Справа № 160/8035/21
Суддя: Царікова Олена Василівна
Дата ухвалення: 2021-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2021 року Справа № 160/8035/21
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді:Царікової О.В.,
секретаря судового засіданняГолубцової А.І.,
позивача: представника позивача: ОСОБА_1, Чуприни Т.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу №160/8035/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 13.05.2021 отримав від Нікопольського управління ГУ ДПС у Дніпропетровській області копії вищезазначених податкових повідомлень-рішень, згідно з якими йому нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на загальну суму 8963, 08 грн. ОСОБА_1 зауважив, що спірні податкові повідомлення-рішення не містили розрахунків податкових зобов`язань, у зв`язку з чим встановити об`єкт нерухомості, щодо якого позивачу нараховано податок неможливо. При цьому, позивач зазначив, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, він є власником нежитлового нерухомого майна, а саме: 23/190 частини нежитлової нерухомої будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 стверджує, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2017-2018 рр щодо означеного об`єкта нерухомості, оскільки належне позивачу нерухоме майно (будівлі промислового призначення) не є об`єктом оподаткування у розумінні підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. ОСОБА_1 стверджує, що він, як фізична особа, передав означену будівлю у безоплатне користування за договором позички фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 , яка використовує цю будівлю як промислову, а відтак означена будівля не є об`єктом оподаткування в силу імперативних приписів закону (підпункт "є" підпункт 266.2.2 пункт 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) і податок на нерухоме майно на неї, на думку позивача, не повинен нараховуватися, у зв`язку з чим оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 у справі №160/8035/21 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк, протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.07.2021 відкрито провадження в адміністративній справі №160/8035/21 та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 02.09.2021. Останнє судове засідання по справі відбулося 16.11.2021.
28.08.2021 до суду надійшла від ОСОБА_1 відповідь на відзив (вх. №7823/21), в якій позивач повторно наголосив на тому, що, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід для визначення податкової пільги за п.п. «є» п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не її належність конкретному суб`єкту-платнику. Позивач заперечив щодо тверджень відповідача про те, що податкова пільга може бути застосована лише за ознакою та до власника об`єкта оподаткування, оскільки під оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підпадає саме об`єкт оподаткування, а не його власник чи користувач. ОСОБА_1 наголосив, що усі надані ним докази є належними та підтверджують використання об`єкта оподаткування за функціональним призначенням, оскільки законодавством не вимагається підтвердження функціональності приміщення тільки технічним паспортом чи відповідним зазначенням в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Позивач та представник позивача у судовому засіданні 16.11.2021 позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання 16.11.2021 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
У відповідності до ч. 1 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, судом встановлено таке.
Згідно із відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) є власником нежитлового нерухомого майна, а саме: 23/190 частини нежитлової нерухомої будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Означена частка об`єкта нерухомості була набута позивачем на підставі договору купівлі-продажу ВЕІ №642680 №3922, від 29.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В.
У відповідності до договорів позички промислового приміщення за №1/15 від 02.05.2015 та за №1/18 від 03.01.2018 означений об`єкт нерухомості використовується фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_2 , яка відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснює підприємницьку діяльність щодо виробництва ігор та іграшок (основний) (код КВЕД 32.40), а також виробництва інших текстильних виробів, н.в.і.у. (код КВЕД 13.99).
Як повідомив позивач, вищезазначене нерухоме майно використовуються як промислове, оскільки в ньому розташований цех з вироблення м`якої іграшки, який використовувався позивачем, як ФОП, у період з 2006 року по вересень 2011 року, а з жовтня 2011 і по теперішній час використовується ФОП ОСОБА_2 .
На підтвердження використання майна як промислового, позивачем надано технічний паспорт №6-180 від 11.2006, рішення Нікопольської міської ради Дніпропетровської області 28 сесії міськради п`ятого скликання від 01.08.2008 про надання дозволу приватному підприємцю ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 під розміщення цеху по виробництву м`якої іграшки, виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №650103 та витяг з сайту Мінюсту, свідоцтво платника єдиного податку ОСОБА_2 , договори позички промислового приміщення за №1/15 від 02.05.2015 та за №1/18 від 03.01.2018, роздруківка податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 за 2018 рік.
У відповідності до наданої контролюючим органом копії розрахунків щодо нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017-2018 рр., відповідні податкові зобов`язання нараховані позивачу за нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погодившись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.
Згідно із приписами статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до п.п.16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з підпунктом 266.1.1. пункту 266.1 статті 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, умовою для застосування пільги з оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є наявність будівель промисловості, зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень у промислових підприємств.
