Справа № 600/2824/21-а
Суддя: Григораш Віталій Олександрович
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/2824/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання рішення незаконним, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до Чернівецької міської ради (відповідач) з такими позовними вимогами:

визнати незаконним та скасувати пункт 3 рішення 4 сесія Чернівецької міської ради VIII скликання 07.04.2021 №170 "Про відмову у надані дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельних ділянок";

зобов`язати Чернівецьку міську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), за рахунок земель запасу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заявою від 08.02.2021 ОСОБА_1 , звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та просив надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , та до заяви додано викопіювання з бажаним місцем розташування земельної ділянки, копію паспорта та ідентифікаційного коду.

Пунктом 3 рішення 4 сесія Чернівецької міської ради VIII скликання 07.04.2021 №170 "Про відмову у надані дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення та передачі, безоплатно у власність земельних ділянок" відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), за рахунок земель запасу, у зв`язку з порушенням статті 121 Земельного кодексу України.

Частиною 7 ст. 118 Земельного кодексу України чітко визначено підстав відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Земельний кодекс не передбачає, а відтак будь-яка інша підстава є незаконною.

Пункт 3 рішення 4 сесія Чернівецької міської ради VIII скликання 07.04.2021 №170 є необґрунтованим, безпідставним та таким, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Так, відмова має бути вмотивованою, однак приймаючи оскаржуваний пункт рішення, Чернівецька міська рада неправомірно визначає підставу відмови - у зв`язку з порушенням статті 121 Земельного кодексу України, так як в заяві чітко вказано, що позивач просить надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , позаду будинку АДРЕСА_1 , а не для будинку АДРЕСА_1 , як це зазначив відповідач у оскаржуваному рішенні.

Згідно Генерального плану м. Чернівці, зазначена земельна ділянка орієнтовною площею 0,0400 га розташована в межах території житлової садибної забудови (Ж-1), а відтак підстав для відмови не було.

Зазначив, що згідно статті 121 Земельного кодексу України свого права на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не використав.

Враховуючи наведене вважає рішення протиправним, що і слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що чинним законодавством України чітко визначено осіб, які користуються пільгами на отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків.

ОСОБА_1 не відноситься ні до однієї з зазначених категорій осіб і не перебуває на пільговому обліку, тому не має права на отримання переваг в реалізації права на отримання земельної ділянки у власність.

Позачергове надання земельної ділянки позивачу у власність призведе до порушення прав членів Чернівецької міської територіальної громади, які перебувають на пільговому обліку і їх дискримінації, та буде суперечити рішенню Чернівецької міської ради від 23.02.2012 року №438, яким затверджені правила обліку громадян для отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків в м. Чернівцях, що суперечитиме інтересам територіальної громади.

Вiдмовляючи у задоволенні заяви щодо відведення земельної ділянки, міською радою також враховано той факт, що у власності ОСОБА_1 за цією адресою вже перебувають дві земельних ділянки, загальною площею 0,1000га, з кадастровими номерами: :33:002:1079 та :33:002:1078.

Враховуючи наведене просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 29.06.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою суду від 22.07.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про призначення розгляду адміністративної справи №600/2824/21-а в судовому засіданні з викликом сторін.

Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 2-м відділом ЧМВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 11).

08.02.2021 року позивач звернувся до Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 . До вказаної заяви позивач додав: копію паспорта та ідентифікаційного коду; витяг на нерухоме майно; копію пенсійного посвідчення; викопіювання земельної ділянки (а.с. 10-14).

Пунктом 3 рішення 4 сесія Чернівецької міської ради VIII скликання 07.04.2021 №170 "Про відмову у надані дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення та передачі, безоплатно у власність земельних ділянок", вирішено відмовити ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), за рахунок земель запасу, у зв`язку з порушенням статті 121 Земельного кодексу України (у власності ОСОБА_1 за цією адресою вже перебувають земельні ділянки загальною площею 0,1000 га з кадастровими номерами: :33:002:1079 та :33:002:1078, які утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :33:002:0092) (а.с. 9).

Вважаючи протиправним пункт 3 рішення 4 сесія Чернівецької міської ради VIII скликання 07.04.2021 року №170 "Про відмову у надані дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельних ділянок", позивач звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року №2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту "б" частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Відповідно до частин 1-3 статті 116 Земельного кодексу України громадяни України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться (окрім іншого) у разі: одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

У статті 121 Земельного кодексу України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;. (п. "г" ст. 121 ЗК України).

З огляду на це, позивач який є громадянином України, має право на набуття права власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до положень частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частинами 10, 11 статті 118 Земельного кодексу України встановлено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Вирішуючи даний спір, слід звернути увагу на те, що ухвалення рішення суб`єктом владних повноважень є результатом певної правової процедури, яка йому передує. Тобто, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії:

1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність;

2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні);

3) здійснення державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі;

4) подання громадянином проекту землеустрою до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, такий орган у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Визначена законом процедура є способом дій відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування у відповідь на звернення громадян щодо того чи іншого "земельного" питання. У призмі вимог частини другої статті 19 Конституції України дотримання відповідним органом встановленої законом процедури є обов`язковим.

Проаналізувавши наведе вище, слід дійти до висновку, що Земельним кодексом України чітко визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, які наведені вище.

При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 у справі №21-358а13, постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 545/808/17 та від 05.03.2019 у справі №2040/6320/18, що відповідно до частини 5 статті 242 КАС України суд враховує при виборі та застосування норм права.

