Справа № 420/15575/21
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

при секретарі: Куртій Д.О.

сторін:

позивач: ОСОБА_1 (представник за довіреністю)

відповідач: Росохата Д.І. (в порядку самопредставництва)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, Новопечерський пров. 3, корпус 2; 3), Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря (65114, Одеська область, м. Одеса, 12-А Лінія 6-ї станції Люстдорфської дороги, буд. 22; ) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019р. по 18.07.2021р. у розмірі 325463,50 грн., -

На підставі ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 13 січня 2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться справа за позовною заявою ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції України, Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, в якій позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.11.2021р. (вх. № ЕП/30502/21 від 08.11.2021р.), просить:

визнати протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції України щодо невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019 р. до 03.06.2021р. у розмірі 308063,50 грн.;

стягнути з Державної екологічної інспекції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 04.06.2021р. по 18.07.2021р. у розмірі 17400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 31.10.2016 склав присягу державного службовця та згідно наказу Державної екологічної інспекції України №432-о від 31.10.2016р. призначений на посаду начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря. Згідно наказу Державної екологічної інспекції України № 106-о від 17.04.2019р. позивача звільнено із вказаної посади з 22.04.2019р. на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019р. у справі № 420/3536/19 позивача поновлено на посаді. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020р. у справі № 420/3536/19 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято рішення про відмову в задоволенні позову. Постановою Верховного Суду від 03.06.2021р. у справі №420/3536/19 скасовано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020р. у справі № 420/3536/19; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019р. у справі № 420/3536/19 змінено в частині викладення мотивувальної частини, в іншій частині рішення залишено без змін. Таким чином, рішенням суду встановлено факт незаконного звільнення позивача згідно наказу Державної екологічної інспекції України № 106-о від 17.04.2019р. У подальшому позивач звернувся із заявою до Державної екологічної інспекції України про виконання рішення в частині поновлення на посаді та виплати компенсації за час вимушеного прогулу. Проте, до теперішнього час відповідачем не здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відтак, позивач вважає, що наявні підстави для стягнення з Державної екологічної інспекції України на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019 р. до 03.06.2021р. у розмірі 308063,50 грн. та середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі за період з 04.06.2021р. по 18.07.2021р. у розмірі 17400,00 грн.

Від Державної екологічної інспекції України надійшов відзив на позовну заяву (вх. № ЕП/26946/21 від 05.10.2021р.), в якому в обґрунтування правової позиції зазначено, що ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019р. у справі №420/3536/19 позовні вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 240 КАС України у зв`язку з поданням позивачем клопотання про залишення позову в частині позовних вимог. Відтак, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019р. у справі № 420/3536/19 визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України від 17.04.2019 №106-0 Про звільнення ОСОБА_2 ; поновлено ОСОБА_2 па посаді начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря з 23.04.2019 р. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019р. у справі № 420/3536/19, постанови Верховного Суду від 03.06.2021р. у справі № 420/3536/19, наказом Державної екологічної інспекції України № 93-тр/р від 19.07.2021р. ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря з 23.04.2019 р. Також відповідач послався на зловживання позивачем своїми процесуальними правами у зв`язку з наявністю у провадженні Одеського окружного адміністративного суду справи № 420/7807/19, в межах якої вирішувався спір, зокрема щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

03.11.2021р. (вх. № ЕП/30155/21) від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 02.09.2021р. прийнято до розгляду позовну заяву; відкрито провадження в адміністративній справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Ухвалою від 07.10.2021р. призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії проведення підготовчого засідання; призначено підготовче засідання по справі на 28.10.2021 р.

Ухвалою суду від 28.10.2021 р., яка занесена до протоколу засідання, у підготовчому засіданні оголошено перерву до 08.11.2021р.

Ухвалою суду від 01.11.2021р. призначено розгляд справи 08.11.2021р. о 12 год. 00 хв. в режимі відеоконференції за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon».

Ухвалою суду від 08.11.2021р. продовжено строк підготовчого провадження по справі на тридцять днів; відкладено підготовче засідання по справі на 02.12.2021 р.

Ухвалою суду від 02.12.2021 р., яка занесена до протоколу засідання, залучено до участі у справі в якості другого відповідача Державну екологічну інспекцію Північно-Західного регіону Чорного моря; підготовче засідання відкладено на 15.12.2021 р.

