Справа № 400/3959/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 р.м. ОдесаСправа № 400/3959/21

Головуючий в І інстанції: Марич Є.В.

Дата та місце ухвалення рішення: 20.10.2021 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Шевчук О.А.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Чернецької В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Колективного підприємства хозрахунковий науково-технічний центр «Квант» на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року по справі за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Колективного підприємства хозрахунковий науково-технічний центр «Квант» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось з позовом до Колективного підприємства хозрахунковий науково-технічний центр «Квант» про стягнення заборгованості в сумі 160733,41 грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з Колективного підприємства хозрахунковий науково-технічний центр «Квант» на користь Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів загальну суму заборгованості 160733,41 грн., з яких: адміністративно - господарські санкції в сумі 159394,45 грн. та пеня в сумі 1338,96 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що НТЦ «Квант» подано до позивача звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю за 2020 рік форми № 10-ПОІ, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників у 2020 році 9 осіб, з них середньооблікова кількість працівників, яким встановлена інвалідність 1 особа, кількість осіб з інвалідністю - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» 1 особа, фонд оплати праці штатних працівників у 2020 році 2869,1 тис. грн., середньорічна заробітна плата штатного працівника 318,8 тис. грн.

Водночас, згідно інформації ГУПФУ в Миколаївській області щодо страхувальника НТЦ «Квант», Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів встановлено, що середньооблікова чисельність штатних працівників на НТЦ «Квант» у 2020 році складала 9 осіб, з них середньооблікова кількість працівників, яким встановлена інвалідність 0.

З огляду на викладене, позивач направив НТЦ «Квант» запит щодо надання пояснень про виявлені розбіжності від 07.04.2021 року, на який відповідач листом від 23.04.2021 року № 12 повідомив Фонд про те, що на підприємстві прийнятий учасник бойових дій АТО, який отримав контузію та протягом 2020 року проходив обстеження, в результаті чого йому була встановлена 3 група інвалідності з 29 вересня 2020 року, тому, в середньооблікову кількість осіб, яким встановлена інвалідність, він не ввійшов.

На підставі наведеного, позивач дійшов висновку, що середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, у НТЦ «Квант» у 2020 році склала - (1+1+1)/12=0,25 особи, тобто, враховуючи правила округлення - 0 осіб.

Також, з матеріалів справи вбачається, що на запит від 17.05.2021 року, позивачем отримано лист від Миколаївського міського центру зайнятості від 18.05.2021 року, відповідно до якого НТЦ «Квант» інформацію про наявність вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за формою звітності № 3-ПН «Інформацію про попит на робочу силу (вакансії)» в 2020 році не надавало.

Враховуючи, що НТЦ «Квант» не виконало норматив у працевлаштуванні 1 особи з інвалідністю у 2020 році, не вжито заходів щодо своєчасного виділення та створення робочих місць для осіб з інвалідністю, та інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, позивач дійшов висновку, що НТЦ «Квант» повинно було сплатити відділенню Фонду адміністративно-господарську санкцію в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві - 159394,45 грн.

Оскільки відповідачем не сплачено адміністративно-господарську санкцію, позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості у сумі 160733,41 грн., з яких: адміністративно - господарські санкції в сумі 159394,45 грн. та пеня в сумі 1338,96 грн.

Вирішуючи справу та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було створено у 2020 році одне робоче місце для працівників з інвалідністю лише протягом трьох місяців, що свідчить про невиконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів встановлених статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні».

Враховуючи обставини щодо невиконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативів, встановлених ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», та неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць на його підприємстві та потребу у направленні йому центром зайнятості осіб з інвалідністю для працевлаштування, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 року № 875-XII (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закону № 875-XII) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно ч.ч. 1-5 ст. 20 Закону № 875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів).

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У разі несплати адміністративно-господарських санкцій або пені чи неможливості їх сплати за рішенням суду їх стягнення в примусовому порядку може бути звернено на майно підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичної особи, яка використовує найману працю, в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зі змісту частини другої статті 218 Господарського кодексу України вбачається, що вказана норма встановлює підстави для звільнення від відповідальності, як за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання (за що встановлено відповідальність у вигляді відшкодування збитків, штрафні санкції, або оперативно-господарські санкції), так і за порушення правил здійснення господарської діяльності (за що встановлено відповідальність у вигляді адміністративно-господарських санкцій).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

В контексті наведеного, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 3 ст. 17, ст. 18, ч.ч. 3, 5 ст. 19 Закону № 875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань особи з інвалідністю, наявних у неї професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Особам з інвалідністю, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.