Слід також зазначити і те, що Земельний кодекс України в даних правовідносинах є спеціальним і повноваження, якими наділений орган місцевого самоврядування щодо земельних питань повинні випливати виключно з відповідних норм цього кодексу, оскільки повноваження суб`єкта владних повноважень, як зазначалось вище визначаються нормами статті 122 Земельного кодексу України. При цьому, Земельний кодекс України не визначає додатковий обсяг повноважень, прямо встановлених в ньому, або ж можливість власного встановлення таких обмежень, як то прийняття органом місцевого самоврядування підзаконних нормативних актів локальної дії, які не передбачені нормами Земельним кодексом України.

Судом встановлено, що у відповідності до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України 08.02.2021 позивач звернувся до Чернівецької міської ради із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 . До вказаної заяви позивач додав: копію паспорта та ідентифікаційного коду; витяг на нерухоме майно; копію пенсійного посвідчення; викопіювання земельної ділянки.

За наслідками розгляду вказаної заяви, пунктом 3 рішення 4 сесія Чернівецької міської ради VIII скликання 07.04.2021 №170 "Про відмову у надані дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельних ділянок" позивачу відмовлено у наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), за рахунок земель запасу, у зв`язку з порушенням статті 121 Земельного кодексу України (у власності ОСОБА_1 за цією адресою вже перебувають земельні ділянки загальною площею 0,1000 га з кадастровими номерами: :33:002:1079 та :33:002:1078, які утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :33:002:0092).

Як зазначалось вище, статтею 121 Земельного кодексу України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара.

Суд вважає вказану відмову відповідача протиправною, оскільки відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що земельні ділянки з кадастровими номерами: :33:002:1079 та :33:002:1078, які утворені шляхом поділу земельної ділянки з кадастровим номером :33:002:0092, набуті позивачем у власність у визначеному статтею 118 Земельного кодексу України порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України, в межах норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам визначених статтею 121 цього Кодексу.

Крім того, при прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не враховано, що в заяві позивача від 08.02.2021 чітко вказано, що позивач просить надати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0400 га у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою АДРЕСА_1 , а не для будинку АДРЕСА_1 , як це зазначив відповідач у оскаржуваному рішенні.

Суд також враховує те, що згідно Генерального плану м. Чернівці, зазначена земельна ділянка орієнтовною площею 0,0400 га розташована в межах території житлової садибної забудови (Ж-1), а відтак підстав для відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою не було.

Щодо тверджень відповідача у відзиві на позовну заяву про те, що позивач не користується пільгами на отримання земельних ділянок для будівництва індивідуальних житлових будинків, які передбачені Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про соціальний захист військовослужбовців та їх сімей", "Про основа соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", "Про соціальний захист дітей війни", "Про місцеве самоврядування в Україні", то суд зазначає наступне.

Вище зазначалось, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, і чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.

Суд відзначає, що аналіз статей 116, 118 Земельного кодексу України вказує на те, що орган місцевого самоврядування не має права визначати пріоритетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на одну й ту ж саму земельну ділянку. У даному випадку надання такого дозволу вказує про відсутність обтяжень щодо бажаної земельної ділянки і ще не означає позитивного рішення місцевої ради про передачу у власність цієї земельної ділянки після виготовлення проекту землеустрою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 №463/3375/15-а.

Таким чином, неперебування позивача на пільговому обліку, не може бути перешкодою для реалізації ним свого права на отримання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельної ділянки.

Враховуючи зазначене, суд вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність підстав для надання переваги позивачу перед іншими громадянами, які перебувають на пільговому обліку індивідуальних забудовників міста Чернівці та користуються правом на першочергове отримання земельних ділянок, оскільки вказане не було підставою для прийняття оскаржуваного рішення. В свою чергу, така підстава для відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою не визначена у ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України, а тому не ґрунтується на вимогах закону.

Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом у постанові від 11.12.2020, справа № 620/753/19 (провадження № К/9901/29082/19).

Щодо позовних вимог зобов`язального характеру суд зазначає, що статтею 55 Конституції України закріплено фундаментальний принцип судового захисту всіх порушених прав людини і громадянина. Так, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України, зокрема, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд звертає увагу, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом у постанові від 02.02.2021 справа №420/3294/19 (провадження №К/9901/32192/19).

Судом встановлено, що позивачем під час звернення до відповідача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою дотримано усі передбачені Земельним кодексом України умови для його отримання, однак відповідач відмовив у задоволені вказаної заяви за відсутності законодавчо визначених підстав, а тому належним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), за рахунок земель запасу.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем не доведено правомірність прийнято ним рішення, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради про визнання рішення незаконним, - задовольнити.

2. Визнати незаконним та скасувати пункт 3 рішення 4 сесія Чернівецької міської ради VIII скликання 07.04.2021 №170 "Про відмову у надані дозволів на складання проектів землеустрою щодо відведення та передачі безоплатно у власність земельних ділянок".

3. Зобов`язати Чернівецьку міську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,0400 га безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код 02.01), за рахунок земель запасу.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецької міської ради судовий збір у сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 коп., сплачений згідно квитанції №32 від 23.06.2021.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 );

Відповідач - Чернівецька міська рада (, площа Центральна, 1, м. Чернівці, Чернівецька область, 58002).

Суддя В.О. Григораш