Справа № 520/21520/21
Суддя: Заічко О.В.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 року № 520/21520/21

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Заічко О.В., розглянувши за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (Ізюмський район, село Іванчуківка, іпн. НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (пп НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_5 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби за наявності більше ніж 10 років вислуги.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 календарних років у сумі 111 739,50 грн.

- стягнути на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що при звільненні йому протиправно не нарахована та не виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки вислуга років складає загальна 14 років 5 місяців 03 дні, в тому числі: календарна 09 років 06 місяців 10 днів; в пільговому обчисленні 04 роки 06 місяців 10 днів.

Відповідач надав відзив на адміністративний позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначивши, що чинним законодавством передбачено наявність обов`язкової умови для виплати одноразової грошової допомоги вислуги років понад 10 років, саме у календарному обчисленні такої вислуги. Відповідач також зазначає, що з аналізу норм чинного законодавства, з урахуванням практики Верховного Суду у справах, на які, зокрема, посилається сам позивач, вислуга років у пільговому обчисленні підлягає застосуванню для визначення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі звільнення, яке у даній справі не є спірним та сторонами не заперечується, а для розрахунку розміру такої допомоги враховується саме календарна вислуга років, тобто кількість повних календарних років, протягом яких особа фактично проходила військову службу.

Відтак, позивач фактично намагається застосувати до порядку обрахунку розміру одноразової грошової допомоги у разі звільнення порядок визначення вислуги років, що застосовується при встановленні права на отримання такої допомоги, що суперечить ч. 2 ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в якому прямо визначено, що розмір такої допомоги визначається як 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Враховуючи, що календарна вислуга років позивача становить менше 10 років, тому і підстави для задоволення позову відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивач - капітан ОСОБА_2 з 24.02.2018 проходив військову службу на посаді старшого штурмана транспортної авіації ескадрильї військової частини НОМЕР_5 у складі військової частини НОМЕР_5 .

Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України (по особовому складу) від 09.06.2021 №349 звільнений у запас відповідно до підпункту «а » (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Чугуївського ОРТЦК та СП м. Чугуїв.

Чинність контракту припинялась 24.06.2021 року.

З 24 червня 2021 року позивача виключено зі списків особового складу частини, усіх видів забезпечення.

Станом на день звільнення, вислуга років у Збройних Силах (календарна - 09 років 10 місяців 23 дні, в пільговому обчисленні - 04 роки 06 місяців 10 днів, загальна - 14 років 05 місяців 03 дні) на день виключення зі списків особового складу.

При звільненні зі служби позивачеві не виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби встановленої ч.2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у невиплаті йому зазначеної грошової допомоги при звільненні, ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначено відповідно до Конституції України Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом першим частини другої статті 15 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Відповідно до ч. 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом МОУ №260 від 07.06.2018, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби за закінченням контракту, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.

Спірним питанням у цьому провадженні є застосування частини другої статті 15 Закону № 2011-XII та ч. 1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом МОУ №260 від 07.06.2018 у ситуації позивача стосовно наявності у нього права на одноразову грошову допомогу.

При вирішенні справи, суд враховує, що це питання вирішувалося Верховним Судом, зокрема, у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 380/2427/20, де Судом наголошено, що застосовуючи інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, слід враховувати пріоритетність законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу. Верховний Суд зауважив, що частиною четвертою статті 9 Закону № 2011-XII Міністру оборони України надано повноваження визначати лише порядок виплати грошового забезпечення. Водночас, питання права військовослужбовців на отримання грошового забезпечення чи різного виду допомог можуть бути визначені лише законодавцем.

Правова позиція щодо застосування приписів частини другої статті 15 Закону №2011-XII неодноразово викладалася у постановах Верховного Суду, зокрема, від 11 квітня 2018 року у справі № 806/2104/17, від 24 листопада 2020 року у справі № 822/3008/17, від 21 квітня 2021 року № 380/2427/20 .

Відповідно до усталеної позиції Верховного Суду правова норма частини другої статті 15 Законі №2011-XII не містить вказівки на те, що право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги. Поняття «календарна вислуга років» застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги, а саме: «в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби». При цьому, Верховний Суд наголошував, що умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2011-XII є наявність «вислуги 10 років і більше».

Судовим розглядом встановлено, що на момент звільнення позивача, що підтверджується копією витягу з наказу МО України № 118 від 24.06.2021 року, вислуга років позивача у Збройних Силах (календарна - 09 років 10 місяців 23 дні, в пільговому обчисленні - 04 роки 06 місяців 10 днів, загальна - 14 років 05 місяців 03 дні) на день виключення зі списків особового складу, тобто понад 10 років.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, отже ненарахування та невиплата відповідачем позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби порушує право позивача на отримання такої одноразової допомоги, встановлене ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно, має місце протиправна бездіяльність як зовнішня форма поведінки, яка полягає у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, але фактично не були здійснені.

Щодо виплати одноразової грошової допомоги у певній сумі, а саме: 111739,50 грн., судом зазначається наступне.

Судовим розглядом встановлено, що відповідачем взагалі не було нараховано та виплачено позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 календарних років.

Так, рішенням у даній справі визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_5 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби за наявності більше ніж 10 років вислуги.

Стосовно певної суми у розмірі 111739,50 грн. судом зазначається, що належних доказів про зазначений позивачем розмір заборгованості до суду не надано, а судом самостійно не встановлювалось, а тому у суду відсутні достеменні докази щодо зазначеної позивачем розміру суми стягнення.

З огляду на встановлені обставини та з метою відновлення порушених прав позивача суд дійшов висновку, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні, з розрахунку 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та зобов`язання в/ч А- 4104 нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 КАС України).

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7 ст. 134 КАС України).

Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що заявником на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, надано договір № 01/26-08 від 26.08.2021 р. про надання правничої допомоги, укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням "Модум", додаткової угоди до договору, ордер на надання правової допомоги, що виписаний адвокатом Кожиховим А.Ю., та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, акт виконаних послуг № 1 від 25.10. 2021 р.

Як вбачається зі звіту про виконання адвокатом робіт за договором про надання правничої допомоги, позивачу надавалися послуги щодо: надання консультацій та узгодження правової позиції - 1 год., подання адвокатського запиту з метою витребовування необхідних документів - 1 год., складання позовної заяви , а також завірення додатків для суду та сторін - 1 год. Сторони домовились, що вартість виконаних робіт становить 2000,00 грн.

Разом з тим, на підтвердження понесених витрат на правовому допомогу позивачем не надано доказів оплати за виконані адвокатом послуги, тобто не надано доказів понесених позивачем витрат.

Тобто, витрати позивача на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. не підтверджуються належними доказами, а тому відсутні підстави для стягнення на користь позивача витрат на надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн.

Питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 139 КАС України судом не вирішується, оскільки позивач, згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» , від сплати судового збору звільнений.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 94, 132, 139, 241 -246, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_5 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби за наявності більше ніж 10 років вислуги.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_5 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із звільненням з військової служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 9 календарних років.

У задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складання у повному обсязі шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Заічко О.В.