Справа № 160/15157/21
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сидоренка Д.В., розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області управління застосування пенсійного законодавства відділ з питань призначення пенсій та зарахувати до стажу наступні періоди роботи: 1) із 01.07.1985 р. по 14.06.1988 р.; 2) із 16.06.1988 р. по 12.11.1991р.; 3) із 03.11.1992 р. по 01.12.1996 р.; 4) із 2006 по 2009 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області управління застосування пенсійного законодавства відділ з питань призначення пенсій зарахувати до стажу позивача роботи наступні періоди: 1) із 01.07.1985 р. по 14.06.1988 р.; 2) із 16.06.1988 р. по 12.11.1991р.; 3) з 03.11.1992 р. по 01.12.1998 р.; 4) із 2006 по 2009 роки та призначити дострокову пенсію за віком.
Ухвалою суду від 03.09.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії було повернуто позивачу.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами.
Згідно розписки представником відповідача копію ухвали про відкриття провадження від 13.12.2021 року разом із позовною заявою отримано 30.12.2021 року.
Станом на 14 лютого 2022 року відзив на позов від відповідача не надходив.
Статтею 261 КАС України визначенні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні, а саме відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі (ч.1). Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.2).
Відповідно до положень ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи обставини ненадання відповідачем відзиву у встановлений строк (протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі) та законодавчу встановлену послідовність надання письмових заяв по суті, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі викладеного вище, суд зазначає, що останній вжив заходи, щодо належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, у порядку визначеним КАС України.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
15.06.2020 та 11.08.2020 року ОСОБА_1 було подано заяви на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до наданих документів страховий стаж становить 12 років 5 місяців 3 дні (зарахований по 31.12.2012). Оскільки необхідний стаж для призначення пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058 відсутній, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії.
До страхового стажу зараховано період роботи відповідно до записів трудової книжки від 05.12.1991 серії НОМЕР_1 .
В трудовій книжці колгоспника від 10.10.1985 серії НОМЕР_2 виданої колгоспом ім.Леніна міститься неналежне виправленні по батькові з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » завірене печаткою КСУ «Україна» (не вказано документ на підставі якого зроблено виправлення, відсутній підпис).
Періоди роботи в колгоспі «Україна» (ім.Леніна) з 01.01.1989 по 29.11.1989, з 01.01.1994 по 31.12.1994, з 01.01.1995 по 31.12.1995 зараховано відповідно до відпрацьованих людино-днів, що зазначені в довідці від 02.06.2020 №1806, виданої Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Агро виробнича спілка «Діон».
Період догляду за дитиною до трьох років з 30.11.1989 по 12.11.1991, з 26.06.1992 по 31.12.1993, 20.01.2002 по 31.12.2003 зараховано до страхового стаж відповідно до наданих свідоцтв про народження дітей.
Стаж з 01.04.2004 по 31.12.2020 зараховано за даними, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Період догляду непрацюючої матері до досягнення кожною дитиною трирічного віку з 01.01.2004 року зараховується за умови отримання відповідної допомоги, передбаченої законодавством з 01.01.2004 по 31.12.2004 відповідно до довідки про перебування на обліку та отримання допомоги, виданої управлінням соціального захисту населення, з 01.01.2005 за даними, що містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування допомогу по догляду непрацюючої матері до досягнення трирічного віку отримує з 01.01.2006 року.
Не погоджуючись із рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії та із незарахуванням періодів її роботи до загального страхового стажу, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Зазначене у вказаній статті право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Закон України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
Згідно зі статтею 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за №310, та чинних на час розгляду справи (надалі по тексту також - Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Крім того, спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за №110, затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція №58).
Відповідно до пункту 1.1 «Загальні положення» Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п.2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці колгоспника позивача НОМЕР_2 від 10.10.1985 року, відомо, що позивач працювала у періоди не зараховані відповідачем:
01.07.1985р. прийнята в члени колгоспу ім.Леніна (наказ №12 від 10.07.1985р.);
14.06.1988р. звільнена з членів колгоспу імені Леніна у зв`язку з зруйнуванням колгоспу (рішення загальних зборів №3 від 17.05.1988р., рішення обласного виконкому №241 від 09.06.1988р.);
16.06.1988р. прийнята в члени колгоспу у зв`язку з новоствореним колгоспом «Україна» (наказ №1 від 07.07.1988р.)
