Справа № 420/18219/21
Суддя: Юхтенко Л.Р.
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Юхтенко Л.Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 08022573, місцезнаходження: 65076, м. Одеса, вул. Спартаківська, 2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду 30 вересня 2021 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 08022573, місцезнаходження: 65076, м. Одеса, вул. Спартаківська, 2), в якій позивач просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 МО щодо ненарахування та невиплати позивачу суми компенсації втрати частини доходів за період з 01.09.2020 року по 10.09.2021 року; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити суму компенсації втрати частини доходів за період з 01 вересня 2020 року по 10.09.2021 року у зв`язку з порушенням строків виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення.

Ухвалою від 05 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 МО України та за місцем проходження служби позивач та члени його сім`ї не мають житлової площі.

На підставі його рапорту позивачу здійснювалась виплата компенсації за піднайом житла на підставі наказу командира військової частини, але з липня 2020 року така виплата була зупинена, що стало підставою для звернення до Одеського окружного адміністративного суду з відповідним позовом до відповідача.

Рішенням суду від 31.03.2021 року по справі № 420/12937/20 позовні вимоги позивача були задоволені та зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити з вересня 2020 року грошову компенсацію за піднайом житлового приміщення, яке набрало законної сили 05.07.2021 року.

Військовою частиною на виконання рішення суду нараховано позивачу компенсацію у розмірі 54670, 50 грн. та після утримання військового збору у сумі 820, 06 грн. перераховано відповідачем на банківську картку позивача суму 53850, 44 грн., які надійшли позивачу 10.09.2021 року.

Так, позивач зазначив, що при здійсненні військовою частиною НОМЕР_2 розрахунку та виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення у вересні 2021 року йому не було нараховано компенсацію втрати частини доходів за період з 01.09.2020 року по 10.09.2021 року, у зв`язку з порушенням строку виплати такої компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати».

Така бездіяльність відповідача, на думку позивача, є протиправною, оскільки основною умовою виплати громадянину компенсації, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Ухвалою від 09 листопада 2021 року продовжено строк підготовчого провадження, ще на 30 днів.

До суду 18 листопада 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення є складовою грошового забезпечення та виплачується на постійній основі за наявності певних умов, чи до зміни житлового стану військовослужбовців (членів сім`ї). Позивач зазначив, що такі його доводи підтверджені обставинами, встановленими у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2021 року по справі № 420/12937/20, які не належать доказуванню відповідно до ст. 78 КАС України.

До суду 06 грудня 2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких відповідач наполягав на відмові у задоволенні позову, посилаючись на те, що грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення не носить постійного характеру і право на неї виникає лише за певних умов, а не одразу з моменту підписання контракту на проходження військової служби.

Відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Ухвалою, що занесена до протоколу підготовчого засідання від 28.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 24.01.2022 року.

Позивач та його представник на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно засобами електронної пошти, про що свідчить звіт від поштового сервера.

До суду 06 грудня 2021 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача на відкрите судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та завчасно, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки.

Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З цих підстав, суд постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання від 24 січня 2022 року, про продовження розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги, докази, якими вони підтверджуються, матеріали виконавчого провадження, суд встановив таке.

Відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладеного з Міністерством оборони України, ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України (а.с. 11-14), та на час розгляду справи проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 МО України, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджено довідкою військової частини НОМЕР_2 від 16.04.20__р. № 890 (а.с. 16).

Позивач зазначив, що не заперечується відповідачем, що за місцем проходження служби позивач та члени його сім`ї не мають житлової площі.

У позовній заяві позивач зазначив, що на підставі його рапорту позивачу здійснювалась виплата компенсації за піднайом житла на підставі наказу командира військової частини, але з липня 2020 року така виплата була зупинена, що стало підставою для звернення до Одеського окружного адміністративного суду з відповідним позовом до відповідача.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2021 року по справі № 420/12937/20 позовні вимоги позивача були задоволені частково та, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з вересня 2020 року грошову компенсацію за піднайом житлового приміщення згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450, у розмірі, визначеному для обласних центрів півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, та з урахуванням наявності чотирьох членів сім`ї, із збільшенням в 1, 5 рази (а.с. 17-21).

Суд встановив, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року рішення суду від 31.03.2021 року по справі № 420/12937/20 залишено без змін (а.с. 22-26).

Матеріалами справи підтверджено, що Військовою частиною НОМЕР_2 на виконання рішення суду нараховано позивачу компенсацію у розмірі 54670, 50 грн., що підтверджено довідкою про додаткові доходи (а.с. 27) та після утримання військового збору у сумі 820, 06 грн. перераховано відповідачем на банківську картку позивача суму 53850, 44 грн., які надійшли позивачу 10.09.2021 року, що підтверджено роздруківкою по рахунку позивача.

