Справа № 640/642/19
Суддя: Добрівська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-01-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2022 року м. Київ № 640/642/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Добрівської Н.А.,

розглянувши у спрощеному провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо перерахування позивачу довічного грошового утримання з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві на підставі довідки Вищого господарського суду України від 30 липня 2018 року №09.01-27/432 здійснити перерахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, із застосуванням як розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1762,00 грн, починаючи з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року, з урахуванням раніше здійснених виплат у зазначений період.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з грудня 2014 року він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та як суддя у відставці Вищого господарського суду України отримує довічне грошове утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

У зв`язку зі зміною з 01 січня 2018 року розміру суддівської винагороди позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Вищого господарського суду України про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 30 липня 2018 року №09.01-27/432, у якій зазначено новий розмір суддівської винагороди встановлено станом на 01 січня 2018 року.

Проте, відповідачем перераховано довічне утримання судді лише з 01 серпня 2018 року, а не з 01 січня 2018 року, як передбачено чинним законодавством, що стало підставою для звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 січня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (письмового провадження) на підставі пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Копія ухвали суду від 17 січня 2019 року разом з позовною заявою та доданими до неї документами отримані уповноваженою особою відповідача, проте, відзиву на позовну заяву відповідачем на адресу суду не подано з невідомих причин.

Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлені судом строки без поважних причин, на підставі частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись із письмово викладеними доводами учасників справи, дослідивши подані документи і матеріали, суд встановив такі обставини справи.

Постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 25 грудня 2014 року №59-VIII ОСОБА_1 звільнений у відставку з посади судді Вищого господарського суду України (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/59-19#Text).

На теперішній час позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року.

У зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму та зміною посадового окладу працюючих суддів, позивачем отримана довідка про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Вищим господарським судом України від 30 липня 2018 року № 09.01-27/432.

06 серпня 2018 року та 13 вересня 2018 року, як зазначає позивач та що не спростовано відповідачем, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав».

Позивачу був проведений перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання з 01 серпня 2018 року згідно довідки про суддівську винагороду від 31 липня 2018 року № 09.01-27/432.

Вважаючи, що відповідачем під час здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання безпідставно не враховано період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року, позивач звернувся до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року.

Відповідно до частини 4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02 червня 2016 року (у редакції, чинній станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок - 06 серпня 2018 року), у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Наведене в сукупності свідчить, що довічне грошове утримання судді у відставці залежить від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 3 розділу ІІ Закону України «По внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII в редакції, чинній до 22 липня 2018 року передбачено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних» від 15 травня 2018 року № 2415-VIII внесені зміни до абзацу 2 вказаної норми: слово та цифри « 1600 гривень» замінено словами та цифрами «прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року». Вказаний закон набрав чинності з 22 липня 2018 року.

Суд зазначає, що вказаною нормою Закону введено застосування для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, в тому числі і суддям, нової «розрахункової величини» - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня календарного року. Крім того, встановлено початок застосування нової «розрахункової величини» для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат - 01 січня 2017 року.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2017 року становив 1600 грн, що фактично відповідає розміру розрахункової величини, з якої визначалась суддівська винагорода працюючим суддям у 2017 році і відповідно нараховувалося і виплачувалося щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці.

Законом України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2018 року встановлено у розмірі 1762 грн.

Наведене в сукупності дозволяє дійти висновку, що з 01 січня 2018 року посадовий оклад суддів встановлюється, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1762 гривні, а тому саме з цієї дати зміна грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, є підставою для проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці.

З урахуванням викладеного, на переконання суду, відповідачем не вірно застосовано норми Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», оскільки виходячи зі зміни складових розміру суддівської винагороди, визначених Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» від 15 травня 2018 року № 2415-VІІІ, право позивача на перерахунок його довічного грошового утримання судді у відставці виникло саме з 01 січня 2018 року, тобто з моменту підвищення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 1762,00 грн, який є розрахунковою величиною у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII для обчислення грошового забезпечення призначених суддів.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний суд України у своїх рішеннях неодноразово вказував, що щомісячне довічне грошове утримання судді є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячне грошове утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування. Неможливо звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, і відповідно, матеріального та соціального забезпечення. Однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів (рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 27 лютого 2018 року № 1-р/2018).

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (пенсією), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

В рішенні від 01 листопада 2018 по справі № 640/3835/18 Верховний Суд зазначив, що оклад судді є однією зі складових суддівської винагороди, а 15 травня 2018 року Законом України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав» № 2415-VIII були внесені зміни до пункту 3, розділу 11 Закону України № 1774-VIII та встановлено порядок обчислення грошової винагороди судді із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених Законом «Про державний бюджет України» на відповідний рік. Отже, цим Законом передбачено необхідність перерахунку розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці виходячи з цієї розрахункової величини, яка в майбутньому може змінюватись. Зміна розміру окладу судді, який є складовою суддівської винагороди, є підставою для перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому, процедуру перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначає Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, що затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 січня 2008 року № 3-1, у редакції постанови від 20 березня 2017 року № 5-1.

Пунктом 4 розділу ІІ цього Порядку визначено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з 01 числа місяця, наступного за місяцем, у якому змінилися розміри складових суддівської винагороди судді, який працює за відповідною посадою.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року, призначеного позивачу, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1762,00 грн, оскільки позивачем доведено право на такий перерахунок довічного грошового утримання.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На переконання суду, відповідачем не доведено правомірності вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як свідчить наявне у матеріалах справи платіжне доручення, позивачем під час звернення з цим позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 764,80 грн, зважаючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 764,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 73-77, 90, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року, призначеного ОСОБА_1 , виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1762,00 гривень.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, із застосуванням в якості розрахункової величини мінімальної заробітної плати прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 1762,00 грн, починаючи з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення набирає законної сили у порядку, встановленому в статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку, визначеному статтями 293, 296, 297 Кодексу адміністративного судочинства України протягом 30 днів з моменту складення повного тексту.

Суддя Н.А. Добрівська