Справа № 822/2839/17
Суддя: Матохнюк Д.Б.
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/2839/17

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шевчук О.П.

Суддя-доповідач - Матохнюк Д.Б.

02 лютого 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Матохнюка Д.Б.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Довганюк В.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Зозулі В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання неправомірними і вчинення дій,

В С Т А Н О В И В :

у жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якому просила:

1)визнати неправомірними дії Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області щодо нарахування та виплати оплати праці в грошовому виразі протягом періоду з 01.01.2006 по 04.04.2016 (включно) в обсягах менше, ніж передбачено нормами законодавства і нормативно - правових актів України, умовами Колективного договору ДПІ у м. Хмельницькому та затвердженими кошторисами на утримання ДПІ у м. Хмельницькому;

2) зобов`язати Державну податкову інспекцію у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби України у Хмельницькій області здійснити донарахування частини оплати праці в грошовому виразі, в тому числі частин її складових за видами виплат:

-надбавки за вислугу років державного службовця за 2014 рік та за січень - квітень 2015 в сумі 513,20 грн.;

- надбавки за високі досягнення у праці за січень - березень 2006 року, за березень 2009 року, травень 2010 року, за 2014 рік та за січень - квітень 2015 року в сумі 736,04 грн.;

- премії щомісяця за грудень 2015 року та за січень 2016 року в сумі 439,62 грн.;

- індексації грошових доходів за вересень - грудень 2006 року, за січень, травень - липень 2008 року, за травень - грудень 2009 року, за 2010 - 2014 роки та за січень - квітень, вересень - листопад 2015 року в сумі 13331,92 грн.;

- матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в сумі 20740,13 грн., в тому числі за 2008 рік, за 2010 рік, за 2012 рік та за 2015 рік до розміру середньомісячної заробітної плати; 2009 рік, за 2011 рік та за 2014 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати;

- тимчасової непрацездатності в наслідок захворювання за лютий - березень 2014 року та за січень вересень 2015 року в сумі 7994,48 грн.;

- основної щорічної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби за вересень та грудень 2007 року, за вересень 2008 року, за квітень та вересень 2009 року, за серпень - вересень 2010 року, за травень та серпень - вересень 2011 року, за серпень - вересень 2012 року, за серпень - вересень 2013 року, за серпень - вересень 2014 року та за вересень - листопад 2015 року в сумі 4125,76 грн.;

- грошової компенсації за не використані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплаті в день звільнення 04.04.2016 року в сумі - 7492,42 грн.;

- вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, що належить виплаті в день звільнення 04.04.2016 року в сумі 89.50 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року, яке залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року, позов задоволено частково:

1)визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 оплати праці в грошовому виразі протягом періоду з 01.01.2006 по 04.04.2016 (включно) в обсягах менше на 8953 (вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 82 коп.;

2) зобов`язано Державну податкову інспекцію у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 донарахування та виплату частини оплати праці в грошовому виразі, в тому числі частин її складових за видами виплат:

-надбавки за вислугу років державного службовця за 2014 рік, січень- квітень 2015 року в сумі 460,61 грн.;

- надбавки за високі досягнення у праці за січень - березень 2006 року, 2014 рік та за січень - квітень 2015 року в сумі 432,78 грн.;

- індексації грошових доходів за квітень-грудень 2006, 2008-2015 роки в сумі 4161,79 грн.;

- премії щомісяця за грудень 2015 року та за січень 2016 року в сумі 439,62 грн.;

- тимчасової непрацездатності в наслідок захворювання за лютий - березень 2014 року та за січень -вересень 2015 року в сумі 341,62 грн.;

- основної щорічної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби за вересень та грудень 2007 року, за вересень 2008 року, за квітень та вересень 2009 року, за серпень, вересень 2010 року, за травень, серпень, вересень 2011 року, за серпень, вересень 2012 року, за серпень, вересень 2013 року, за серпень, вересень 2014 року та за вересень, листопад 2015 року в сумі 1161,77 грн.;

