Справа № 200/16330/21
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року Справа№200/16330/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної казначейської служби України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства охорони здоров`я (надалі Мінохорониздоров`я, відповідач), за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державної казначейської служби України, про визнання протиправними дій щодо ненадання у належний законом спосіб відповіді на скаргу та зобов`язання надати у належний згідно закону спосіб обґрунтовану відповідь на скаргу, яка була направлена листом від 14.04.2021 року, стягнення нанесеної моральної шкоди в грошовому еквіваленті розміром 6000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.04.2021 року позивач звернувся до відповідача листом із вимогами про проведення службової перевірки фактів, що були викладені у скарзі щодо притягнення винних осіб до відповідальності за розголошення інформації про медичну таємницю покійної бабусі позивача ОСОБА_2 та компенсувати нанесену позивачу моральну шкоду, яку він зазнав від незаконних дій відповідача. Проте, листом від 18.05.2021 року відповідач повідомив позивача про подовження терміну розгляду звірення до 29.05.2021 року включно. Однак, станом на день подання позову (19.11.2021) відповідач жодним чином не надав позивачу ґрунтованої відповіді на скаргу, чим вдруге порушив його права, а тому просить у судовому порядку визнати такі дії протиправними, зобов`язати надати відповідь на скаргу та стягнути моральну шкоду у розмірі 6000 грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року відкрито провадження у справі № 200/16330/21, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 січня 2022 року продовжено Міністерству охорони здоров`я строк для надання відзиву на позовну заяву та доказів по справі.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, відповідно до паспорту громадянина України (а.с. 13-16).

Як вбачається з позовної заяви, ІНФОРМАЦІЯ_2 в Медичному центрі «Універсальна клініка «Оберіг» ТОВ «Капитал» померла бабуся позивача ОСОБА_2 . За фактом смерті ОСОБА_2 порушено кримінальну справу, в рамках якої проведено комісійну судово-медичну експертизу, яка визнала причинно-наслідковий зв`язок між діями лікаря ОСОБА_3 та смертю покійної.

Так, під час участі позивача в процесуальних діях в межах кримінального провадження позивачу стало відомо, що адвокати Мірошниченка Є.Ю. звертались до МОЗ України із адвокатським запитом щодо звернень позивача та його родини з приводу зазначених фактів, зокрема, звернення від 21.01.2019 року.

Згідно листу відповідача від 11.03.2021 року, в апараті МОЗ України було зареєстровано звернення адвоката Качана Володимира Мартиновича від 01.02.2021, тому відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокату Качану В.М. було надано копію наказу МОЗ України від 18.03.2019 року №25-Адм «Про проведення клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування», копію висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування ОСОБА_2 в умовах МЦ «Універсальна клініка «Оберіг» від 20.03.2019 року, копію скарги ОСОБА_1 від 21.01.2019 №Ш-702 на висновок КЕК Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (а.с. 22).

14.04.2021 року позивач звернувся до відповідача зі скаргою про проведення службової перевірки фактів, що були викладені у скарзі щодо притягнення винних осіб до відповідальності за розголошення інформації про медичну таємницю покійної бабусі позивача ОСОБА_2 та компенсувати нанесену позивачу моральну шкоду, яку він зазнав від незаконних дій відповідача (а.с. 18-21, 23-24).

Листом від 18.05.2021 року відповідач повідомив позивача, що відповідно до ст. 20 Розділу ІІ Закону України «Про звернення громадян» термін розгляду звернення позивача подовжується до 29.05.2021 (а.с. 12).

Доказів надання відповіді на скаргу позивача від 14.04.2021 року суду не надано.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів визначає Закон України «Про звернення громадян». Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Частиною першою статті 1 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Так, зокрема, скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про звернення громадян" звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань. Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне). Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення). У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

На підставі частин першої, третьої статті 7 Закону України "Про звернення громадян" звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Як вбачається з приписів частин 1, 3, 4 статті 15 Закону України "Про звернення громадян", органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 18 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, зокрема, бути присутнім при розгляді заяви чи скарги та одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Частиною першою статті 20 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, зокрема, зі скаргами, які мають бути об`єктивно, всебічно і вчасно перевірені та відповідь на які має бути надана у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Поряд з цим, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09.04.2014 № 253, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 7 травня 2014 р. за № 482/25259, затверджено Порядок розгляду звернень громадян у Міністерстві охорони здоров`я України (далі - Порядок).

Розділом УІ Порядку встановлені строки розгляду звернень громадян, відповідно до якого:

1. Звернення громадян розглядаються у строки, передбачені статтею 20 Закону України "Про звернення громадян".

2. Строк розгляду пропозицій, заяв та скарг обчислюється в календарних днях, починаючи від дати реєстрації, з якої починається строк, до дня присвоєння реєстраційного індексу листу-відповіді та направлення його заявнику. Якщо останній день строку розгляду звернення припадає на неробочий день, то останнім днем строку розгляду вважається перший після нього робочий день.

3. Звернення, взяті на контроль, виконуються в строки, встановлені контролюючим органом або керівництвом МОЗ України.

4. Якщо порушені у зверненні питання не входять до компетенції МОЗ України, відповідальний за розгляд структурний підрозділ МОЗ України у 5-денний строк надсилає його за належністю відповідному органу, установі чи посадовій особі, про що інформує громадянина, який подав звернення.

5. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення, воно також у 5-денний строк повертається заявникові з відповідними роз`ясненнями.

За результатами розгляду звернень громадян даються письмові відповіді (п. 1 ч. 2 Розділу ІІІ Порядку).

Так, листом від 18.05.2021 року відповідач повідомив позивача, що відповідно до ст. 20 Розділу ІІ Закону України «Про звернення громадян» термін розгляду звернення позивача подовжується до 29.05.2021.

Проте, позивачеві так і не надано у встановлений законом строк відповідь на його скаргу, докази надсилання відповіді на звернення у суду відсутні.

Тому, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність з цього питання, а у суду наявні підстави для зобов`язання Міністерство охорони здоров`я України надати запитувану позивачем інформацію, яка містяться у скарзі від 14.04.2021 року з дотриманням вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 6000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

На підставі п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно нормам чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У відповідності до пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На думку суду, встановлені у справі обставини безумовно доставляють позивачу моральних переживань, а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є цілком ґрунтовними.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) (п. 57).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує, в тому числі з бездіяльністю відповідача, що виразилися у ненаданні відповіді на його скаргу від 14.04.2021 року, щодо якої суд дійшов висновку про її протиправність.

Отже існують обґрунтовані правові підстави для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди, яку було завдано.

Що стосується факту завдання моральної шкоди, то позивач зазнав негативних емоцій, змістом яких є занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Суд вважає, що з урахуванням вразливого соціального стану позивача, негативні емоції, викликані протиправними діями відповідача, досягли рівня страждання (у розумінні ст. 23 ЦК України), а отже моральну шкоду було завдано.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, в тому числі з урахуванням категорії справи та задоволення позову, суд виходить з засад розумності та справедливості, та вважає, що достатнім відшкодуванням таких втрат в даному випадку є сума у розмірі 3000,00 грн.

Отже, наведена позовна вимога позивача підлягає задоволенню частково.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи до уваги, що позов задоволено частково, у порядку ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн., з відповідача підлягає стягненню 817,20 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної казначейської служби України, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Міністерства охорони здоров`я України щодо ненадання відповіді на скаргу ОСОБА_1 від 14.04.2021 року.

3. Зобов`язати Міністерство охорони здоров`я України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7) надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) запитувану інформацію, яка містяться у скарзі від 14.04.2021 року, з дотриманням вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків суду.

4. Стягнути з Міністерства охорони здоров`я України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства охорони здоров`я України (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Грушевського, 7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 817 (вісімсот сімнадцять) гривень 20 копійок.

Повний текст рішення складено та підписано 17 лютого 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко