Справа № 160/15367/21
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2021-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.09.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, через канцелярію суду, надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:
05.10.2021 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви до якої додано уточнений адміністративний позов, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №3150 від 19.09.2016 року та копію договору про надання правової допомоги №49/21 від 14.06.2021 року.
В уточненій позовній заяві позивач ОСОБА_1 з позовом до Петриківської селищної ради, просить суд:
15.11.2021 року вх. № 100467/21 до суду, від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні, обґрунтовуючи тим, що позивачем оскаржується рішення Петриківської селищної ради № 211-7/VІІІ від 14.07.2021 року, яке за своєю суттю є нормативно-правовим актом, законодавчо передбачена обов`язковість розгляду відповідної категорії справи за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Зауважив, що в оскаржуваному рішенні були розглянуті клопотання 216 заявників у відповідності до норм Земельного кодексу України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», при розгляді відповідної справи за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач буде позбавлений можливості спростувати обставини по суті справи та прийняти участь у судовому засіданні.
17.11.2021 року від представника позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив в якій зазначає, що рішення від 14.07.2021 року в№211-7/УІІІ не відповідає приписам статті 118 ЗК України, оскільки не містить конкретної підстави для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, а наявність наказів ГУ Держгеокадастру про надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншим громадянам є доказами, на які не може посилатися відповідач та не є підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу.
29.11.2021 року представником позивача на адресу суду надано клопотання про розподіл судових витрат.
30.11.2021 року від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу в якому просить відмовити в задоволенні клопотання позивача про розподіл судових витрат по справі, а у разі часткового задоволення, просить надати оцінку співрозмірності заявленими судовим витратам складності справи.
Згідно положень ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
Рішенням Петриківської селищної ради від 12.03.2021 року №93-5/VІІІ, прийнято земельні ділянки державної власності до комунальної власності.

15.06.2021 року позивач подала до Петриківської селищної ради клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га. за рахунок поділу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :03:002:1135.

Відповідно до проекту рішення Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 01.07.2021 року всім громадянам, в тому числі і позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Рішення Петриківської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 211-7/УІІІ від 14.08.2021 року позивачу відмовлено в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га. за рахунок поділу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :03:002:1135. Відмова в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки обґрунтована тим, що Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області 13.11.2020 року видано накази №4-12048/15-20-СГ, №4-12041/15-20-СГ, №4-12038/15-20-СГ, №4-12039/15-20-СГ «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою».

Вважаючи дії Петриківської селищної ради протиправними, що полягають у відмові в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

Відповідно до абзацу 1 частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, законодавцем встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Відмова може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли компетентним суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, зазначеним у ЗК Україні, які повинні бути затверджені у встановленому законом порядку, або вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно - правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Підставою для відмови позивачу у надані дозволу на розробку проекту землеустрою слугувало те, що на зазначену у графічних матеріалах земельну ділянку вже надано відповідний дозвіл іншим громадянам Головним управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області.

Досліджуючи зміст оскарженого рішення, суд встановив, що в ньому відсутні посилання на підстави, передбачені статтею 118 ЗК України.

Посилання відповідача як на підставу для відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою на раніше наданий дозвіл іншій особі іншим органом суд вважає безпідставними, оскільки надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок не означає, що земельна ділянка виділяється конкретній особі, та не є тотожним поняттю передачі земельної ділянки у власність, а є лише початковою стадією процедури безоплатного одержання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до статті 118 ЗК України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 ЗК України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 ЗК України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування. Крім того, законодавством не визначено такого стану земельної ділянки як її перебування у стані "відведення" та не передбачає відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою у зв`язку із наданням такого дозволу іншій особі.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №360/2334/17.

У постанові Верховного Суду від 22.07.2021 у справі №320/1177/19 також вказано про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не суттєво, за чиїм замовленням такий проект буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками. Стаття 118 ЗК України встановлює вичерпний перелік таких підстав, серед яких відсутня така підстав, як надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі на ту ж саму земельну ділянку. Аналіз статей 116, 118 ЗК України вказує на те, що місцева рада не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

Суд також зазначає, що бажана земельна ділянка для ведення сільського господарства, яка була відмічена позивачем на графічному матеріалі до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не співпадає з тими земельними ділянками, які відображені в графічних матеріалах до наказів Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області «Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави, якими керувався відповідач, приймаючи оскаржене рішення, не можуть вважатися законними підставами для відмови у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Щодо позовної вимоги про скасування рішення Петриківської селищної ради №211-7/VІІІ від 14.07.2021 року, суд зазначає, що вказане рішення стосується не лише позивача, а ще 216 громадян, якими було подано аналогічні заяви.

Проте, обґрунтування позовної заяви не містить доводів щодо протиправності рішення в частині інших осіб, а тому суд в межах суб`єктного складу учасників судового процесу не вправі надавати правову оцінку рішенню №211-7/VІІІ від 14.07.2021 року в частині, що не стосується позивача.