12.11.1991р. звільнена з членів колгоспу «Україна» за власним бажанням (наказ №33 від 16.11.1991р.)
03.11.1992р. прийнята в члени колгоспу «Україна» дояркою (наказ №13 від 02.11.1992р.)
15.02.1996р. - звільнена з членів колгоспу «Україна» за ініціативи адміністрації (наказ спільних зборів №1 від 15.02.1996р.)
24.06.1996р. прийнята на роботу в колгосп «Україна» за договором.
Суд зазначає, що запис про звільнення позивача з вказаної посади в трудовій книжці відсутній.
Щодо твердження відповідача, що в трудовій книжці колгоспника від 10.10.1985 серії НОМЕР_2 виданої колгоспом ім.Леніна міститься неналежне виправленні по батькові з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » завірене печаткою КСУ «Україна» (не вказано документ на підставі якого зроблено виправлення, відсутній підпис), суд зазначає наступне.
В трудовій книжці колгоспника позивача міститься запис (мовою оригіналу): «Изменено отчество на ОСОБА_5 , верить солгасно паспорта НОМЕР_3 » та засвідчено печаткою.
З огляду на це, позивач не має нести відповідальність за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та кадрових документів на підприємстві, та зокрема, за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації. Тому, позивач не може бути позбавлений конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком з таких підстав.
Окрім того, доказів, які б свідчили про недостовірність записів в трудовій книжці колгоспника, відповідачем суду не надано, а тому, останні безпідставно не взяті до уваги відповідачем для призначення пенсії за віком.
Вказані записи у трудовій книжці скріплені підписами уповноважених осіб роботодавця та відповідними печатками, а також виконані без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати.
Враховуючи зазначене та записи в трудовій книжці колгоспника, суд доходить висновку, що відповідачем мають бути зараховані до загального стажу періоди роботи ОСОБА_1 , а саме з 01.07.1985 р. по 14.06.1988 р.; з 16.06.1988 р. по 12.11.1991р.; з 03.11.1992 р. по 15.02.1996р.
Оскільки, в трудовій книжці колгоспника відсутній запис про звільнення з роботи після прийняття 24.06.1996р. на роботу колгосп «Україна» на підставі договору, інші докази в матеріалах справи відсутні, то відповідно період роботи з 24.06.1996р. судом не може бути зараховано до стажу позивача.
Щодо зарахування періоду з 2006 по 2009 роки перебування у післяродовій відпустці, судом встановлено наступне.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 14.04.1999р. у позивача, ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_6 .
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 17.08.1991р. у позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_7 .
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 31.01.2002р. у позивача, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина ОСОБА_8 .
Як зазначено відповідачем у листі від 02.08.2021р., період догляду за дитиною до трьох років з 30.11.1989 по 12.11.1991, з 26.06.1992 по 31.12.1993, 20.01.2002 по 31.12.2003 зараховано до страхового стаж відповідно до наданих свідоцтв про народження дітей.
Окрім того, згідно копії свідоцтва про народження серії від 10.11.2005р. у позивача, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дитина ОСОБА_9 .
Також, згідно копії свідоцтва про народження серії від 23.03.2007р. у позивача, ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась дитина ОСОБА_10 .
Таким, чином враховуючи наявність доказів про народження позивачкою дітей у 2005 році та 2007 році, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження, то відповідно період догляду за дитиною трьох років з 23.10.2005 року по 31.12.2009 року має бути зараховано відповідачем до страхового стажу відповідно до зазначений свідоцтв про народження.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання призначити дострокову пенсію за віком, суд зазначає наступне.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Отже, дискреційне право органу виконавчої влади обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Такі рішення приймаються на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що задоволення повністю вказаних позовних вимог, без перевірки суб`єктом владних повноважень, дотримання заявником усіх визначених законом умов, буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, а відтак в цій частині позов слід задовольнити частково, шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення дострокової пенсії за віком.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За вказаних обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Стосовно розподілу судових витрат. У відповідності до статті 139 КАС України судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 9, 73-78, 90, 139, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, передбачені статтями 295, 297 цього Кодексу.

Суддя Д.В. Сидоренко