Справа № 440/10009/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: М.В. Довгопол
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 р. Справа № 440/10009/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Судді-доповідача Ральченка І.М.,

Суддів: Катунова В.В. , Бершова Г.Є. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України) на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 по справі № 440/10009/21

за позовом ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України)

до Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги

про визнання дій протправними та забов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги при прийнятті наказу Центру №1234 від 29.07.2021 та доручення №576 від 04.08.2021, та визнати неправомірними наказ Центру №1234 від 29.07.2021 та доручення №576 від 04.08.2021;

- визнати протиправними дії Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про відмову в розгляді заяви ОСОБА_1 від 14.07.2021 та про відмову у призначенні захисника для надання правової допомоги, яка полягає у складенні документів процесуального характеру, зокрема до Вищої ради правосуддя: дисциплінарної скарги щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_2 за протиправні дії, бездіяльність та винесення завідомо неправосудного судового рішення - ухвали суду від 02.07.2021 по справі №554/11727/15-к (Пр№1КС/554/9778/2021), у кримінальному провадженні №00001358 у рамках к/с №04580007 за його обвинуваченням; 2 клопотання про витребування доказів, інші заяви та клопотання, необхідні для подання даної дисциплінарної скарги;

- зобов`язати Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги розглянути заяву від 14.07.2021 №П-1558 та призначити захисника для складення документів процесуального характеру до Вищої ради правосуддя;

- стягнути з Полтавського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 7 000,00 грн.

До позовної заяви позивачем було надано клопотання про звільнення від сплати судового збору, в обґрунтування якого зазначено, що він тривалий час перебуває в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань №23", не залучається до суспільно корисної праці, доходів не має, на підтвердження чого надав довідку Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)" про відсутність доходів.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 16.09.2021 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву повернуто позивачу.

Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає про не врахування судом першої інстанції наданих позивачем довідок, які підтверджують відсутність можливості позивача працювати та отримувати дохід, що позбавляє позивача можливості сплатити судовий збір.

Полтавський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - відповідач) не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали шляхом надання документа про сплату судового збору у розмірі 1 816,00 грн.

Копію зазначеної ухвали отримано позивачем 10.09.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

21.09.2021 до Полтавського окружного адміністративного суду на виконання ухвали суду від позивача надійшла заява про звільнення від сплати судового збору, листи Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 22.01.2021, від 09.07.2021.

В заяві про звільнення від сплати судового збору зазначено, що позивач знаходиться в місці позбавлення волі - Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)" та не має на рахунках коштів для оплати судового збору, до праці не залучався, доходів не отримує, про що свідчать листи Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 22.01.2021, від 09.07.2021.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано до суду належних на допустимих доказів на підтвердження того, що розмір судового збору (1816 грн.) за подання даної позовної заяви перевищує 5 відсотків розміру річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік, тобто за 2020 рік, а надані позивачем довідки підтверджують лише факт не отримання ним заробітку у 2020-2021 роках в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)", тоді як поняття доходу є значно ширшим, ніж поняття заробітна плата. Позивачем не надано до суду й доказів на підтвердження наявності будь-яких з інших умов, визначених частиною 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", за яких у суду виникає право звільнити особу від сплати судового збору.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС УКраїни) суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 3 ст. 161 КАС України до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, кожна особа має право звернутись до суду з метою захисту своїх порушених прав, свобод та інтересів, шляхом подання адміністративного позову, сформованого з дотриманням вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу.

Недотримання вказаної вимоги має наслідком залишення судом адміністративного позову без руху.

У свою чергу, не усунення недоліків адміністративного позову, визначених ухвалою про залишення адміністративного позову без руху, має наслідком прийняття судом ухвали про повернення адміністративного позову.

Як встановлено судовим розглядом, підставою повернення адміністративного позову ОСОБА_1 стали висновки суду першої інстанції щодо не усунення позивачем недоліків адміністративного позову, а саме ненадання доказів сплати судового збору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Частиною другою цієї статті передбачено, що з цих підстав суд може звільнити від сплати судового збору.

Отже, ч.1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суду надано право звільнити особу від сплати судового збору за наявності відповідної умови, зокрема передбаченої у пункті 1.

Водночас, суд вирішуючи питання про залишення позовної заяви без руху чи повернення позовної заяви, якщо позивач, на виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху надав суду відповідні докази, які вказують на наявність умов для звільнення від сплати судового збору, повинен оцінити ці умови з позиції належності та достатності доказів, які цю умову засвідчують, про що у мотивувальній частині зробити відповідні висновки.

Відповідно до частин 1, 4 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви та на виконання вимог ухвали суду надавалися клопотання про звільнення від сплати судового збору, до яких додавалися листи Державної установи "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)" на адвокатські запити від 22.01.2021, від 09.07.2021, якими підтверджено, що у засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_1 доходи за 2020-2021 роки відсутні, у зв`язку з проведенням ремонтних робіт відсутня можливість надати роботу засудженим до довічного позбавлення волі.

Разом з тим, суд першої інстанції не з`ясував чи має позивач реальну можливість працювати та отримувати дохід з огляду на його статус засудженого до довічного позбавлення волі, не надав належної оцінки листу ДУ " Полтавська установа виконання покарань (№23)" від 09.07.2021, в якому зазначено про неможливість надати роботу засудженим до довічного позбавлення волі, з огляду на проведення ремонтних робіт, отже дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Частиною 1 статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що визначення майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Визначальним чинником, який дає підстави для застосування статті 8 Закону України «Про судовий збір» законодавець пов`язав із поняттям "майнового стану сторони".

Проте, в такій редакції поняття "майнового стану сторони" є оціночним в кожній окремій справі.

Дослідивши надані позивачем докази в підтвердження скрутного майнового стану, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у позивача, станом на час звернення до суду, коштів для сплати судового збору за подання позовної заяви у визначеному законом розмірі.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 28 листопада 2013 року № 12-рп/2013 зазначив, що "гарантією реалізації права на судовий захист в аспекті доступу до правосуддя є встановлення законом помірного судового збору для осіб, які звертаються до суду.

Враховуючи положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення від 19.06.2001 року у справі "Креуз проти Польщі", сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Колегія суддів враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у справі "Беллет проти Франції", згідно якої, стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції надто формально підійшов до вирішення питання про майновий стан позивача, а тому, передчасно повернув позовну заяву позивачу, позбавивши його, таким чином, права на судовий захист.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, з огляду на що ухвала суду підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст. ст. 312, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (Державна установа "Полтавська установа виконання покарань №23" Міністерства юстиції України) - задовольнити.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.09.2021 по справі № 440/10009/21 скасувати.

Справу № 440/10009/21 направити до Полтавського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Г.Є. Бершов