Проте, позивач зазначив, що при здійсненні військовою частиною НОМЕР_2 розрахунку та виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення у вересні 2021 року йому не було нараховано компенсацію втрати частини доходів за період з 01.09.2020 року по 10.09.2021 року, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Проаналізувавши положення чинного законодавства, обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не належать задоволенню повністю, з огляду на таке.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок № 159).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру:

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);

соціальні виплати;

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення)

сума індексації грошових доходів громадян;

суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до п. 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);

соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення

кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що

компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного

захворювання її матері під час вагітності, тощо);

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення);

сума індексації грошових доходів громадян;

суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Такими доходами є ті грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (частина друга статті 2 цього Закону).

Згідно з ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст. 4 цього Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Використане у ст.ст. 3, 4 Закону № 2050-ІІІ формулювання доводить, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, та означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Змістом спірних правовідносин є чи поширюється дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» при порушенні строку виплати компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення.

Позивач вважає, що компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення входить до грошового забезпечення, що, на його думку, підтверджено висновками, викладеними у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року по справі № 420/12937/20.

У свою чергу відповідач вважав, що така компенсація має разовий характер та на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Надаючи оцінку доводам та запереченням сторін, суд виходить із застосування та аналізу таких норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення військовослужбовців», держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з ч. 2 вказаної статті Закону, до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.

У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 26.06.2013 року № 450 «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень» затверджено Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень (надалі- Порядок № 450).

Відповідно до п. 2, 3, 4 Порядку № 450, особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує:

у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року;

у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року;

в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року.

При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 раза.

Виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється у межах відповідних бюджетних призначень, передбачених Міноборони, МВС, Службі безпеки, розвідувальним органам, Адміністрації Держприкордонслужби, Адміністрації Держспецзв`язку та Держспецтрансслужбі, Управлінню державної охорони, а також МОН, ДКА на відповідний рік.

Грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця: особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини.

Сукупний аналіз вказаних норм права доводить, що склад грошового забезпечення є вичерпаний, до нього входять виключно складові, зазначені в ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до яких не відносяться компенсації (у тому числі за піднайом (найом) житлового приміщення). Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця (ч. 3 ст. 9 цього Закону).

У свою чергу компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення виконує компенсаційну функцію гарантованого військовослужбовцям Державою права на забезпечення жилими приміщеннями, тобто є покриття понесених витрат на піднайом (найом) житла на період відсутності житлового приміщення, яким має бути забезпечений військовослужбовець та члени його сім`ї.

Таким чином, з наведеного сукупного аналізу вказаних норм права, суд доходить висновку, що компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення не є доходом у розумінні, викладеному в Законі України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Також суд враховує, що у ст. 2 Законі України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п. 3 Порядку № 159 не перебачено як грошові доходи - компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення, яка належить компенсації.

Стосовно доводів позивача, що обставинами, викладеними у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року по справі № 420/12937/20 підтверджено, що компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення є складовою грошового забезпечення, суд зазначає таке.

Так, у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року по справі № 420/12937/20 зазначено:

<…Разом з цим, сукупний аналіз наведених правових норм показав, що забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовця під час несення ним військової служби.

Отже, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Водночас, грошова компенсація за піднайом (найом) житлового приміщення військовослужбовцем та членами його сім`ї у грошовому виразі можна віднести до додаткового виду грошового забезпечення військовослужбовця.

Колегія суддів враховує, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не визначений порядок вирішення спорів, пов`язаних із невиплатою відповідного грошового забезпечення, а отже, проаналізувавши зміст ч. 2 ст. 233 КЗпП України, можна зробити висновок про те, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи здійснив роботодавець нарахування таких виплат.

Виходячи зі спірних правовідносин, колегія суддів доходить висновку про те, що до належних позивачу виплат компенсації не застосовується строк позовної даності, у тому числі не знаходять свого підтвердження доводи апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду, передбаченого положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України…>.

Таким чином, наведена цитата з постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року по справі № 420/12937/20 доводить, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що «забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця», тобто не є грошовим забезпеченням.

Посилання на те, що компенсація за піднайом (найом) є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовця зроблено тільки в контексті застосування строку звернення до суду, передбаченого положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У даному випадку вказаними висновками, викладеними у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року по справі № 420/12937/20 встановлені обставини щодо строку звернення до суду з вимогами про нарахування та виплати компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, що не стосується предмету спору по цій справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1,3 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінюючи встановлені факти, суд дійшов висновку, що відповідач, заперечуючи проти позову довів, з посиланням на відповідні докази правомірності своїх дій, а тому позовні вимоги не належать задоволенню.

У зв`язку з тим, що судові витрати пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз в цій справі відсутні, жодні судові витрати не належать компенсації за рахунок державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 08022573, місцезнаходження: 65076, м. Одеса, вул. Спартаківська, 2) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 295,297 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень КАС України, п. 3 Розділу IV Прикінцеві положення КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя Л.Р. Юхтенко

.