За таких обставин, оскаржене рішення є протиправним саме в частині не надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га. за рахунок поділу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :03:002:1135 за клопотанням позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вх.№980 від 15.06.2021.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Наведене повністю відповідає змісту ст.245 КАС України, якою визначені повноваження суду при вирішенні справи. Так, вимогами ч.3 ст.245 КАС України передбачено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відповідно до вимог ч.4 цієї ж статті, у випадку, визначеному п.4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

У матеріалах справи наявні докази, які свідчать про наявність можливості у органу місцевого самоврядування прийняти обґрунтоване та законне рішення з урахуванням позиції суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що належним способом захисту, необхідним для захисту прав позивача є саме зобов`язання повторно розглянути клопотання позивача від 15.06.2021 року вх. 980 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :03:002:1135 із прийняттям вмотивованого рішення з урахуванням висновків суду в цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №1640/2592/18, від 24 січня 2020 року у справі №316/979/18, від 06 березня 2019 року у справі №1640/2594/18, від 05 березня 2019 року у справі №818/1817/17, від 31 січня 2019 року у справі №815/2488/17, від 28 серпня 2018 року у справі №806/5280/15.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Згідно з частиною 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.3 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на зазначене, судовий збір у розмірі 454,00 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Петриківської селищної ради на користь позивача.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-7 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як встановлено судом між позивачем та Адвокатським об`єднанням ЛЕГАРТ укладено 14.06.2021 року договір про надання правової допомоги №49/21 (далі Договір).

Відповідно до п.3.1, 3.2 Договору розмір гонорару (винагороди) адвокатського об`єднання складає 2000,00 грн. за 1 годину роботи.

Клієнт здійснює оплату винагороди адвокатського об`єднання у порядку, визначеному актом наданої правової допомоги.

22.11.2021 року між Адвокатським об`єднанням ЛЕГАРТ та позивачем затвердженого акт про надані послуги за Договором про надання правової допомоги №49/21 від 14.06.2021 року за період: 14.06.2021 року 22.11.2021 року (далі Акт).

Згідно п.1 Акту Адвокатським об`єднанням ЛЕГАРТ надано позивачу такі послуги:

1) складання та надсилання до Петриківської селищної ради адвокатського запиту вих.№03_062021 від 15.06.2021 (30 хв.) 1 000,00 грн.;

2) складання та надсилання до Петриківської селищної ради адвокатського запиту вих.№03-02_072021 від 23.07.2021 (30 хв.) 1 000,00 грн.;

3) складання адміністративного позову ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; сплата судового збору за подання адміністративного позову ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; формування пакету документів за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії для суду та Відповідача; подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративного позову ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії (5 год.) 10 000,00 грн.;

4) складання інших необхідних процесуальних документів за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: заява про усунення недоліків, від 27.09.2021 року, відповідь на відзив від 17.11.2021 року та клопотання про розподіл судових витрат від 22.11.2021 року (3 год.) 6 000,00 гривень.

Всього 18 000,00 грн. за 9 годин.

Відповідно до Акту розмір гонорару за надану правову допомогу: 18000,00 грн., з яких 8000,00 грн. оплачені клієнтом, а 10000,00 грн. підлягають сплаті не пізніше 30.03.2022 року.

Факт сплати позивачем Адвокатському об`єднанню ЛЕГАРТ квитанцією №0.0..1 від 07.09.2021 року на загальну суму 8000,00 гривень.

Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі 820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі № 826/1216/16 зробив висновок, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Також Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Суд зазначає, що адвокатським об`єднанням надано позивачу послуги, а саме: складання адміністративного позову ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; сплата судового збору за подання адміністративного позову ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії; формування пакету документів за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії для суду та Відповідача; подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративного позову ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, на які адвокатським об`єднанням затрачено 5 годин та вартість вказаних послуг складає 10 000,00 гривень.

Суд зазначає, що судові витрати на оплату судового збору та судові витрати на професійну правничу допомогу є різними видами судових витрат, та Кодексом адміністративного судочинства України не передбачено включення витрат на оплату судового збору до витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу, які обумовлені витраченими 5 робочими годинами на надання вказаних 4 послуг, необхідно зменшити пропорційно до 3 послуг, а саме з 10 000,00 грн. до 7500,00 гривень.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, а саме складання інших необхідних процесуальних документів за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Петриківської селищної ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, а саме: заява про усунення недоліків, відповідь на відзив від 17.11.2021 року та клопотання про розподіл судових витрат у розмірі 6 000,00 грн., суд звертає увагу, що представником позивача не зазначено, які саме інші необхідні процесуальні документи були складені представником позивача та не зазначено розмір витраченого часу на складання кожного документа окремо.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу за вказані послуги.

З урахуванням вищенаведеного, вбачається, що сума витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням співмірності та фактично наданих послуг згідно акту наданих послуг складає 9500,00 гривень.

Однак, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи той факт, що судом частково задоволено позовну заяву, таким чином судові витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 4750,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 241-246, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Петриківської селищної ради (51800, Дніпропетровська обл., Петриківський район, смт. Петриківка, пр. Петра Калнишевського, буд. 69, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Петриківської селищної ради №211-7/УІІІ від 14.07.2021 року в частині відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою ОСОБА_1 .

Зобов`язати Петриківську селищну раду повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 15.06.2021 року за вх. №980 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 2,0 га за рахунок поділу земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:1135, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Петриківської селищної ради (51800, Дніпропетровська обл., Петриківський район, смт. Петриківка, пр. Петра Калнишевського, буд. 69, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати з оплати судового збору у сумі 454,00 гривень (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).

Стягнути з Петриківської селищної ради (51800, Дніпропетровська обл., Петриківський район, смт. Петриківка, пр. Петра Калнишевського, буд. 69, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4750,00 гривень (чотири тисячі сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко