Справа № 380/14277/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м.Львів

справа №380/14277/21

провадження № П/380/14473/21

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Коморний О.І.,

секретар судового засідання Марець В.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1

представник позивача Авдєєнко В.В.

представник відповідача не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови Державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Чорній Тараса Івановича, третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державна інспекція архітектури та містобудування України.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами, враховуючи заяву про зменшення позовних вимог:

- визнати неправомірною та скасувати прийняту виконавцем Стрийського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Чорнієм Т.І. 23.04.2018 постанову про відкриття провадження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 серпня 2021 року позивачка отримала постанову державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу ДВС від 10.08.2021 про стягнення на заробітню плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, постанови про розшук майна від 10.08.2021 та від 11.08.2021, які направлені до відповідних органів на виконання до закінчення строку на оскарження. Вказує, що з вказаних постанов довідалась про існування виконавчого провадження № 56258014. Позивачка зазначає, що 10.01.2018 інспектор будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурної будівельної інспекції у Львівській обл. Рудник І. С. прийняв постанову № 3/7/18-ф/пз по справі про адміністративне правопорушення, у якій вказав «відповідно до статті 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.». Вказує, що 23.04.2018 постанову № 3/7/18-ф/пз від 10.01.2018 подано до Стрийського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), згідно супровідного листа ДАБІ від 29.03.2018 № 1013-6/1327-18, де штамп із вхідним номером 1973/01-20-5 від 23.04.2018. позивач також зазначає, що 23.04.2018 державний виконавець Чорній прийняв завідомо неправдиву постанову про відкриття провадження, на підставі завідомо неправдивих відомостей, оскільки підставою для відкриття провадження вказує постанову державної архітектурної будівельної інспекції у Львівській обл. № 3/7/18-ф/пз видану 20.01.2018. Також стверджує, що постанова ДАБІ № 3/7/18-ф/пз від 20.01.2018р., на яку посилається виконавець Чорній, у матеріалах виконавчого провадження відсутня. Зазначає, що у постанові про відкриття виконавчого провадження вказано, що постанова ДАБІ набрала чинності 20.01.2018, тому якщо б така постанова і існувала, то вона підлягала б поверненню, оскільки, як вказав виконавець у постанові про відкриття, вона набрала чинності 20.01.2018, а виконавче провадження відкрите 23.04.2018 після закінчення трьохмісячного строку для її звернення до виконання. Враховуючи наведене, просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 02.09.2021 залишено позов без руху.

Ухвалою суду від 04.10.2021 відкрито провадження у справі.

Відповідач 18.10.2021 подав суду відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що згідно ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом. Вказує, що 23.04.2018 державним виконавцем скеровано виклик на адресу боржника, в якому вказано з`явитись боржнику до виконавця 03.05.2018 о 11 год 30 хв. Однак боржник на виклик до державного виконавця не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив виконавця. Відтак зазначає, що 31.10.2018 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору. Вказує, що боржник до виконавця не з`являвся протягом тривалого часу, постанову № 3/7/18-ф/пз видану 10.01.2018 Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області не виконував і не вживав заходів щодо сплати суми штрафу, чи скасування даної постанови. Державним виконаєш вживались заходи щодо примусового виконання даної постанови. Вказує, що державним виконавцем сформовано запити в реєструючі органи щодо виявлення мана боржника. Згідно сформованих запитів в ГУ ПФУ встановлено, що боржник працює, отримує пенсію, згідно відповіді ГУ ДФС встановлено, що у боржника відсутні відкриті рахунки у банках та інших фінансових установах. Згідно відповіді МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів встановлено що за боржником є зареєстровані транспортні засоби. Тому зазначає, що 10.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження, 10.08.2021 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника,10.08.2021 та 11.08.2021 державним виконавцем винесено постанови про розшук майна боржника, які було направлено у відповідні органи на виконання та скеровано боржнику рекомендованою кореспонденцією. Зазначає, що дані постанови ОСОБА_1 отримала 12.08.2021. Враховуючи наведене, простить суд відмовити в позові.

19.10.2021 представник позивача надав письмові пояснення, в яких зокрема вказав, що в виконавчому документі зазначається строк пред`явлення рішення до виконання. Вважає, що відповідач мав повернути виконавчий документ стягувачу.

Ухвалою суду від 20.10.2021 витребувано докази.

27.10.2021 надійшли заперечення на відзив в яких позивач зазначає, що у відзиві не наведено спростувань відповідно до порушення вимог ст. 303 КУпАП, оскільки постанова ДАБІ №3/7/18-ф/пз від 10.01.2018 не була звернута до виконання протягом трьох місяців з дня винесення.

Ухвалами суду від 15.12.2021 залучено третю особу до участі у справі та витребувано докази.

10.02.2022 на адресу суду від третьої особи, Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ), надійшла заява на виконання ухвали суду від 15.12.2021 про витребування доказів, де вказано, що відповідно перевірених ресурсів та актів приймання передачі архівних матеріалів (справ) від Держархбудінспекції до ДІАМ витребуваних матеріалів не виявлено.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просять позов задовольнити.

Представник відповідача до суду не прибув. повідомлений належним чином.

Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінив подані докази у їх сукупності та

встановив:

10.01.2018 інспектор будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурної будівельної інспекції у Львівській обл. Рудник І.С. прийняв постанову № 3/7/18-ф/пз по справі про адміністративне правопорушення (а.с. 99-100).

23.04.2018 державний виконавець Стрийського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виніс постанову про відкриття провадження (а.с.61) на підставі постанови державної архітектурної будівельної інспекції у Львівській обл. № 3/7/18-ф/пз виданої 10.01.2018, дата набрання законної сили 20.01.2018 (а.с.63-64) .

Позивач не погодившись із постановою про відкриття виконавчого провадження звернувся із даним позовом до суду.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України Про виконавче провадження № 1404-VIII від 02.06.2016р. (далі- Закон №1404-VIII)

Статтею 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом № 1404-VIII (п.1 ч.2 ст.18 вказаного Закону№ 1404-VIII).

Частиною 1 статті 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII, примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, як постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно ст. 4 Закону №1404-VIII, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ст. 12 Закону №1404-VIII, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповідно до ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно із статтею 303 КУпАП визначено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Тобто, постанова про накладення адміністративного стягнення може бути звернена до виконання лише протягом трьох місяців з дня її винесення, а в разі пропуску цього строку така постанова не підлягає виконанню.

Приписами ст. 12 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Тобто, стаття 303 КУпАП є спеціальною нормою відповідно до якої, постанова про накладення адміністративного стягнення може бути звернута до виконання протягом трьох місяців з дня винесення, а тому посилання відповідача є необґрунтованими.

Судом встановлено, що постанову № 3/7/18-ф/пз про адміністративне правопорушення винесено 10.01.2018 інспектором будівельного нагляду інспекційного відділу Департаменту державної архітектурної будівельної інспекції у Львівській обл. Рудник І.С., дата набрання законної сили 20.01.2018 (а.с. 63-64).

Судом встановлено з відмітки на супровідному листі Департаменту ДАБІ у Львівській області, яким скеровано постанову № 3/7/18-ф/пз про адміністративне правопорушення винесену 10.01.2018, що така подана відповідачеві 23.04.2018, тобто зі спливом тримісячного строку для виконання.

Відповідач та третя особа не надали суду належних та допустимих доказів щодо іншої дати отримання відповідачем вказаної постанови № 3/7/18-ф/пз про адміністративне правопорушення винесеної від 10.01.2018, яка набрала законної сили

Враховуючи вищевстановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що у виконавця Стрийського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) не було підстав для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.04.2018 № 56258014, оскільки постанову ДАБІ України від 10.01.2018 №3/7/18-ф/пз пред`явлено до виконання з пропуском встановленого строку пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Оскільки у даній справі оспорюється рішення прийняте відповідачем, суб`єктом владних повноважень, суд відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України, перевірив чи прийняте (вчинене) воно: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду. З огляду на викладене, суд вважає, що оскаржувана постанова винесена протиправно та підлягає скасуванню, а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору відповідно до ст. 139 КАС України належить стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судових витрат.

Відповідно до статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу;2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що 17.08.2021 позивачем укладено договір про надання адвокатської допомоги, правове обслуговування та представництво (а.с.72-74).

Відповідно до акта приймання-передачі наданих послуг, загальна вартість адвокатських послуг становить 5000 грн.

На переконання суду, розмір понесених витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн по даній справі, де предмет позову є визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження по стягненню штрафу в сумі 8500 грн не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до частин дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року N 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У даному випадку суд зазначає, що дана справа згідно положень статей 4, 12, 262 КАС України є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Вказаний обсяг виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом, суд вважає завищеним, оскільки дана справа незначної складності з сталою правовою позицією та не потребує значної затрати часу на вказані роботи.

Суд також зазначає, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

Вказаний висновок Верховного Суду у відповідності до приписів частини п`ятої статті 242 КАС України та частини шостої статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів суд враховує під час вирішення такого питання.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі East/WestAllianceLimited проти України, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

З огляду на вказані обставини справи, суд вважає, що вартість таких послуг у розмірі 5000 грн не є співрозмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, також враховуючи предмет позову , суд, виходячи з критерію співмірності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити 3000,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 271, 287 КАС України, суд, -

ухвалив :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Стрийського міськрайонного відділу ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Чорнія Т.І. від 23.04.2018 про відкриття виконавчого провадження № 56258014.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) з Стрийського міськрайонного ВДВС ЗМРУ МЮ (м.Львів) (вул.Болехівська,27, м.Стрий, Львівська область, 82400; ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 908, 00 грн (дев`ятсот вісім гривень, 00 копійок).

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; НОМЕР_1 ) з Стрийського міськрайонного ВДВС ЗМРУ МЮ (м.Львів) (вул.Болехівська,27, м.Стрий, Львівська область, 82400; ), за рахунок бюджетних асигнувань витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000, 00 грн (три тисячі гривень, 0 копійок)

6. В іншій частині стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 287 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення у відповідності до вимог ст. 271 КАС України проголошене 16.02.2022.

Суддя Коморний О.І.