Справа № 160/24364/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-02-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
03 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни, в якій просить:
визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни щодо не зняття арештів з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль»;
зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллу Вікторівну зняти арешти з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки на ньому знаходяться кошти, на які заборонено звертати стягнення згідно з Законом України «Про виконавче провадження»;
стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в повному обсязі, суму судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) та суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).
В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. в межах виконавчого провадження №67058202 винесено постанову про арешт коштів ОСОБА_1 , якою накладемо арешт на рахунок боржника № НОМЕР_3 відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» для отримання зарплатних виплат.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. щодо відмови у знятті арештів з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль», чим порушено його конституційні права, оскільки останній позбавлений можливості отримувати зарплатні виплати, у зв`язку із чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у порядку визначеному ст.287 КАС України.
В межах виконавчого провадження №67058202 приватним виконавцем Овсієнко А.В. винесено постанову про арешт коштів боржника від 06.10.2021 року.
В межах виконавчого провадження №67058301 приватним виконавцем Овсієнко А.В. винесено постанову про арешт коштів боржника від 06.10.2021 року.
Зазначеними постановами приватний виконавець Овсієнко А.В. постановила накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника.
Вказані постанови приватний виконавець винесла на підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», де вказано, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Таким чином, виходячи з приписів ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець Овсієнко А.В. винесла постанови про арешт коштів боржника у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».
Крім того, відповідно до ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають па рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення, на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
У постановах про накладення арешту на кошти боржника від 06.10.2021 року зазначено наступне: «накласти арешт на кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику».
Тобто, приватний виконавець вказаними постановами визначила банківським установам, які виконують постанови виконавця, порядок виконання зазначених постанов з урахуванням обмежень, визначених законодавством.
Таким чином, наведеними законодавчими положеннями обмежено право виконавця в частині накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення, на які заборонено законом.
Водночас, визначено обов`язок Банку повернути постанову, якщо рахунок мас спеціальний режим використання або на грошові кошти, на які заборонено звертати стягнення.
У зв`язку з прийняттям АТ «Райффайзен Банк Аваль» постанови про арешт коштів боржника, в межах виконавчого провадження №67058202, картковий рахунок № НОМЕР_1 не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.
У зв`язку з прийняттям АТ «Райффайзен Банк Аваль» постанови про арешт коштів боржника, в межах виконавчого провадження №67058301, картковий рахунок № НОМЕР_1 не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Законом України «Про виконавче провадження» не заборонено звертати стягнення на грошові кошти боржника, у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження.
У відповідності до п.3 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» 08.10.2021 приватним виконавцем надіслано платіжну вимогу на примусове списання коштів до АТ «Банк Форвард».
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .
Відповідно до зазначених постанов про арешт коштів, фінансові установи зобов`язано накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.
У рамках виконавчих проваджень №67058202, №67058301 було накладено арешти на банківський рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль».
29 жовтня 2021 року представник позивача звернувся на електронну адресу приватного виконавця із запитом про надання доступу до виконавчих проваджень та із заявою про зняття арешту з рахунку № НОМЕР_3 в АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки на ньому знаходяться кошти, на які заборонено звертати стягнення згідно із Законом України «Про виконавче провадження», з наданням документів на підтвердження факту того, що на цьому рахунку знаходиться заробітна плата позивача, а саме:
- довідку ТОВ "АТБ-Маркет" №8607/С/ВНЗП, згідно зарплатного договору №290813289/305653 від 04.03.2016 року, яка видана з місця роботи ОСОБА_1 ;
- виписку АТ «Райффайзен Банк Аваль» з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 з 01.05.2021 року по 26.10.2021 року.
Приватним виконавцем розглянуто заяву та направлено відповідь від 05 листопада 2021 року засобами електронного зв`язку на електронну адресу представника, де вказано, що арешт з карткового рахунку № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль», буде знято у разі надходження довідки від банківської установи.
20 листопада 2021 року представник позивача повторно звернувся до приватного виконавця Овсієнко А.В. із адвокатським запитом про зняття арештів з рахунку ОСОБА_1 та повторно повідомив відповідача, що в рамках вищевказаних виконавчих проваджень було накладено арешти на всю заробітну плату позивача на рахунку в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
За результатом розгляду листом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллою Вікторівною від 25 листопада 2021 року вих.№67058202,67058301 було повідомлено представника позивача, що відповідно до ст.8 ЗУ «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, та про неможливість зняття арештів у зв`язку із відсутністю правових підстав для цього.
ОСОБА_1 вважає протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. щодо відмови у знятті арештів з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль», чим порушено його конституційні права, оскільки останній позбавлений можливості отримувати зарплатні виплати, у зв`язку із чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України від 02.06.2016 №1403-VIII, Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України «Про виконавче провадження».
За правилами ч.ч.1,2 ст.24 Закону №1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Згідно із п.4 ч.2 ст.23 Закону №1403-VIII передбачено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Відповідно до ч.ч.1,2,6 ст.25 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що і Закон України «Про виконавче провадження» і Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначають вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження.
При цьому, право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.
Отже, у разі якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.
Приписами ч.5 ст.24 Закону №1404-VIII встановлено, що для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Згідно із п.1 ч.1 ст.26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (ч.3 ст.26 Закону № 1404-VIII).