- грошової компенсації за не використані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплаті в день звільнення 04.04.2016 року в сумі - 1866,13 грн.;

- вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, що належить виплаті в день звільнення 04.04.2016 року в сумі - 89,50 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Проте, постановою Верховного Суду від 22 липня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення та додаткове рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 листопада 2018 року, постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2019 року, а справу направлено на новий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 22 липня 2021 року зазначив, про те, що у мотивувальних частинах рішень суди попередніх інстанцій обмежилися виключно правомірністю й обґрунтованістю висновків експерта від 03.05.2018 №7765-7772/17-26 та від 18.10.2018 №4042/4043/18-26, без викладення своїх мотивів та доводів по суті спору щодо спірних правовідносин із посиланням на норми матеріального права та надання оцінки доводам позивачки, викладеним в обґрунтування її позовних вимог.

За результатами нового розгляду справи, Хмельницький окружний адміністративний суд прийняв рішення від 30 вересня 2021 року про задоволення адміністративного позову частково:

1)визнано протиправними дії Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 оплати праці в грошовому виразі протягом періоду з 01.01.2006 по 04.04.2016 (включно) в обсягах менше на 8953 грн. 82 коп.;

2) зобов`язано Головне управління ДПС у Хмельницькій області здійснити ОСОБА_1 донарахування та виплату частини оплати праці в грошовому виразі, в тому числі частин її складових за видами виплат:

- надбавки за вислугу років державного службовця за 2014 рік, січень - квітень 2015 року в сумі 460,61 грн.;

- надбавки за високі досягнення у праці за січень - березень 2006 року, 2014 рік та за січень - квітень 2015 року в сумі 432,78 грн.;

- індексації грошових доходів за квітень-грудень 2006, 2008-2015 роки в сумі 4161,79 грн.;

- премії щомісяця за грудень 2015 року та за січень 2016 року в сумі 439,62 грн.;

- тимчасової непрацездатності в наслідок захворювання за лютий - березень 2014 року та за січень - вересень 2015 року в сумі 341,62 грн.;

- основної щорічної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби за вересень та грудень 2007 року, за вересень 2008 року, за квітень та вересень 2009 року, за серпень, вересень 2010 року, за травень, серпень, вересень 2011 року, за серпень, вересень 2012 року, за серпень, вересень 2013 року, за серпень, вересень 2014 року та за вересень, листопад 2015 року в сумі 1161,77 грн.;

- грошової компенсації за не використані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплаті в день звільнення 04.04.2016 року в сумі - 1866,13 грн.;

- вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, що належить виплаті в день звільнення 04.04.2016 року в сумі - 89,50 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечила, посилаючись на її необгрунтованість та безпідставність.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відповідно до запису № 13 від 02.09.1996 у трудовій книжці ОСОБА_1 , згідно наказу № 108-К, протоколу № 25 від 02.09.1996, позивача призначено на посаду державного податкового інспектора валютної інспекції на підставі рішення конкурсної комісії до Державної податкової адміністрації у Хмельницькому.

Так, наказом № 69-о від 04.04.2016 ОСОБА_1 було звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за декларуванням ПДВ управління оподаткування юридичних осіб, про що зроблено запис № 41 від 04.04.2016 у трудовій книжці ОСОБА_1 .

При цьому, з 30.01.2001 по 04.04.2016 позивач займала різні посади у ДПІ у м. Хмельницькому, зокрема: з 30.01.2001 по 01.02.2009 перебувала на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу економічного аналізу та прогнозування надходжень ДПІ у м. Хмельницькому, з 02.02.2009 по 11.03.2010 перебувала на посаді заступника начальника відділу економічного аналізу та прогнозування ДПІ у м. Хмельницькому, з 12.03.2010 по 22.03.2012 перебувала на посаді головного державного податкового ревізора-інспектора відділу економічного аналізу та прогнозування надходжень ДПІ у м. Хмельницькому, з 23.03.2012 по 30.06.2013 обіймала посаду начальника відділу прогнозування та аналізу управління прогнозування, аналізу, обліку та звітності ДПІ у м. Хмельницькому Хмельницької області Державної податкової служби, в період з 01.07.2013 по 26.03.2015 працювала на посаді заступника начальника координаційно - моніторингового управління - начальник відділу моніторингу забезпечення доходів і зборів та експрес-діагностики ДПІ у м. Хмельницькому ГУ Міндоходів у Хмельницькій області, а також з 27.03.2015 по 04.04.2016 була головним державним ревізором-інспектором відділу контролю та декларуванням ПДВ управління оподаткування юридичних осіб ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області.