Ухвалою суду від 15.12.2021 р., яка занесена до протоколу засідання, підготовче провадження в адміністративній справі закрито; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 11.01.2022 р.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Наказом Державної екологічної інспекції України №432-о від 31.10.2016р. ОСОБА_2 призначений на посаду начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря.

Наказом Державної екологічної інспекції України № 106-о від 17.04.2019р. позивача звільнено із вказаної посади з 22.04.2019р. на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019р. у справі № 420/3536/19 адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна екологічна інспекція Північно-Західного регіону Чорного моря, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення моральної шкоди задоволено частково: визнано протиправним та скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №106-0 від 17.04.2019 р. «Про звільнення ОСОБА_2 »; поновлено ОСОБА_2 па посаді начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря з 23.04.2019 р.; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря з 23.04.2019 року.

Наказом Державної екологічної інспекції України № 365-о від 12.11.2019р. «Про поновлення ОСОБА_2 » на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019р. у справі № 420/3536/19 скасовано наказ Державної екологічної інспекції України №106-0 від 17.04.2019 р.; поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря з 23.04.2019 р. (а.с. 146).

Наказом Державної екологічної інспекції України №367-о від 13.11.2019р. «Про звільнення ОСОБА_2 » звільнено позивача з посади начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря 18.11.2019р. відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» (а.с. 147).

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 р. у справі №420/3536/19 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 р. скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

Наказом Державної екологічної інспекції України №36-о від 04.02.2020р. на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 р. у справі №420/3536/19 скасовано накази Державної екологічної інспекції України № 365-о від 12.11.2019р. «Про поновлення ОСОБА_2 » та 367-о від 13.11.2019р. «Про звільнення ОСОБА_2 » (а.с. 148).

Постановою Верховного Суду від 03.06.2021 р. у справі №420/3536/19 постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 р. скасовано, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 р. у справі № 420/3536/19 змінено в частині мотивів, викладено їх у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 р. залишено без змін.

Наказом Державної екологічної інспекції України № 93-тр/р від 19.07.2021р. скасовано наказ Державної екологічної інспекції України № 106-о від 17.04.2019 р. (а.с. 27-28).

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1).

За таких обставин суд дійшов висновку про підсудність позовної заяви ОСОБА_2 Одеському окружному адміністративному суду.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 233, ч. 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено в Законі України "Про державну службу" від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII , в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно ч.1 ст.3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно ст. 50 Закону № 889-VIII держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з: 1) посадового окладу; 2) надбавки за вислугу років; 3) надбавки за ранг державного службовця; 6) премії (у разі встановлення).

Частинами 1-3 ст. 5 Закону № 889-VIII передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з п.34 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 Рішення від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява №40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Отже, безперечним є обов`язок роботодавця сплатити незаконно звільненому працівнику середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Разом з цим, при поновленні позивача на посаді в органах національної поліції відповідачем не приймалося рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За приписами ч.1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач згідно наказу Державної екологічної інспекції України №432-о від 31.10.2016р. призначений на посаду начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря головного державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Чорного моря.

Згідно наказу Державної екологічної інспекції України № 106-о від 17.04.2019р. ОСОБА_2 звільнено із вказаної посади з 22.04.2019р. на підставі п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом Державної екологічної інспекції України № 93-тр/р від 19.07.2021р. на виконання постанови Верховного Суду від 03.06.2021 р. у справі №420/3536/19, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 р. у справі № 420/3536/19, відповідачем скасовано наказ Державної екологічної інспекції України № 106-о від 17.04.2019 р.

Таким чином, наявні підстави вважати періодом вимушеного прогулу - період з 23.04.2019р. по 03.06.2021р.

Відповідачами не заперечується, що ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019р. по 03.06.2021р. не виплачено.

Так, відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами ч. 2 ст.235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Отже, виходячи з аналізу зазначених норм законодавства, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а враховуючи незаконне звільнення позивача, що встановлено судовим рішенням в іншій справі, він має право на отримання середнього заробітку за період, на який його було позбавлено можливості працювати та отримувати заробітну плату за свою роботу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 р. у справі № 420/3536/19, зміненим постановою Верховного Суду від 03.06.2021 р., встановлено факт незаконного звільнення позивача з посади, яку він обіймав, що й послугувало підставою для скасування наказу Державної екологічної інспекції України №106-0 від 17.04.2019 р. «Про звільнення ОСОБА_2 ».

