Справа № 160/2884/22
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 лютого 2022 р. Справа № 160/2884/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Єфанова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про зобов`язання утриматися від вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з позовними вимогами:

зобов`язати Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України утриматися від вчинення дій зі збору, обробки, використання, збереження та передачі персональних даних ОСОБА_1 без її згоди.

Позивач зазначає, що відповідачем при винесенні рішення від 18.12.2019р. №261/52 не враховано ту обставину, що позивача є користувачем спірної земельної ділянки. Крім того, клопотання позивачки від 23.06.2020р. не розглянуто відповідачем в порядок та у спосіб передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування».

Так, ОСОБА_1 стало відомо, що в Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України в приватному порядку звернулися особи із заявою на проведення експертного лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження та цими особами відповідачу долучено копію розписки від 25.10.2011 для дослідження.

24.12.2021 року на адресу Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Кількіновою Жанною Василівною було направлено лист-вимогу (поштове відправлення 131), в якому зокрема вказано, що ОСОБА_1 не надавала і не надає КНДІСЕ та/або судовим експертам чи посадовим особам Відповідача згоду на збирання, зберігання, використання, обробку та поширення конфіденційної інформації про її особу, вказано, що ОСОБА_1 заперечує проти обробки її персональних даних КНДІСЕ та/або судовими експертами чи посадовими особами відповідача в будь-якій формі, вимагає змінити або знищити її персональні дані КНДІСЕ та будь-яким володільцем та розпорядником її персональних даних, оскільки ці дані обробляються КНДІСЕ та/або судовими експертами чи відповідними посадовими особами незаконно чи є недостовірними, про результати розгляду цієї вимоги просить повідомити її письмово.

03.02.2022 року на її адресу надійшов лист КНДІСЕ №616/39/10-13-22 від 24.01.2022 року, в якому вказано: «Уважно розглянувши та ретельно опрацювавши Вашу вимогу із запереченням проти обробки персональних даних, що містяться у зверненні до Київського інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (далі-Інститут) адвоката Нижник А.А. в інтересах ОСОБА_2 щодо проведення лінгвістичного (семантико-текстуального) дослідження, в межах повноважень повідомляємо наступне. У відповідності до вимог ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» та ст. 106 ЦПКУ в Інституті дійсно перебуває на виконанні вказане вище звернення адвоката Нижник А.А. щодо проведення експертизи.

Водночас, стосовно захисту Ваших персональних даних при виконанні експертом Інституту своїх обов`язків, інформуємо, що відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» визначено вичерпний перелік випадків та умов, за яких може здійснюватися обробка персональних даних суб`єкта. До таких підстав цей Закон відносить, зокрема, необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом. Тобто «згода на обробку персональних даних» є лише однією з підстав для обробки персональних даних, проте не єдиною.

При виконанні своїх повноважень експерт керується вимогами законодавства України, зокрема, ч.3 ст. 72 ЦПК України та ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», відповідно до якої, незалежно від виду судочинства та підстави проведення експертизи судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Одночасно, слід зазначити, що відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об`єктивності і повноти дослідження. Незалежність судового експерта та правильність його висновку забезпечується, зокрема, визначеним законом порядком призначення судового експерта; забороною під загрозою передбаченої законом відповідальності втручатися будь-кому в проведення судової експертизи.

Також, відповідно до п. 2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5) експерт зобов`язаний, зокрема, прийняти до виконання доручену йому експертизу особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його; не розголошувати без дозволу органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), відомості, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням обов`язків, або не повідомляти будь-кому, крім органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), чи суду про хід проведення експертизи та її результати.

Ураховуючи зазначене, повідомляємо, що Вашу вимогу щодо обробки та захисту ваших персональних даних, в межах компетенції, взято до уваги. Фахівці Інституту при виконанні своїх обов`язків суворо дотримуються вимог законодавства України".

З вищевказаного листа КНДІСЕ №616/39/10-13-22 від 24.01.2022 року позивач робить висновок, що вимогу із запереченням проти обробки персональних даних відповідач проігнорував і протиправно здійснює обробку персональних даних, що зумовлює звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За визначеннями пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За правилами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Водночас помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії чи рішення суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до положень статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ст.1, ст.7 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.

З огляду на вищевикладене, Київський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України не виконує публічно-владні управлінські функції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження у адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі суддя постановляє ухвалу не пізніше п`яти днів з дня надходження позовної заяви. (ч. 2 ст. 170 КАС України).

Як вказано у ч. 6 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

В силу викладеного, суд вважає необхідним роз`яснити позивачу його право звернутися до місцевого суду, в порядку та у строки передбачені Цивільним процесуальним кодексом України.

Керуючись статтями 170, 171, 243, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України про зобов`язання утриматися від вчинення дій.

Повернути позивачу судовий збір в розмірі 992,40 грн. сплачений згідно квитанції №0.0..1 від 07.02.2022 року.

Копію ухвали разом з матеріалами справи надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя О.В. Єфанова