Підставою для відкриття виконавчого провадження стало зазначення АТ «Форвард Банк» у заяві про примусове виконання наявності у позивача майна у м.Києві, а саме, рахунку в АТ «Банк Форвард», яке знаходиться у м.Києві.
Суд зазначає, що відповідно до ч.3.1 ст.3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що кошти існують у готівковій формі (грошових знаків) або у безготівковій формі (записів на рахунках у банках).
Згідно з частинами 6.1, 6.2 статті 6 вказаного Закону банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
Безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України «Про виконавче провадження», у якому йдеться про «кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках».
Вище вказана правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.09.2018 у справі №905/3542/15.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Системний аналіз норм свідчить, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених Законом випадках приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у випадках: або за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або за місцезнаходженням майна боржника. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.
Судом встановлено, що місце проживання позивача ОСОБА_1 зареєстровано з 30.05.2011 року за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 щодо реєстрації місця проживання (сторінка 13).
Проте, з наявних у справі доказів вбачається лише наявність рахунку у позивача, тоді як будь-яких відомостей про наявність на цьому рахунку грошових безготівкових коштів (майна) відповідачем не надано, матеріали справи не містять.
Лист представника стягувача, в якому зазначено про наявність власних коштів, суд не приймає у якості доказу, оскільки у цьому листі не зазначено розмір власних коштів та не надано виписку з вказаного рахунку про залишок коштів, який підтверджує наявність власних коштів боржника.
Тобто, на момент відкриття виконавчого провадження та прийняття спірних постанов по ВП №67058202 та ВП №67058301 у позивача було відсутнє будь-яке майно, у тому числі, грошові кошти, які б знаходились в межах виконавчого округу відповідача.
Натомість у виконавчому документі чітко зазначено адресу боржника та його місце роботи (у нашому випадку ТОВ "АТБ-Маркет"), проте приватний виконавець вказані відомості під час відкриття виконавчого провадження не врахував, а надав перевагу не підтвердженим відомостям, вказаним у заяві про примусове виконання рішення.
Оскільки діяльність приватного виконавця Овсієнко А. В. поширюється на місто Київ, прийняття до примусового виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 коштів вчинено з порушенням місця виконання виконавчого документа.
Згідно із ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з відомостями Єдиного реєстру приватних виконавців України діяльність приватного виконавця Овсієнко А. В. поширюється на місто Київ.
Отже, дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва щодо прийняття до примусового виконання виконавчого документа, відкриття виконавчого провадження та прийняття постанов про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якими накладено арешт на рахунок боржника № НОМЕР_3 відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль» у межах виконавчих проваджень №670582020 та №67058301, є протиправними.
Згідно з ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.
Відповідно до абзацу 2 частини 2 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Слід зазначити, що після зарахування заробітної плати на картковий рахунок позивача, ці кошти не змінили свого цільового призначення щодо забезпечення основних фізіологічних потреб та утримання дітей (задоволення їх фізіологічних потреб).
Відповідно до ч.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати № 95 від «01» липня 1949 року заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Таке право також гарантовано ст. 43 Конституції України, яка передбачає, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №340/1018/19 зазначив, що рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.
Судом встановлено, що на банківському рахунку позивача знаходяться кошти, які отримані ним як заробітна плата, на підтвердженням чого позивачем було надано:
- довідку ТОВ "АТБ-Маркет" №8607/С/ВНЗП, згідно зарплатного договору №290813289/305653 від 04.03.2016 року, яка видана з місця роботи ОСОБА_1 ;
- виписку АТ «Райффайзен Банк Аваль» з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 з 01.05.2021 року по 26.10.2021 року.
Відтак банківський рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_3 призначений для виплати коштів, які є саме заробітною платою позивача.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не відреагувала на той факт, що банком та позивачем були надані докази того, що рахунок позивача має спеціальний/обмежений режим використання, а тому накладення арешту на даний рахунок є протиправним.
Для поновлення порушеного права позивача суд вважає за необхідне зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллу Вікторівну (РНОКПП НОМЕР_6 ) зняти арешти з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль», оскільки на ньому знаходяться кошти, на які заборонено звертати стягнення згідно з Законом України «Про виконавче провадження».
З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
Щодо судових витрат зі сплати судового збору, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до вимог ч.1 статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 908,00 грн., що документально підтверджується квитанцією АТ "Ощадбанк" №8 від 26 серпня 2021 року.
А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок коштів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (РНОКПП НОМЕР_6 ) судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом ч.3 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з п.п.6,7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу положень ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України убачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню у судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України).
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.
Положенням п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Дослідивши надані представником позивача докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, а саме:
- копію договору про надання правової допомоги №62/21 від 26 жовтня 2021 року;
- копію додатку №2 про надання правової допомоги №62/21 від 26 жовтня 2021 року;
- копію акту №Р-1 від 30 листопада 2021 року про приймання виконаних робіт (наданих послуг);
- копію квитанції №1 від 30.11.2021 року, якою підтверджено сплату суми 3000,00 грн.;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність Бочкарь Романа Віталійовича серії ДП №3665 від 02 квітня 2018 року;
- копію посвідчення адвоката №1288 від 02 квітня 2018 року;
- копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги,
Відтак, суд вважає за необхідне, стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок коштів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок).
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни щодо відмови у знятті арештів з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллу Вікторівну (РНОКПП НОМЕР_6 ) зняти арешти з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , відкритого в АТ «Райффайзен Банк Аваль».
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок коштів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок коштів приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни (РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник