Справа № 420/8643/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 р.м. ОдесаСправа № 420/8643/21

Головуючий в І інстанції: Іванов Е.А.

Дата та місце ухвалення рішення: 30.09.2021 р.

м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді доповідача Шеметенко Л.П.
судді Турецької І.О.
судді Шевчук О.А.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, за участю третьої особи - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просила визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6184,50 грн. та зобов`язати відповідача оформити та подати до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області подання про повернення позивачу суми сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6184,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири від 20.11.2019 року придбала нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 . Під час оформлення купівлі-продажу зазначеного об`єкта нерухомого майна нею було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 6184,50 грн., що підтверджується квитанцією №20-3157518/С від 20.11.2019 року. Позивач вважає, що оскільки вказана квартира є першим об`єктом нерухомого майна, який вона набула, що підтверджується відповідною Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вона була звільнена від сплати зазначеного збору та сплачувати його не повинна була. З огляду на зазначене, позивач вважає, що сума збору на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачена нею помилково, а тому підлягає поверненню згідно Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 за поданням уповноваженого органу, яким в даному випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Позивач зазначила, що зверталась до відповідача із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, однак отримала відмову у підготовці необхідних документів для такого повернення. Підставою для відмови відповідач вказав ненадання нею підтвердження того, що житло придбано вперше.

Не погоджуючись з діями відповідача по відмові у поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна та підготовці відповідного подання, позивач оскаржила їх до суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення спору, просить скасувати рішення суду та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що відповідно до Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 р. № 1740, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна не сплачується у разі, зокрема, якщо особа придбаває житло вперше, що підтверджується заявою фізичної особи про те, що вона не має та не набувала права власності на житло та відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про відсутність зареєстрованих за такою особою прав власності на житло. Апелянт зазначив, що згідно п. 153 зазначеного вище Порядку № 1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється без документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна за наявності зазначених у підпунктах в і г пункту 15-2 цього Порядку інформації та документів, що підтверджують звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на вказані положення законодавства апелянт вважає, що безпосередньо нотаріус за заявою особи, що придбаває житло, встановлює факт першого набуття права власності на житло та звільняє особу від обов`язку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

З огляду на зазначене, апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції про протиправність дій ГУ ПФУ в Одеській області щодо відмови у поверненні позивачу сплаченого збору, оскільки чинним законодавством обов`язок доказування першого придбання житла покладено саме на особу, яка купує житло.

Крім того, апелянт посилався на неповне встановлення судом першої інстанції всіх обставин по справі та зазначив, що відповідно до отриманої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу зареєстрований за № 3231 від 27.10.2009 року). З огляду на зазначене, апелянт вважає, що нерухоме майно, набуте за договором купівлі-продажу квартири № 1643 від 20.11.2019 року не може вважатись першим набутим об`єктом нерухомого майна.

В апеляційній скарзі Головне управління ПФУ в Одеській області зазначило, що вказаний доказ не був поданим до суду першої інстанції через те, що у управління відсутній безкоштовний доступ до відповідного реєстру. Апелянт зазначив, що необхідність у здійсненні відповідного запиту виникла після надходження на адресу Управління рішення суду першої інстанції, яким було зобов`язано відповідача оформити та видати позивачу подання про повернення суми сплаченого нею збору. Після цього управлінням за власні кошти було здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта та встановлено факт того, що позивачем раніше вже придбавалось нерухоме майно (квартира), а тому підстав для повернення їй сплаченого при оформленні договору купівлі-продажу квартири збору на обов`язкове державне пенсійне страхування немає.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, 20.11.2019 року між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою Л.Г. та зареєстрований в реєстрі під номером 1643.

Відповідно до п.2 Договору продаж здійснено за домовленістю сторін за 618 450 грн. 00 копійок, які продавець одержала від покупця повністю до підписання цього договору і своїм підписом під цим договором підтвердила факт повного розрахунку за продану квартиру, а також відсутність будь-яких претензій фінансового характеру щодо розрахунку.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №243088511 від 04.02.2021 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що при нотаріальному посвідченні договору купівлі-продажу квартири, позивачем було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири у розмірі 6184,50 грн. (що складає 1% від вартості об`єкта нерухомого майна), що підтверджується копією квитанції №20-3157518/С від 20.11.2019 року.

В подальшому позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири, посилаючись на те, що нею було придбано нерухоме майна вперше і при такому придбанні помилково сплачено збір.

Листом від 12.03.2021 року №1500-0506-8/29286 Головне управління ПФУ в Одеській області відмовило позивачу у задоволенні заяви про повернення збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири через ненадання підтвердження придбання житла вперше.

Розглядаючи справу в апеляційному порядку та надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та наявним в матеріалах справи доказам, колегія суддів приходить до наступного.

Порядок справляння та використання збору на обов`язкове державне пенсійне страхування визначає Закон України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26.06.1997 року № 400/97-ВР.

Згідно пункту 9 статті 1 цього Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками цього збору за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Нотаріуси щокварталу, до 20 числа місяця, що настає за звітним кварталом, подають до органів Пенсійного фонду України за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса звіт про укладені договори купівлі-продажу нерухомого майна, включаючи інформацію про вартість такого майна та суму сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в порядку та за формою, визначеними Кабінетом Міністрів України.

Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на запит Пенсійного фонду України та його територіальних органів, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів внутрішніх справ, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, нотаріусів, адвокатів надається у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 8 частини 1 статті 2 Закону «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що об`єктом оподаткування є для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно п. 10 ст. 4 цього Закону ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюється для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, у розмірі - 1 відсоток від об`єкта оподаткування, визначеного пунктом 8 статті 2 цього Закону.

