Справа № 580/624/22
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року справа № 580/624/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

25.01.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) (далі відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати заборгованості у вигляді доплати до пенсії позивачу на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі №580/2713/21 у розмірі 84653,51грн;

стягнення з держави України в особі відповідача шкоди у вигляді недоплаченої суми пенсії, яка підлягає до виплати на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 і згідно з розрахунком відповідача від 18.11.2021 за період з 01.04.2019 до 30.11.2021 у розмірі 84653,51грн.

Додатково просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 992,40грн.

Обґрунтовуючи зазначив, що 20.12.2021 звернувся до відповідача заявою про здійснення перерахунку та виплати доплати до пенсії на виконання вказаного вище судового рішення. Листом відповідач повідомив, що нараховані кошти підлягають виплаті в межах затверджених бюджетних призначень на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду. Вважає, що відповідач допустив бездіяльність щодо виплати коштів, а його відмова не відповідає вимогам закону. Зокрема, у законі про державний бюджет на 2021 рік передбачені видатки на погашення заборгованості, що виникла на підставі виконання рішень судів, у сумі 360млн.грн. Тому вважає, що несвоєчасне отримання пенсії становить порушення права особи на мирне володіння своїм майном.

26.01.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив спрощене провадження.

10.02.2022 на адресу суду надійшов відзив відповідача з проханням у задоволенні позову відмовити повністю. Стверджує, що здійснив перерахунок пенсії позивача та суми заборгованості внесені до Реєстру для дотримання черговості погашення присуджених сум пенсій. Виплата поза такої черги призведе до порушення прав інших громадян. Законом передбачено у разі несвоєчасної виплати пенсії нарахування компенсації в день її виплати.

16.02.2020 від позивача надійшла відповідь на відзив з проханням позов задовольнити. Основні доводи ідентичні вказаним у позовній заяві.

Всі подані сторонами докази долучені судом до матеріалів адміністративної справи.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Посвідченням серії НОМЕР_2 підтверджується, що позивачу призначена пенсія за вислугу років з 31.03.2021 довічно.

З відомостей ЄДРСР суд установив, що між вказаними сторонами вирішений спір щодо перерахунку пенсії позивача. Зокрема, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі №580/2713/21, що набрало законної сили 12.08.2021, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі довідки Управління Служби безпеки України в Черкаській області від 31.07.2020 №21/537 з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення та зобов`язано здійснити перерахунок пенсії на підставі вказаної довідки та виплату з урахуванням раніше виплачених сум з 01 квітня 2019 року.

Тому 18.11.2021 відповідач провів розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою №№/А448 за дорученням №Д N/А448/6. Її сума становить 84653,51грн.

Позивач звернувся до відповідача заявою від 20.12.2021, в якій провести виплату перерахованої пенсії у вигляді доплати в сумі 84653,51грн.

Листом від 17.01.2022 №419-9878/П-03/8-2300/22 відповідач повідомив. На виконання зазначеного рішення провів перерахунок його пенсії та вніс судове рішення до Реєстру щодо суми заборгованості 84653,51грн. Черговість погашення визначається за датою надходження судових рішень. Наразі виплачені ті, що надійшли до 12.11.2019. За 2021 рік профінансовано 100% обсягу передбачених видатків. Суми коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат буде визначена у бюджеті Пенсійного Фонду України на 2022 рік.

Тому позивач звернувся в суд з позовом.

Вирішуючи спір суд урахував, що відповідач визнає факт невиплати позивачу перерахованої пенсії. Водночас спірні правовідносини стосуються невиплати сум пенсії, які виникли на підставі виконаного відповідачем розрахунку на підставі рішення суду, що набрало законної сили. Тобто, не стосуються щомісячної безспірної суми коштів пенсії. Натомість стосуються процедури виконання рішення суду, в якому не було зазначено дати, до якої відповідач повинен виконати відповідні зобов`язання.

Вказаним рішенням суду не обчислено та не було присуджено стягнути конкретну суму коштів.

Розрахунок відповідача підтверджує, що на виконання рішення суду про зобов`язання перерахувати з 01.04.2019 та виплатити пенсію позивачу він обчислив щомісячний розмір пенсії та відповідну загальну суму коштів, що має бути доплачена до вже виплачених станом на 18.11.2021 сум коштів. Оскільки докази її виплати відсутні, вона вважається заборгованістю.

Статтею 46 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) встановлено, що нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Отже, законом визначено, що несвоєчасність виплати пенсії має наслідком нарахування особі під час відповідної виплати компенсації.

Згідно зі статтею 107 Закону №1058-IV пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов`язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду визначені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до частин першої-другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, шкодою є або моральна шкода, або збитки.

Завдання позивачу моральної шкоди або прямих збитків не доведено. Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до ст.2 Закону України 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Стаття 3 вказаного Закону встановлює, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

З дати проведеного перерахунку до дати звернення до суду з позовом у цій справі пройшло 2 місяці.

Відповідно до ч.2 ст.72 Закону №1058-IV кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього Закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим Законом. Відшкодування шкоди цим Законом не передбачено.

Отже, не має законодавчих та інших правових підстав щодо виплати з коштів Пенсійного фонду України будь-яких відшкодувань шкоди, так як бюджетом Пенсійного фонду України, який кожного року затверджується Кабінетом Міністрів України, не передбачено витрат на зазначені цілі.

Порядок ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, був затверджений постанова правління Пенсійного фонду України 26 вересня 2018 року № 20-1, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2018 року за №1189/32641. Саме ним було передбачено функціонування реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, та внесення інформації до нього. 23.03.2021 постановою вказаного Правління №13-1 його визнано таким, що втратив чинність. Однак докази фактичного погашення заборгованості наповненого відповідачем Реєстру відсутні, як і відсутні докази наявності коштів для виплати перерахованої пенсії позивачу. Тому доводи щодо протиправності такої бездіяльності не підтверджені.

У ч.1 ст.2 Закону України від 5 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон №4901-VI) передбачено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства.

Виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності в зазначеного держоргану відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч.1 ст.3 Закону №4901-VI).

Отже, при виконанні судових рішень про задоволення позовних вимог до державних органів гарантом виступає саме держава Україна.

Згідно з ч.4 ст.3 Закону №4901-VI перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу відповідно до ч.4 ст.5 Закону №4901-VI виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, законом передбачені наслідки несвоєчасної виплати стягувачу бюджетних коштів у вигляді нарахування компенсації за умови дотримання вказаних вимог. Такого правового висновку щодо застосування норм права дійшла Велика палата ВС у постанові від 14.03.2018 у справі №522/3454/16-ц (провадження №14-6цс18), Верховний Суд у постановах від 04.07.2018 № 281/46/16-ц, від 20 лютого 2019 року в справі №489/515/17.

Суд не встановив, що в спірних правовідносинах мали місце такі неправомірні дії чи бездіяльність зі сторони відповідача, які би спричинили негативні зміни у житті позивача.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на результат вирішеного спору, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 132-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м.Черкаси, вул.Смілянська, буд.23; ) про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати заборгованості у вигляді доплати до пенсії на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 у справі №580/2713/21 у розмірі 84653,51грн, стягнення з держави України в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області шкоди у вигляді недоплаченої суми пенсії, яка підлягає до виплати на підставі вказаного рішення суду та згідно з розрахунком від 18.11.2021 за період з 01.04.2019 до 30.11.2021 у розмірі 84653,51грн.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 17.02.2022.