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що питання щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом під час розгляду справи № 420/3536/19 не вирішувалось.

Згідно ч.4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, Одеський окружний адміністративний суд при прийнятті рішення від 29.08.2019 р. у справі № 420/3536/19 допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря з 23.04.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч.2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, з урахуванням рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 р. у справі № 420/3536/19, постанови Верховного Суду від 03.06.2021 р. у справі № 420/3536/19 позивач є поновленим на посаді начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря з 23.04.2019 р.

Відтак, суд не погоджується з твердженнями відповідача про відсутність правових підстав для виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019р. по 03.06.2021р., оскільки вони порушують встановлені Конституцією України гарантії щодо незаконного звільнення та своєчасного одержання винагороди за працю.

Оскільки при поновленні позивача на роботі за наказом № 93-тр/р від 19.07.2021р., йому не виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу, позовні вимоги ОСОБА_2 у вказаній частині є обґрунтованими.

За змістом ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року (далі Порядок №100).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 пункту 2 розділу IІ Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

За змістом пункту 5 розділу IV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Відповідно до п. 8 розділу IV Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим або другим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

За змістом п. 2 розділу ІІ Порядку №100, якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

З аналізу п.п.2-5 Порядку №100 вбачається, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За змістом п.10 Порядку №100 до внесених змін від 12.12.2020р. передбачав наступне: у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

09.12.2020р. постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1213 внесені зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 (набрали чинності 12.12.2020р.).Зокрема, виключено п.10 вищевказаного Порядку, який передбачав необхідність проведення коригування виплат при підвищенні посадових окладів.

Тобто, змінами внесеними Постановою № 1213 до Порядку № 100, зокрема виключено з 12.12.2020р. норму щодо застосування коефіцієнту коригування при обчисленні середньої заробітної плати у разі підвищення тарифних ставок (посадових окладів) у розрахунковому періоді чи у періоді збереження середньої заробітної плати.

Статтею 58 Конституції України закріплено один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Рішенням Конституційного Суду України у справі №1-7/99 від 09.02.1999р. щодо офіційного тлумачення положення ч.1 ст. 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Тобто, до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, коефіцієнт коригування заробітної плати при підвищенні посадових окладів застосовується до 12.12.2020 р.

Судом встановлено, що у період з 23.04.2019 р. по 03.06.2021 р. загальна кількість вимушеного прогулу становить 528 днів.

Судом встановлено, що посадовий оклад позивача, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №15 від 18.01.2017р. «Питання оплати праці працівників державних органів» у період з 23.04.2019р. по 31.12.2019р. становить 10990 грн., у період з 01.01.2020р. по 03.06.2021р. 12000,00 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача для оплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу становитиме: у період з 23.04.2019р. по 31.12.2019р. 549,50 грн. (10990,00 грн. х 2 місяці=21980,00 грн.) : 40 робочих днів; у період з 01.01.2020р. по 03.06.2021р. 600,00 грн.

Розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019р. по 31.12.2019р. становить 95063,50 грн. (549,5 грн. (середньоденна заробітна плата)х 173 (кількість днів вимушеного прогулу); за період 01.01.2020р. по 03.06.2021р. 213000,00 грн. (600,00 грн. х 355 (кількість днів вимушеного прогулу).

Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за період 23.04.2019р. по 03.06.2021р. становить 308063,50 грн.

Згідно з частиною першою статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною 2 ст. 14 КАС України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 371 КАС України встановлено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Отже, законодавством передбачено обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Верховний Суд у постанові від 24.01.2019 року звернув увагу, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Частинами першою, другою та сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини першої статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Так, норма статті 236 КЗпП України передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових правовідносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника та не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Тобто, положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання заробітної плати чи неможливості працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.07.2018 у справі № 552/3404/17, від 05.09.2019 у справі № 816/943/17, від 10.01.2020 у справі №340/1218/19.