Питання сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій згідно із Законом України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" регулює Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1740 від 3 листопада 1998 року (далі - Порядок №1740), в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом 151 Порядку №1740 передбачено, що збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Згідно п. 153 Порядку № 1740, нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Документом, що підтверджує сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна, є платіжне доручення платника збору про перерахування сум збору на бюджетні рахунки для зарахування надходжень до державного бюджету, відкриті в головних управліннях Казначейства. Копія такого платіжного доручення зберігається в нотаріуса, який посвідчив договір.

Суми збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачуються платниками, зазначеними у пункті 15-1 цього Порядку, за місцем розташування державної нотаріальної контори або робочого місця приватного нотаріуса.

Згідно п. 5 Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.

У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України (далі - органи ДПС) та органи Державної митної служби України (далі - органи Держмитслужби)) подання подається до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Подання подається платником разом з його заявою про повернення коштів з бюджету та оригіналом або копією документа на переказ, або паперовою копією електронного розрахункового документа, які підтверджують перерахування коштів до бюджету.

З вказаних норм законодавства вбачається, що Законом України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» та Порядком № 1740 із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено два винятки - громадяни, які придбавають житло і перебувають на черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Таким чином, при придбанні житла вперше особа не повинна сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а у разі такої сплати має право на його повернення, як помилково сплаченого.

В свою чергу, у разі помилкової сплати збору, в тому числі і збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, його повернення здійснюється відповідно до вимог Порядку №1740 за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

У постанові від 03 липня 2018 року (справа № 819/33/17) Верховний Суд дійшов правового висновку, що за відсутності відповідного правового механізму перевірки інформації про факт придбання нерухомості вперше саме держава в особі Пенсійного фонду України як уповноваженого суб`єкта владних повноважень зобов`язана доводити той факт, що у кожному конкретному випадку особа, що зобов`язана сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, придбала житло не вперше. Держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. В протилежному випадку всі негативні наслідки відсутності належного правового регулювання покладаються саме на державу.

Верховний Суд зазначив, що відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

З огляду на вказані вище положення законодавства, а також висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність в його діях ознак протиправності, в основу яких покладено твердження про те, що саме нотаріус за заявою особи, що придбаває житло, встановлює факт першого набуття права власності на житло та звільняє особу від обов`язку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування.

В свою чергу, звертаючись з позовом до суду першої інстанції ОСОБА_1 посилалась на те, що придбання нею квартири за договором від 20.11.2019 року відбулось вперше, а тому сплачений згідно квитанції №20-3157518/С від 20.11.2019 року збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири у розмірі 6184,50 грн. підлягає поверненню, як помилково сплачений.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів, які б спростовували твердження позивача про придбання нею житла вперше та свідчили б про відсутність у неї права на звільнення від сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування надано не було, а посилання відповідача лише на неможливість перевірки інформації щодо придбання квартири конкретною особою вперше, як на підставу для відмови позивачу у поверненні помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна є необґрунтованими.

В свою чергу, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вказувало на те, що згідно інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за ОСОБА_1 у 2009 році вже було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого за № 3231, що свідчить про те, що до укладення у 2019 році договору купівлі-продажу квартири позивач вже здійснювала придбання квартири за договором купівлі-продажу. З огляду на зазначене, апелянт вважає, що придбання квартири АДРЕСА_1 не може вважатись першим.

У підтвердження вказаних обставин відповідач надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами 3 та 4 цієї статті визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Неможливість подачі вказаного доказу до суду першої інстанції апелянт обґрунтував відсутністю вільного доступу до відповідних реєстрів та здійснення платного запиту за рахунок коштів працівників вже після ухвалення судового рішення у справі.

Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, цією статтею визначено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Частиною 4 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Враховуючи викладені норми процесуального законодавства, а також принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, зважаючи на те, що надані відповідачем докази мають суттєве значення для правильного вирішення даної справи, колегія суддів вважає за можливе прийняти до розгляду та дослідити подані апелянтом докази.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду позивачем було надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформований 20.11.2019 року лише щодо реєстрації в Державному реєстрі права власності об`єкту нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 . Вказаний витяг стосується лише вказаного об`єкта нерухомого майна та жодним чином не може свідчити про відсутність іншої реєстрації прав власності за позивачем, зокрема, за договорами купівлі-продажу.

В подальшому позивачем була надана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 04.02.2021 року. Однак, згідно параметрів запиту, зазначених у вказаній довідці, такий запит здійснювався лише щодо одного об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , що також не може бути доказом відсутності реєстрації інших прав власності на нерухоме майно.

Таким чином, фактично позивачем при зверненні до суду не було подано жодного доказу у підтвердження обставин, на які вона посилалась у позовній заяві.

В свою чергу, з наданої апелянтом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 21.10.2021 року щодо суб`єкта: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 вбачається, що окрім права власності на квартиру АДРЕСА_1 за позивачем у 2010 році зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2009 року № 3231.

Таким чином, наданими відповідачем доказами підтверджено той факт, що придбання позивачем квартири 20.11.2019 року за договором купівлі-продажу, зареєстрованим в реєстрі під номером 1643 не було першим, а тому, при оформленні вказаної операції з купівлі-продажу нерухомого майна позивач була зобов`язана сплатити збір на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для повернення сплаченого позивачем згідно квитанції №20-3157518/С від 20.11.2019 року збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу квартири у розмірі 6184,50 грн., та відповідно відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що постановлене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2021 року -скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 17.02.2022 р.

Суддя доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: О.А. Шевчук

Суддя: І.О. Турецька