Вважаючи, що протягом періоду з 01.01.2006 року по 04.04.2016 року (включно), нарахування та виплата оплати праці в грошовому виразі (в тому числі за видами її складових: винагороди за виконану роботу відповідно з посадовим окладом, надбавка за вислугу років державного службовця, надбавка за високі досягнення у праці, премії, індексація грошових доходів, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, тимчасова непрацездатність в наслідок захворювання, щорічна основна відпустка та додаткова відпустка за стаж державної служби, грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплаті в день звільнення та вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку, що належить виплаті в день звільнення) здійснювалась відповідачем в обсягах менше, ніж передбачено законодавчими і нормативно-правовими актами України, Колективним договором ДПІ у м. Хмельницькому та затвердженими кошторисами на утримання ДПІ у м. Хмельницькому, позивач звернулась до суду з даним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись нормами чинного законодавства дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог частково.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Так, питання державного і договірного регулювання оплати праці, працівників на оплату праці та їх захисту визначено КЗпП України, та Законом України "Про оплату праці" №8/95-ВР від 24.03.1995 (Закон №8/95-ВР).

Згідно зі ст. 98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС України у Хмельницькій області здійснити донарахування частини оплати праці в грошовому виразі, в тому числі частин її складових за надбавки за вислугу років державного службовця за 2014 рік та за січень - квітень 2015 в сумі 513,20 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-XII (Закон №3723-XII) визначено, що заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Гарантії надбавки державних службовців встановлено, що надбавка за вислугу років виплачується державним службовцям щомісячно у відсотках до посадового окладу з урахуванням доплати за ранг і залежно від стажу державної служби у таких розмірах: понад 3 роки - 10, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.

Статтею 2 Закону України "Про колективні договори і угоди" передбачено, що колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях (далі - підприємства) незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи. Колективний договір може укладатися в структурних підрозділах підприємства в межах компетенції цих підрозділів.

Так, у матеріалах справи міститься копія колективного договору укладеного між адміністрацією ДПІ у м. Хмельницькому і профспілковою організацією ДПІ у м. Хмельницькому на 2008-2009 роки, що підписаний від імені адміністрації: начальником ДПІ у м. Хмельницькому В.П. Семенюк, від імені профспілки: головою профкому ДПІ у м. Хмельницькому Н.А. Савгір.

Згідно розділу 3 даного договору "оплата праці", адміністрація зобов`язується: «3.1.1. Забезпечувати оплату праці працівникам податкової інспекції відповідно до законодавства України. 3.1.2. Забезпечувати виплату працівникам заробітної плати із врахуванням надбавок та доплат частинами не рідше двох разів на місяць. 3.1.3. Не допускати зменшення розмірів заробітної плати працівникам, крім випадків передбачених законодавством України. 3.1.4. Не приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови працівників порівняно з Законом України, Галузевою угодою за погодженням із Профспілкою. 3.1.5.Погоджувати з профкомом порядок преміювання працівників ДПІ у м. Хмельницькому. 3.2. Профспілки зобов`язуються здійснювати контроль за правильністю застосування положень системи матеріального і морального стимулювання при підведенні підсумків робот».

