Справа № 240/19311/20
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

16 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 240/19311/20
адміністративне провадження № К/990/5473/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В.,
перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1
на додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року
у справі №240/19311/20
за позовом ОСОБА_1
до військової частини НОМЕР_1
про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ :
До Верховного Суду як суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга військової частини НОМЕР_1 на додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі №240/19311/20, предметом розгляду якої є:
- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 у вигляді не здійснення перерахунку та виплати належного грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 28 серпня 2020 року включно, в тому числі грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані 45 діб щорічної основної відпустки за 2020 рік відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28 серпня 2018 року №198, а також грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, з використанням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням обчислених відповідно до пункту 4 Постанови №704, пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14 листопада 2019 року 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням проведених виплат та не видачі оновленої довідки про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб";
- визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 , які полягають у не застосуванні пункту 4 постанови №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704" при обчисленні та виплаті позивачу грошового забезпечення(основні, додаткові види та одноразові види грошового забезпечення) з 29 січня 2020 року по 28 серпня 2020 року включно, для обчислення грошового забезпечення з використанням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14 листопада 2019 року 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення позивача (основні, додаткові види та одноразові види грошового забезпечення), за період з 29 січня 2020 року по 28 серпня 2020 року включно, в тому числі грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані 45 діб щорічної основної відпустки за 2020 рік відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28 серпня 2018 року №198, а також грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, з використанням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням обчислених відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, пункту 1 Примітки до Додатку 1 та пункту 1 Примітки до Додатку 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14 листопада 2019 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням проведених виплат та видати оновлену довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2021 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 травня 2021 року скасовано.
До Сьомого апеляційного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
Дана зава мотивована тим, що Сьомим апеляційним адміністративним судом у постанові від 20 вересня 2021 року не вирішено питання щодо позовних вимог ОСОБА_1 про обчислення його грошового забезпечення з використанням розмірів належних йому окладу за посадою та окладу за військовим званням виходячи саме з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14 листопада 2019 року №294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01 січня 2020 року.
13 січня 2022 року Сьомим апеляційним адміністративним судом заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено.
Ухвалено додаткову постанову у справі №240/19311/20.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не здійснення перерахунку та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року до 28 серпня 2020 року, в тому числі грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані 45 днів щорічної основної відпустки за 2020 рік та грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року до 28 серпня 2020 року, в тому числі грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій за 2020 рік, грошової компенсації за невикористані 45 діб щорічної основної відпустки за 2020 рік та грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України від 14 листопада 2019 року 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01 січня 2020 року та множенням на відповідні тарифні коефіцієнти, з урахуванням проведених виплат.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідачем подано до Верховного Суду касаційну скаргу.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України).
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Варто зазначити, що відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на додаткову постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2022 року у справі №240/19311/20 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Калашнікова