Вказана норма передбачає обов`язок власника, а у сфері публічно-правових відносинах - суб`єкта владних повноважень, виплатити працівникові середній заробіток або різницю в заробітку за весь час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Отже, обов`язок виплатити середній заробіток за час затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі, є видом відповідальності роботодавця за дії, пов`язані із такою затримкою.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Положення статті 236 КЗпП України встановлюють відповідальність роботодавця у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника з метою компенсації йому втрат від неотримання зарплати чи неможливості працевлаштування. Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є обов`язком роботодавця, який реалізується шляхом видання відповідного наказу або розпорядження про таке поновлення.

При цьому, чинне законодавство не вимагає від працівника, якого незаконно звільнено із займаної посади, вчинення додатково певних дій щодо спонукання роботодавця на прийняття наказу про поновлення його на посаді. Водночас, прийняття наказу про поновлення працівника, незаконно звільненого з роботи, є обов`язком роботодавця в силу обов`язковості судового рішення, яке підлягає негайному виконанню.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суд має встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Як встановлено судом, постановою Верховного Суду від 03.06.2021 р. у справі №420/3536/19 постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2020 р. скасовано, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 р. у справі № 420/3536/19 змінено в частині мотивів, виклавши їх у редакції цієї постанови. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29.08.2019 р. залишено без змін.

Наказом Державної екологічної інспекції України № 93-тр/р від 19.07.2021р. скасовано наказ Державної екологічної інспекції України № 106-о від 17.04.2019 р. (а.с. 27-28).

Відповідачем не заперечується вищевказана обставина щодо дати фактичного виконання рішення суду у справі № 420/3536/19 саме 19.07.2021р.

Таким чином, періодом затримки виконання рішення про поновлення позивача на роботі є період з 04.06.2021 р. по 18.07.2021 р.

Таким чином, середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на роботі (постанови Верховного Суду від 03.06.2021 р. у справі №420/3536/19) за період з 04.06.2021 р. по 18.07.2021 р. становить 17400,00 грн. (600,00 грн. (середньоденна заробітна плата) х 29 (кількість днів затримки виконання рішення).

При вирішенні спору судом враховано, що позивач проходив службу па посаді начальника Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря, та заробітна плата йому виплачувалась Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря, тому виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019р. по 03.06.2021р., середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 04.06.2021 р. по 18.07.2021 р. має бути проведена відповідно Державною екологічною інспекцією Північно-Західного регіону Чорного моря.

Суд відхиляє та вважає безпідставними твердження відповідача щодо зловживання позивачем своїми процесуальними правами у зв`язку з наявністю у провадженні Одеського окружного адміністративного суду справи № 420/7807/19, оскільки в межах вказаної справи не було вирішено спору щодо невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019р. по 03.06.2021р., середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 04.06.2021 р. по 18.07.2021 р. Самостійно відповідач виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019р. по 03.06.2021р., середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 04.06.2021 р. по 18.07.2021 р. не проводив.

Відтак, враховуючи неведене, аналізуючи норми чинного законодавства та встановлені судом обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльності Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря щодо невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019р. по 03.06.2021р., середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 04.06.2021 р. по 18.07.2021 р.; стягнення з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 23.04.2019р. по 03.06.2021р. у розмірі 308063,50 грн. (триста вісім тисяч шістдесят три гривні 50 коп.); стягнення з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період 03.06.2021р. по 18.07.2021р. у розмірі 17400,00 грн. (сімнадцять тисяч чотириста гривень 00 коп.).

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції України (01042, м. Київ, Новопечерський пров. 3, корпус 2; 3), Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря (65114, Одеська область, м. Одеса, 12-А Лінія 6-ї станції Люстдорфської дороги, буд. 22; ) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019р. по 18.07.2021р. у розмірі 325463,50 грн., - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря щодо невиплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.04.2019р. по 03.06.2021р., середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 04.06.2021 р. по 18.07.2021 р.

Стягнути з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 23.04.2019р. по 03.06.2021р. у розмірі 308063,50 грн. (триста вісім тисяч шістдесят три гривні 50 коп.).

Стягнути з Державної екологічної інспекції Північно-Західного регіону Чорного моря на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 03.06.2021р. по 18.07.2021р. у розмірі 17400,00 грн. (сімнадцять тисяч чотириста гривень 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 31.03.2022р. після виходу з лікарняного.

Суддя: Самойлюк Г.П.