Справа № 380/8109/21
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8109/21 пров. № А/857/19582/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року, ухвалене суддею Кузаном Р.І. у м. Львові о 17 год. 02 хв. у справі № 380/8109/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Черкаській області від 12.03.2021 року № 71-56-2305.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення прийняте ГУ ДПС у Черкаській області від 12.03.2021 року № 71-56-2305.

Стягнуто з Головного управління Державної податкової служби України у Черкаській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 грн.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, позивач у листопаді 2019 року продав майно, яке знаходиться на земельній ділянці, що орендував позивач, то позивач не зобов`язаний платити орендну плату за землю за 2020 рік.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову.

Таку позицію відповідач обґрунтовує тим, що договір оренди земельної ділянки позивач розірвав у червні 2020 року, а тому, починаючи з січня 2020 року по червень 2020 року, мав обов`язок сплатити орендну плату за землю.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 25.01.2017 року між позивачем та Маньківською селищною радою Уманського району Черкаської області укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,3173 га з кадастровим номером :01:001:0401. На вказаній земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна - комплекс будівель цегельного заводу, які перебували у власності позивача на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 22.07.2014 року, про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

20.11.2019 року позивач продав вказане нерухоме майно приватному підприємству «Гарант-Р». Право власності на це нерухоме майно зареєстровано за покупцем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.11.2019 року за номером 34237247.

Згідно з додатковою угодою від 18.06.2020 року до договору оренди землі від 25.01.2017 року Маньківська селищна рада та позивач визнали договір оренди земельної ділянки площею 3,3173 га, кадастровий номер :01:001:0401 від 25.01.2017 року таким, що припинено, відповідно до ст..651 Цивільного кодексу України, ст..ст.7, 30, 31 Закону України «Про оренду землі», у зв`язку з відчуженням нерухомого майна, розташованого на вказаній земельній ділянці.

12.03.2021 року Головне управління ДПС у Черкаській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 71-56-2305, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб в сумі 39787,39 грн за період з 01.01.2020 року по 18.06.2020 року.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

За приписами пункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з пунктами 288.1 - 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За приписами частин першої та другої статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтями 125 і 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують і положення статті 377 Цивільного кодексу України.

Згідно з пунктом «е» частини першої статті 141 Земельного кодексу України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно з частиною третьою статті 7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Верховний Суд України у постанові від 8 червня 2016 року (справа №21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа №21-3078а16), сформулював правову позицію: якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати орендної плати, на якій розташоване набуте ним майно.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 25 лютого 2020 року в справі № 520/8446/18.

Апеляційний суд встановив те, що позивач 20.11.2019 року, на підставу договору купівлі-продажу, відчужив, на користь приватного підприємства «Гарант-Р», комплекс будівель цегельного заводу, які знаходяться на земельній ділянці, що перебувала в оренді позивача з кадастровим номером :01:001:0401, площею 3,3173 га.

Зважаючи на цю обставину, апеляційний суд вважає, що з 20.11.2019 року позивач не є користувачем земельної ділянки на якій знаходиться відчужене майно та, відповідно, не є платником земельного податку, а відтак нарахування відповідачем податкового зобов`язання за спірним податковим повідомленням-рішенням є протиправним.

Посилання відповідача на те, що договір оренди земельної ділянки, на якій розташована відчужена нерухомість, був дійсним до 18 червня 2020 року, як на підставу для продовження обов`язку позивача зі сплати орендної плати за таку ділянку, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки ця обставина не звільняє нового власника від обов`язку орендної плати за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ним майно.

Отже, суд першої дійшов вірного висновку про незаконність спірного податкового повідомлення-рішення, оскільки позивач не повинен сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої не є.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що адміністративний позов необхідно задовольнити, а оскаржене податкове повідомлення-рішення скасувати, як протиправне.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2021 року в справі № 380/8109/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель
Повний текст постанови складений 15.02.2022 року