Справа № 320/460/20
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/460/20 Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просив:

- визнати дії ГУ ПФУ щодо поновлення ОСОБА_1 виплати раніше призначеної пенсії за віком у розмірі нижче рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на час її поновлення, - протиправними;

- визнати дії ГУ ПФУ щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком без проведення автоматичного перерахунку пенсії у відповідності до положень частин першої, другої статті 43 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) на час її поновлення, - протиправними;

- визнати дії ГУ ПФУ щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком без проведення індексації пенсії відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення на час її поновлення, - протиправними;

- визнати дії ГУ ПФУ щодо поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком без нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, - протиправними;

- зобов`язати ГУ ПФУ здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком відповідно до положень частин першої, другої статті 43 Закону №1058-ІV, в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі позивача, починаючи з 31.01.2017;

- зобов`язати ГУ ПФУ здійснити індексацію пенсії відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення на час її поновлення, починаючи з 31.01.2017;

- зобов`язати ГУ ПФУ здійснити нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії згідно із рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2018 в адміністративній справі №361/4469/17 (провадження №2-а/361/45/18), починаючи з 31.01.2017.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення від 14 вересня 2021 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, рішення прийнято з порушенням норм матеріального права.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційних скарг на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, постійно проживає в Сполучених Штатах Америки.

Починаючи з 01.01.1992 ОСОБА_1 як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2) було призначено пенсію за віком, яка йому виплачувалась. У зв`язку з виїздом за кордон на постійне місце проживання, виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.06.1995 було припинено.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.08.2018 у справі № 361/4469/17, яке набрало законної сили, задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 :

- визнано протиправними дії Броварського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (правонаступником якого є ГУ ПФУ) щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії за віком;

- зобов`язано Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (правонаступником якого є ГУ ПФУ) поновити з 31.01.2017 ОСОБА_1 виплату раніше призначеної пенсії за віком.

На виконання вказаного рішення суду відповідачем з 31.01.2017 поновлено виплату пенсії позивачу. Наразі, пенсію обраховано в твердому розмірі 7, 92 грн.

Згідно із розрахунком пенсії позивача за період з 31.01.2017 та довічно, сформованого 27.05.2019, його страховий стаж складає 32 роки 3 місяці та 18 днів. Коефіцієнт стажу без урахування кратності - 0,32250; коефіцієнт стажу з урахуванням кратності ((387/100*12)*1,35). Розмір пенсії за віком (ст. 27) (914.33 *0,43358) = 7,92 грн; загальний розмір пенсії - 7, 92 грн; розмір пенсії з надбавками - 7, 92 грн.

В липні 2019 року Броварське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області здійснило виплату поновленої позивачу пенсії через поштове відділення у розмірі 237, 86 грн.

Позивач неодноразово звертався до територіального органу Пенсійного фонду України щодо з`ясування причин виплати йому пенсії у розмірі 7, 92 грн. Листом від 07.08.2019 № 32/І-01 ГУ ПФУ повідомило позивача про те, що отримана ним у липні 2019 року сума в розмірі 237, 86 грн - це виплата пенсії за період з 31.01.2017 по 31.07.2017, оскільки на виконання судового рішення у справі №361/4469/17 пенсія призначена йому у твердому розмірі 7, 92 грн.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, у статті 92 Конституції України зазначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення (пункт 6 ).

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовані нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до статті 5 Закону №1058-IV, виключно цим Законом визначаються мінімальний розмір пенсії за віком.

За нормами статті 7 цього ж Закону пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з врахуванням зазначених сум.

При цьому, частинами другою та третьою статті 28 Закону № 1058-IV передбачено, що за наявності страхового стажу меншої тривалості, ніж передбачено частиною першою цієї статті, пенсія за віком встановлюється в розмірі, пропорційному наявному страховому стажу, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком.

Мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

Згідно з абзацом 3 частини другої статті 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.,

Відповідно до частин першої та другої статті 42 Закону № 1058-IV пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.

Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, щороку здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, порівняно з попереднім роком.

Розмір та порядок такого підвищення пенсії визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що пенсія позивачів не може бути меншою встановленого законом прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Згідно із частиною третьої статті 42 Закону № 1058-IV у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Зазначений Закон України визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Крім того, у статті 43 Закону № 1058-IV встановлено, що перерахунок пенсій за віком, по інвалідності, в разі втрати годувальника, за вислугу років, призначених до набрання чинності цим Законом, здійснюється за нормами цього Закону на підставі документів про вік, страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час перерахунку в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло раніше, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При цьому, відповідно до статті 46 Закону № 1058-ІV нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Згідно із статтями 1, 2 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Пунктом 2 Порядку №159, визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Крім того, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічний правовий підхід до застосування вказаних норм права викладено Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 (справа №336/4675/17), від 21.06.2018 (№523/1124/17) та від 03.07.2018 (справа № 521/940/17).

Також, колегія суддів враховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.05.2020 у справі № 815/1226/18 звернула увагу на те, що пенсія за віком призначається особі один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

Отже, з матеріалів справи убачається, що пенсія позивачу є нарахованою, у зв`язку із чим він має право на виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, яка в понову обсязі не виплачується з вини відповідача.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на справу «Стек та інші проти Сполученого Королівства» (заяви №№ 65731/01 та 65900/01) від 12.04.2006 - у сучасній демократичній державі багато осіб протягом усього свого життя або ж його частини, коли йдеться про засоби для існування, перебувають у повній залежності від виплат за соціальним страхуванням або соціальним забезпеченням. В правових системах багатьох країн визнається, що такі особи потребують певного забезпечення, і відтак для них передбачається, що в разі дотримання умов, за яких вони можуть скористатися цими встановленими для них виплатами, вони автоматично будуть отримувати відповідні виплати.

Також, в справі «Сук проти України» (Заява № 10972/05) від 10.03.2011 зазначено, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (п. 22, 23).

Відтак, право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством. Конституція України, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» гарантує всім громадянам України, за певних умов, право на матеріальне забезпечення за рахунок трудових та соціальних пенсій.

Виходячи з вищенаведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права:

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що за певних умов є підстави стверджувати про наявність «законних сподівань» у особи отримання неправильно нарахованих сум при призначенні пенсії або сум пенсії, які вчасно не були перераховані, оскільки останні можуть підпадати під дію статті 1 Першого протоколу, при умові наявного «чіткого і недвозначного» закону, який гарантує право на «правильне» нарахування пенсій у повному обсязі (наприклад, зі включення всіх складових з яких свого часу були сплачені внески на соціальне страхування) або право на «автоматичний» перерахунок пенсії.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем в порушення наведених положень закону, поновлено пенсію в розмірі нижче рівня прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, на час її поновлення, без проведення автоматичного перерахунку пенсії у відповідності до положень частин першої, другої статті 43 Закону №1058-IV на час її поновлення, без проведення індексації пенсії відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення на час її поновлення, та без нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, у зв`язку із чим позовні вимог підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 16.02.2022р.)