовий збір у розмірі 496,20 грн. Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, вказану суму судового збору слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 9, 14, 72-77, 139, 242-246, 229, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до поліцейського Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Лисенко Олександра Віталійовича, ГУНП в Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №111798 від 14.01.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП - задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення БАБ №111798 від 14.01.2022 року, винесену поліцейським Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції Лисенко Олександром Віталійовичем відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. (п`ятсот десять гривень 00 коп.).

Справу про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП ОСОБА_1 від 14.01.2022 року закрити.

Відшкодувати ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 496,20 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень 20 коп.), за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 295 КАС України.

Суддя О.С. Степанова

18.02.2022