Відмова в укладенні трудового договору або в просуванні по службі, звільнення за ініціативою адміністрації, переведення особи з інвалідністю на іншу роботу без її згоди з мотивів інвалідності не допускається, за винятком випадків, коли за висновком медико-соціальної експертизи стан його здоров`я перешкоджає виконанню професійних обов`язків, загрожує здоров`ю і безпеці праці інших осіб, або продовження трудової діяльності чи зміна її характеру та обсягу загрожує погіршенню здоров`я осіб з інвалідністю.

Також, згідно з пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 року № 5067-VI (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 5067-VI) роботодавці зобов`язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону № 5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)».

За наведеного правового регулювання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані:

- виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- надавати державній службі зайнятості необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю інформацію у порядку, передбаченому Законом № 5067-VI та Наказом № 316;

- звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Законом № 875-ХІІ та Порядком № 70;

- у разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

При цьому, закон не покладає обов`язок на підприємство здійснювати самостійний пошук працівників - осіб з інвалідністю.

Колегія суддів зазначає, що до обов`язків роботодавців щодо забезпечення працевлаштування осіб з інвалідністю, в силу наведених приписів частини 3 статті 17, частини 1 статті 18, частин 2, 3 та 5 статті 19 Закону № 875-ХІІ, фактично віднесено укладання трудового договору з особою з інвалідністю, яка самостійно звернулась до роботодавця або була направлена до нього державною службою зайнятості (в силу статті 21 Кодексу законів про працю України саме наявність трудового договору вказує на виникнення у працівника обов`язку виконувати певну роботу, а у роботодавця обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці).

Водночас, в контексті прийнятого Закону № 5067-VI та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)», на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що періодичності подачі звітності за формою № 3-ПН законодавством не встановлено, а передбачено, що така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, тобто, передбачено одноразове інформування про кожну вакансію.

Таким чином, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, він виконав обов`язок своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку подати інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Це означає, що в такому випадку учасник господарських відносин вжив залежних від нього передбачених законодавством заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю установленим нормативам, тобто, заходів для недопущення господарського правопорушення.

На підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для осіб з інвалідністю, є наказ по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця, звіт форми № 3-ПН, що подається у порядку, визначеному наказом Міністерства соціальної політики України № 316 від 31 травня 2013 року.

В свою чергу, передбачена частиною 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку сплатити адміністративно-господарської санкції на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) у разі порушення роботодавцем вимог частини третьої статті 18 Закону № 875-ХІІ, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування осіб з інвалідністю, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог частини 3 статті 17, частини 1 статті 18, частин 2, 3 та 5 статті 19 Закону № 875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні особи з інвалідністю, яка звернулась до роботодавця самостійно чи була направлена до нього державною службою зайнятості.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі № 819/639/17, від 26 червня 2018 року у справі № 806/1368/17, від 21 серпня 2018 року у справі № 817/650/17, від 20 травня 2019 року у справі № 820/1889/17, від 12 липня 2019 року у справі № 812/1126/18, від 13 липня 2020 року у справі № 804/4097/18.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, згідно інформації ГУПФУ в Миколаївській області щодо страхувальника НТЦ «Квант», середньооблікова чисельність штатних працівників на НТЦ «Квант» з січня 2020 року та протягом 2020 року складала - 9 осіб.

Також, відповідно до «Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів» за 2020 рік, наданому до відділення Фонду, середньооблікова чисельність штатних працівників на НТЦ «Квант» склала 9 осіб.

Отже, у відповідності з нормативом місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, відповідач у 2020 році повинен був створити 1 робоче місце.

Однак, відповідного наказу по підприємству стосовно створення робочого місця, призначеного для працевлаштування особи з інвалідністю, відповідачем не надано.