Також, у матеріалах справи наявна копія колективного договору укладеного між адміністрацією ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області і профспілковою організацією ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області на 2015-2016 роки, що підписано від імені адміністрації в.о. начальником ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області І.В. Мустаєвою, а від імені профспілки, головою профкому ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС у Хмельницькій області Н.В. Паламарчук.

Згідно з розділом 3 "оплата праці" вказаного вище договору, адміністрація зобов`язується зокрема: «3.1.1Забезпечувати оплату праці працівникам відповідно до законодавства України, колективного договору, у межах затвердженого кошторису на відповідний рік. 3.1.1. Забезпечувати виплату заробітної плати регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. 3.1.2. Не допускати зменшення розмірів заробітної працівникам, крім випадків, передбачених законодавчими та вживати заходів по забезпеченню повного щорічного фінансування оплати праці працівників».

Так, експертом проведено дослідження розрахункових листів по нарахуванню заробітної плати ОСОБА_1 , щодо встановлення розміру нарахованої ДПІ у м. Хмельницькому заробітної плати позивачу з 2006 по травень 2016 роки який склав: 483932,59 грн., результати якого наведено в Додатку № 2 до висновку, при цьому експертом здійснено перерахунок надбавки позивача за вислугу років до посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання за 2014 рік, січень - квітень 2015 року відповідно до Закону №108/95-ВР та Постанови КМУ №700 від 12.05.2007.

Різниця між розмірами нарахованої ДПІ у м. Хмельницькому надбавки за вислугу років та перерахованої надбавки за вислугу років до посадового окладу з урахуванням надбавки за спеціальне звання ОСОБА_1 за 2014 рік, січень квітень 2015 року складає 460,61 грн., що підтверджується результатами дослідження експерта що зазначено у Додатку № 5 до висновку.

При цьому, розрахунок позивача щодо не нарахованої та невиплаченої частини складової оплати праці - надбавки за вислугу років за 2014 рік, січень квітень 2015 року" саме в сумі 513,20 грн. жодним належним письмовим доказом не підтверджено.

Таким чином, розмір не нарахованої надбавки за вислугу років позивачу за 2014 рік, січень - квітень 2015 року становить 460,61 грн., а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в частині донарахування частини оплати праці а саме: надбавки за високі досягнення у праці за січень - березень 2006 року, за березень 2009 року, травень 2010 року, за 2014 рік та за січень - квітень 2015 року в сумі 736,04 грн., виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 33 Закону №3723-XII, державним службовцям можуть установлюватися надбавки за високі досягнення у праці і виконання особливо важливої роботи, доплати за виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників та інші надбавки і доплати, а також надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Із здійсненого перерахунку надбавки позивача за високі досягнення у праці за січень - березень 2006 року, 2014 рік та січень - квітень 2015 року встановлено, що різниця між нарахованою та перерахованою надбавкою за високі досягнення праці складає: 432,78 грн.

При цьому, розрахунок позивача щодо не нарахованої та невиплаченої частини складової оплати праці - надбавки за високі досягнення у праці за січень - березень 2006 року, 2014 рік та січень - квітень 2015 року" саме в сумі 736,04 грн. жодним належним письмовим доказом не підтверджено.

Стосовно позовних вимог про здійснення донарахування частини оплати праці в грошовому виразі стосовно індексації грошових доходів за вересень - грудень 2006 року, за січень, травень - липень 2008 року, за травень - грудень 2009 року, за 2010 - 2014 роки та за січень - квітень, вересень - листопад 2015 року в сумі 13331,92 грн., то колегія суддів виходить з наступного.

Так, документами, які містяться в матеріалах справи підтверджується, що різниця між розмірами перерахованої індексації нарахованої ДПІ у м. Хмельницькому індексації заробітної плати позивача за 2006, 2008-2015 роки становить 4161,79 грн., а тому враховуючи лише розбіжність у сумі, яку просить донарахувати позивач, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказана позовна вимога підлягає частковому задоволенню.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині донарахування оплати праці в грошовому виразі, в тому числі частин її складових за таким видом виплат як - матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань в сумі 20740,13 грн., в тому числі за 2008 рік, за 2010 рік, за 2012 рік та за 2015 рік до розміру середньомісячної заробітної плати; 2009 рік, за 2011 рік та за 2014 рік в розмірі середньомісячної заробітної плати, з огляду на наступне.

