Справа № 640/14303/21
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року про повернення позовної заяви у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування висновку зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства охорони здоров`я України, Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування висновку зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року позовну заяву повернуто на підставі п. 1 ч. 4 ст 169 КАС України.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми процесуального права.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року про повернення позовної заяви без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, в якому просив:

- скасувати висновок Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги ОСОБА_1 в умовах Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги;

- скасувати висновок Міністерства охорони здоров`я України за результатами клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування ОСОБА_1 в умовах КНП «Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги»;

- зобов`язати Відповідача під час судового розгляду надати позивачу та суду належним чином завірену копію протоколу магнітно-резонансної томографії, яке було опрацьовано під час проведення клініко- експертної комісії МОЗ України, встановити що надання медичної допомоги та медичного обслуговування в умовах Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги було з порушенням Основ законодавства України про охорону здоров`я;

- встановити що надання медичної допомоги та медичного обслуговування Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги було з порушенням прав пацієнта, встановити що надання медичної допомоги та медичного обслуговування в умовах Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги було з порушенням клінічного протоколу №317 від 13.06.2008 року надання медичної допомоги хворим із травмою шийного відділу хребта та спинного мозку;

- зобов`язати відповідача провести клініко-експертну оцінку якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування в умовах «Центру первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва», філія № 1;

- зобов`язати відповідача провести клініко-експертну оцінку якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування в умовах Київської міської клінічної лікарні № 3 (за текстом позовної заяви).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 липня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено останньому десятиденний строк з дня отримання вказаної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог даної ухвали позивачем 14.07.2021 року було подано до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом, яка обґрунтована тим, що на особистому прийомі в Міністерстві охорони здоров`я України 13.09.2018 року радник міністра Коломійчук О.Е. пояснила, що спочатку провести клініко-експертну комісію повинен Департамент охорони здоров`я м.Києва, після чого останній має право оскаржити рішення КЕК ДОЗ до МОЗ України, а тільки потім звертатися до суду. Крім того, позивач зазначає про те, що він є інвалідом першої групи з ураженням опорно-рухового апарату, що обмежує його у пересуванні та ускладнює життєдіяльність тощо. Також позивач зазначив, що не має юридичної освіти, не мав можливості проконсультуватися з адвокатом та не знає особливостей адміністративного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року позовну заяву повернуто на підставі п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, оскаржуваний висновок позивач отримав 31.05.2019 року, що підтверджується листом Департаменту охорони здоров`я від 24.05.2019 року №061-061/Р-185/5-5036/03-03.

Так, судом першої інстанції було зазначено, що правовідносини з приводу складання висновку за результатами клініко-експертної оцінки Клініко-експертної комісії унормовані приписами Наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.02.2016 року №69 «Про організацію клініко-експертної оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування» (далі за текстом - Наказ №69) та Порядку №752.

Наказом №69 затверджено Положення про клініко-експертну комісію Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, відповідно до якого Клініко-експертна комісія Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, структурних підрозділів з питань охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (далі - КЕК) є консультативно-дорадчим органом, діючим на постійній (без виїзду на місце конкретного випадку) або тимчасовій основі (у разі виїзду на місце конкретного випадку), що утворюється для колегіального розгляду звернень фізичних та юридичних осіб, правоохоронних органів щодо клініко-експертних питань профілактики, діагностики, медичного лікування, реабілітації, оцінки якості надання медичної допомоги та медичного обслуговування за конкретними випадками у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування (далі - ЗОЗ) та фізичних осіб - підприємців, що провадять господарську діяльність у сфері охорони здоров`я у відповідній адміністративно-територіальній одиниці України (далі - ФОП).

Таким чином, виходячи з положень Наказу №69, судом першої інстанції встановлено, що управлінська діяльність з приводу розгляду звернень громадян стосовно якості надання медичних послуг за своєю правовою суттю є специфічним проявом вирішення звернень громадян, але не у порядку Закону України «Про звернення громадян», результати якої втілюються не у формі прийняття рішень за скаргою, а у формі Висновків за результатами проведення експертної оцінки запитуваної документації.

З аналізу позовної заяви та доданих до неї документів, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач з 31.05.2019 року знав про зміст порушеного права з моменту отримання листа від 24.05.2019 року, окрім того, згідно комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що при зверненні ОСОБА_1 до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою від 04.09.2019 року позивачем долучено оскаржувані висновки, що свідчить про обізнаність останнього про порушення власних прав та інтересів та звернення до суду із порушенням процесуального строку.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції не було надано оцінку окремим доводам позивача.

Так, відповідно до наданої позивачем копії довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №134952 від 28.07.2011 року позивач з 17.01.2008 року є інвалідом першої групи з ураженням опорно-рухового апарату, що обмежує його у пересуванні та ускладнює життєдіяльність тощо.

Крім того, як зазначено позивачем в апеляційній скарзі та зазначалось у заяві про поновлення строків звернення до суду з адміністративним позовом, у позивача не було можливості проконсультуватися з адвокатом, а сам позивач є юридично необізнаним.

Так, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами дійсно передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Проте, судовою колегією також враховується, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для Суду природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

Зі змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року Європейський суд з прав людини дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини зазначив про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції, яке виявилося в надто суворому тлумаченні внутрішніми судами процесуальної норми, що позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.

Отже, системний аналіз положень Конвенції, практики Європейського суду з прав людини та національного законодавства, а також встановлені вище обставини дають підстави для висновку, що передчасно постановлена оскаржувана ухвала зумовила утворення перешкод особі у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви було порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 312, 320, 321, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2021 року - скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства охорони здоров`я України, Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування висновку зобов`язання вчинити дії направити до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.