Також, згідно листа Миколаївського міського центру зайнятості від 18.05.2021 року, НТЦ «Квант» інформацію про наявність вільних робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за формою звітності № 3-ПН «Інформацію про попит на робочу силу (вакансії)» в 2020 році не надавало.

Зазначені обставини жодним чином не спростовуються апелянтом в апеляційній скарзі.

Водночас, як у відзиві на позовну заяву, так і в поданій апеляційній скарзі, відповідач посилається на те, що ОСОБА_1 , який згідно наказу від 06.03.2019 року № 10 займав посаду старшого інженера-електрика НТЦ «Квант», встановлена третя група інвалідності згідно довідки МСЕК від 29.09.2020 року.

З огляду на викладене, відповідач вважає, що Фонд дійшов помилкового висновку про те, що ним не виконано норм з працевлаштування осіб з інвалідністю та про обов`язок подання звітів за формою № 3-ПН.

Відповідач зазначає, що на підприємстві у 2020 році працювала особа з інвалідністю, тобто, вільних місць не було, що виключає необхідність подання звітів щодо попиту на робочу силу.

В свою чергу, на думку відповідача, доводи Фонду, з якими погодився суд першої інстанції, щодо не виконання НТЦ «Квант» норм з працевлаштування осіб з інвалідністю з посиланням на те, що особа з інвалідністю працювала лише три місяці, не відповідають вимогам закону, здійснені з не вірним тлумаченням норм матеріального права.

Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно відхилені вказані доводи відповідача, з огляду на викладене.

Згідно п. 9 Інструкції щодо заповнення форми звітності № 10-ПОІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю», затвердженої наказом Міністерства соціальної політики України від 27 серпня 2020 року № 591 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13 жовтня 2020 року за № 1007/35290), дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність (рядок 02), та кількості осіб з інвалідністю, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, застосовується правило заокруглення до цілого: якщо після коми число від 1 до 4, заокруглення відбувається в бік зменшення, від 5 до 9 - в бік збільшення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно наказу НТЦ «Квант» від 06.03.2019 року № 10 ОСОБА_1 було прийнято на посаду старшого інженера-електрика.

У вересні 2020 року ОСОБА_1 була встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК від 29.09.2020 року.

До вересня 2020 року та протягом 2020 року відповідач не повідомляв центр зайнятості про наявність вакантної посади для працевлаштування осіб з інвалідністю та звіти за формою № 3-ПН не подавав.

Таким чином, оскільки протягом 2020 року відповідач не повідомляв центр зайнятості про наявність вакантної посади для працевлаштування осіб з інвалідністю та звіти за формою № 3-ПН не подавав, а працівнику відповідача ОСОБА_1 була встановлена група інвалідності лише у вересні 2020 року, тобто, особа з інвалідністю протягом 2020 року у відповідача працювала 3 місяці, відповідно середньооблікова кількість штатних працівників НТЦ «Квант», яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, складає 0 (1х3/12=0,25, з урахуванням математичного округлення 0), що повністю спростовує доводи відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги відповідача щодо середньооблікової кількості штатних працівників НТЦ «Квант», яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, - 1 особа.

Також, колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у нього обов`язку подавати звіти за формою № 3-ПН за 2020 рік, оскільки наведеними вимогами Закону № 5067-VI та затвердженого Порядку подання форми звітності № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» прямо передбачено, що на роботодавців покладено обов`язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми № 3-ПН за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії.

На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов`язок підприємства щодо створення нормативу робочого місця для працевлаштування інвалідів у кількості одного робочого місця відповідачем не виконано, оскільки наказу по підприємству стосовно створення відповідного робочого місця відповідачем не прийнято, останній взагалі не подавав звіти за формою № 3-ПН за 2020 рік з моменту наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) (не пізніше ніж через 3 робочі дні з дати відкриття вакансії), а працівнику відповідача ОСОБА_1 була встановлена група інвалідності лише у вересні 2020 року.

Такі висновки суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 813/3047/18, від 13 липня 2020 року у справі № 804/4097/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 1.380.2019.003534.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 240, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Колективного підприємства хозрахунковий науково-технічний центр «Квант» залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 17.02.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: О.А. Шевчук

Суддя: І.О. Турецька