Підпунктом 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", передбачено право керівникам органів, зазначених у пункті 1 цієї постанови, у межах затвердженого фонду оплати праці надавати працівникам матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при наданні щорічної відпустки у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника (місячного грошового забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького складу).

Згідно розрахункових листів по нарахуванню заробітної плати за 2008-2012 та 2014-2015 роки, встановлено періоди та розміри нарахованої ДПІ у м. Хмельницькому матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань ОСОБА_1 у розмірі 8336,50 грн.

В свою чергу, нарахування позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань проводилось згідно її заяв та в розмірах відповідно до наказів, а тому відсутня різниця між розмірами матеріальної допомоги позивача на вирішення соціально-побутових питань встановлених наказами та нарахованими відповідачем.

При цьому, розрахунок позивача щодо не нарахованої та невиплаченої частини оплати праці матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань саме в сумі 20740,13 грн. жодним належним письмовим доказом не підтверджено, а також не надано доказів у підтвердження виплати такої допомоги не в межах затвердженого фонду оплати праці.

Стосовно позовних вимог щодо донарахування позивачу тимчасової непрацездатності в наслідок захворювання за лютий - березень 2014 року та за січень - вересень 2015 року в сумі 7994,48 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, в матеріалах справи містяться розрахункові відомості по нарахуванню заробітної плати, табеля обліку робочого часу та листки непрацездатності працівників, однак при співставленні кількості днів тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 відмічених в табелях обліку робочого часу до кількості днів які зазначені в особових рахунках по нарахуванні ДПІ у м. Хмельницькому тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 встановлено невідповідності облікованих днів, а саме: - розрахунковий лист за 2015 рік: за лютий зазначено 21 робочий І день, березень (-4 робочі дні за лютий), тобто кількість фактично відпрацьованих днів в лютому - 17, але табель обліку робочого часу 01 по 28 лютого 2015 року містить наступні дані: 21 робочий день даних про дні тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 .

За результатами проведеного дослідження, щодо перерахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності, враховуючи додатково надані на дослідження експерту листки непрацездатності ОСОБА_1 , за лютий-березень 2014 року, січень-вересень 2015 року, судом встановлено, що різниця між розмірами нарахованої відповідачем та перерахованої допомоги по тимчасовій непрацездатності позивача за лютий-березень 2014 року, січень-вересень 2015 року склала - 341,62 грн., а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

При цьому, розрахунок позивача щодо не нарахованої та невиплаченої частини складової оплати праці допомоги по тимчасовій непрацездатності за лютий - березень 2014 року, січень-вересень 2015 року саме в сумі 7994,48 грн. жодним належним письмовим доказом не підтверджено.

Стосовно позовних вимог про донарахування основної щорічної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби за вересень та грудень 2007 року, за вересень 2008 року, за квітень та вересень 2009 року, за серпень - вересень 2010 року, за травень та серпень - вересень 2011 року, за серпень - вересень 2012 року, за серпень - вересень 2013 року, за серпень - вересень 2014 року та за вересень - листопад 2015 року в сумі 4125,76 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідачем для дослідження експерту надано накази з особового складу про надання відпустки працівникам № 150-в від 29.08.2007, № 224-в від 10.12.2007, № 210-в від 19.08.2008, № 53-в від 16.04.2009, № 182-в від 19.08.2009, № 180-в від 13.08.2010, № 65-в від 05.05.2011, №171-в від 04.08.2011, № 159-в від 01.08.2012, № 40-в від 07.08.2013, № 199-в від 06.08.2014, №198-в від 09.09.2015, при дослідженні яких встановлені періоди основних та додаткових відпусток ОСОБА_1 підставою яких були її заяви.

Також, експертом досліджено розрахункові листи по нарахуванню заробітної плати ОСОБА_1 , які надано позивачем та відповідно до яких встановлено розмір і нарахування відпустки та додаткової відпустки за вересень, грудень 2007 року, вересень 2008 року, квітень, вересень 2009 року, серпень, вересень 2010 року, травень, серпень, вересень 2011 року, серпень, вересень 2012 року, серпень, вересень 2013 року, серпень, вересень 2014 року, вересень, листопад 2015 року в сумі 38 513,56 грн.

Експертом також проведено дослідження перерахунку розміру щорічної відпустки та додаткової відпустки ОСОБА_1 за вересень, грудень 2007 року, вересень 2008 року, квітень, вересень 2009 року, серпень, вересень 2010 року, серпень вересень 2011 року, серпень вересень 2012 року, серпень вересень 2013 року, серпень вересень 2014 року, вересень, листопад 2015 року з врахуванням перерахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності позивача за лютий-березень 2014 року, січень-вересень 2015 року, який склав 39675,23 грн.

Таким чином, розмір не нарахованої основної та додаткової відпустки позивачу за вказані вище періоди становить 1161,77 грн., а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

При цьому, розрахунок позивача щодо не нарахованої та невиплаченої частини складової оплати праці щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за вересень, грудень 2007 року, вересень 2008 року, квітень вересень 2009 року, серпень, вересень 2010 року, травень, серпень, вересень 2011 року, серпень, вересень 2012 року, серпень, вересень 2013 року, серпень, вересень 2014 року, вересень, листопад 2015 року саме в сум 4125,76 грн. жодним належним письмовим доказом не підтверджено.

Стосовно позовних вимог про здійснення донарахування частини оплати праці в грошовому виразі, щодо грошової компенсації за не використані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплаті в день звільнення 04.04.2016 року в сумі 7492,42 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Із змісту наказу № 69-о від 04.04.2016 "Про звільнення ОСОБА_1 з посади головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за декларуванням ПДВ управління оподаткування юридичних осіб у зв`язку із скороченням штату чисельності відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України", встановлено, що у п. 2 даного наказу вказано "виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку в кількості 109 календарних днів, в тому числі 15 календарних днів за стаж державної служби відповідно до ст. 35 Закону України "Про державну службу" за робочий період з 18.02.2016 по 17.02.2015 та 94 календарних днів щорічної основної відпустки, в тому числі: 16 календарних днів за робочий період з 02.09.2012 по 01.09.2013, 30 календарних днів за робочий період з 02.09.2013 по 01.09.2014, 30 календарних днів за робочий період з 02.09.2014 по 01.09.2015 та 18 календарних днів пропорційно відпрацьованому часу за робочий період з 02.09.2015 по 04.03.2016, тобто по дату звільнення. Щорічна основна відпустка ОСОБА_1 складає 30 календарних днів.

Так, із розрахункового листа за квітень 2016 року встановлено розмір нарахованої ДПІ у м. Хмельницькому грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплатити в день звільнення в сумі 15632,78 грн., зокрема: - компенсація за 94 календарні дні основної відпустки в сумі 13481,48 грн. та компенсація за 15 днів додаткової відпустки за стаж державної служби, що складає 2151,30 грн.

Таким чином, розмір перерахованої компенсації позивачу за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплаті в день звільнення складає 17498,91 грн., відтак різниця, яку необхідно виплатити позивачу в день звільнення становить 1866,13 грн., а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

При цьому, розрахунок позивача щодо не нарахованої та невиплаченої частини складової оплати праці грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки за стаж державної служби, що належить виплаті в день звільнення 04.04.2016 року саме в сумі 7492,42 грн. жодним належним письмовим доказом не підтверджено.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання донарахувати не виплачені частини оплати праці позивачу за грудень 2015 року, в тому числі частини за видами її складових: винагороди за виконану роботу відповідно з посадовим окладом в сумі 179,00 грн., надбавки за вислугу років державного службовця в сумі 53,70 , надбавки за високі досягнення у праці в сумі 349,05 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, матеріалами справи підтверджується те, що в березні 2016 року ОСОБА_1 було перераховано на картковий рахунок заробітної плати 4637,81 грн., що відповідає розміру вказаному в розрахунковому листі за березень 2016 року.

Вказана виплата заробітної плати в сумі 4637,81 грн., включає в себе розмір донарахованої оплати праці позивача за грудень 2015 року, в тому числі частин за видами її складових: винагороди за виконану роботу відповідно з посадовим окладом 179,00 грн., надбавки за вислугу років державного службовця 53,70 грн., надбавки за високі досягнення у праці в сумі 349,05 грн., а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ДПІ у м. Хмельницькому ГУ ДФС України у Хмельницькій області здійснити компенсацію втрат частини доходу (знецінювання грошових засобів внаслідок інфляційних процесів) у в`язку з не нарахуванням, донарахуванням та не виплатою своєчасно частини оплати праці (порушення норм законодавчих і нормативно - правових актів України, умов Колективного договору ДПІ у м. Хмельницькому та підтверджених кошторисів на утримання ДПІ у м. Хмельницькому) за період з 01.01.2006 по 04.04.2016 на користь позивача в сумі 29083,43 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 5 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001, сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи те, що нарахування заборгованості ДПІ у м. Хмельницькому на час розгляду справи ще не відбулося, а заявлена позивачем сума компенсації втрат частини доходу (знецінювання грошових засобів внаслідок інфляційних процесів) за період з 01.01.2006 року по 04.04.2016 року в розмірі 29083,43 грн., документально не підтверджується, а тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача подати до Пенсійного фонду України коригуючі данні стосовно заявлених сум донарахувань, оскільки вказана вимога позивача є вимогою на майбутнє, тоді як в порядку адміністративного судочинства підлягають захисту лише порушені права, а тому права позивача в цій частині не порушені, такі вимоги є передчасними.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

При цьому, згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 в основному зазначено про доводи зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву та подані нею заперечння на відзив, проте колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що під час апеляційного розгляду перевіряється законність і обґрунтованість саме рішення суду першої інстанції, а не доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Також, доводи апеляційної скарги зводяться в більшості до повної не згоди позивача із висновками експертів, оскільки експертам не були надані усі необхідні первинні документи, зокрема щорічні кошториси, що на її думку свідчить про необґрунтованість таких висновків.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст.101 КАС України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені перед експертом, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством.

У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Якщо під час підготовки висновку експерт встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини.

Таким чином, наявні в матеріалах справи висновки експертів є належними письмовими доказами, оскільки експерти були попередженні про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві висновки, мають спеціальні знання. При цьому, на вимогу експертів відповідачем були надані ті первинні документи, які необхідні були для дослідження та на думку експертів були достатніми для формування своїх висновків.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що власні розрахунки позивача у підтвердження своїх позовних вимог спростовуються висновками експертиз по даній справі.

Також, колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта про те, що судом першої інстанції під час нового розгляду справи не виконано вимоги Верховного Суду у постанові від 22 липня 2021 року, оскільки судом першої інстанції у прийнятому оскаржуваному рішенні наведенні мотиви та доводи по суті спору щодо спірних правовідносин із посиланням на норми матеріального права.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що предметом позову у даній справі фактично є розміри сум нарахованих та перерахованих відповідачем ОСОБА_1 виплат, а не права на ці виплати, які обґрунтовані лише розрахунками, здійсненими позивачем самостійно.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.

Крім того, у апеляційній скарзі позивачем не зазначено жодної норми матеріального або процесуального права, яку порушив суд першої інстанції під час розгляду даної справи та обставини або доказу, якому суд першої інстанції не дослідив чи не надав належної оцінки.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 11 лютого 2022 року.

Головуючий Матохнюк Д.Б.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.