Системне тлумачення п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України свідчить про те, що законодавець у кожному буквеному пункті (від «а» до «л») передбачив конкретні умови, за наявності яких нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Кожен з цих випадків не підлягає розширювальному тлумаченню. Прикладом цього є зокрема те, що така умова як зв`язок об`єкту нерухомості з фактом її використання у своїй діяльності передбачений пунктами "е" та "і", на відміну від пункту "є". Більш того, кожен з визначених підпунктом 266.2.2 буквених пунктів має прив`язку або до статусу суб`єкта, який володіє такою нерухомістю (діти-сироти, діти, позбавлені батьківського піклування ("д"), суб`єкти господарювання малого та середнього бізнесу ("е"), сільськогосподарський товаровиробник ("ж"), громадські організації інвалідів та їх підприємства ("з"), релігійні організації ("и")), та/або до виду нерухомості, його стану, місця розташування (непридатна до проживання ("ґ"), будівлі дошкільних та загальноосвітніх навчальних закладів ("і"), будівлі промисловості ("є") тощо).
За положеннями п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України, об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють серед іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ").
Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України, інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації №507 віл 17.08.2000, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості", 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України є особливість, що характеризує саме об`єкт оподаткування.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у п.п. "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Прислівник "зокрема" вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.
Поряд з цим, конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета "будівлі промисловості", оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.
При цьому, застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Оскільки "будівлі промислові", які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт "ґ" підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, "будівель промисловості", зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій "будівлі промислові", законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.
При цьому, оскільки саме законодавець приймає рішення про встановлення пільг, то він може в подальшому змінити норму, яка встановлює преференцію, не змінюючи загального критерію, про який йшлося вище.
Отже, підстав для застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку (у даному випадку відповідно підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 ПК України) не виникає, оскільки немає колізії нормативно-правового регулювання.
Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 ПК України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 ПК України) і нейтральності оподаткування (підпункт 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 ПК України).
Наданням пільги щодо сплати податку, звільненням від сплати податків, держава має на меті встановлення певного рівня соціального або економічного захисту відповідної категорії платників податків.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Означений висновок висловив Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17, відступивши від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 у справі № 806/2676/17, що застосування підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств, та сформовано новий правовий висновок, відповідно до якого визначено, що застосування підпункту "є" п.п. 266.2.2 п. 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як уже було зазначено вище, ОСОБА_1 є власником нежитлового нерухомого майна, а саме: 23/190 частини нежитлової нерухомої будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу ВЕІ №642680 №3922, від 29.11.2006, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В.
Згідно із договорами позички промислового приміщення за №1/15 від 02.05.2015 та за №1/18 від 03.01.2018, означений об`єкт нерухомості використовувався ФОП ОСОБА_2 , яка відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійснює підприємницьку діяльність: код КВЕД 32.40 виробництво ігор та іграшок (основний), а також виробництво інших.
Використання означеного майна як промислового, підтверджується технічним паспортом №6-180 від 11.2006, рішенням Нікопольської міської ради Дніпропетровської області 28 сесії міськради п`ятого скликання №27-28/У від 01.08.2008 про надання дозволу приватному підприємцю ОСОБА_1 на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 під розміщення цеху по виробництву м`якої іграшки, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та витягом із сайту Мінюсту, свідоцтвом платника єдиного податку ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 , договорами позички промислового приміщення за №1/15 від 02.05.2015 та за №1/18 від 03.01.2018.
Відтак, на думку суду, є достатні підстави стверджувати, що вказаний об`єкт нерухомого майна використовується за функціональним призначенням, тобто, для промислового виробництва.
Разом з цим, суд зазначає, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду незалежно від того фізичній чи юридичній особі цей об`єкт належить.
З огляду на викладене, твердження відповідача, що податкова пільга може бути застосована лише за ознакою та до власника об`єкта оподаткування суд вважає необґрунтованим, оскільки під оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, підпадає саме об`єкт оподаткування, а не власник чи користувач. В даному випадку відповідач невірно трактує та не розмежовує поняття об`єкт оподаткування та платник податку.
Враховуючи наведені положення, суд вважає, що контролюючий орган при визначенні позивачу спірного податкового зобов`язання діяв всупереч законодавству України, з огляду на відсутність підстав для нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за 2017-2018 рр. щодо належного позивачу об`єкту нерухомості.
Згідно частини 2 статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Окрім того, відповідачем в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано до суду документи, які посвідчують права власності/користування позивачем земельною ділянкою саме за адресою: АДРЕСА_2 .
Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи встановлені судом обставини справи, суд доходить висновку, що при прийнятті оскаржених податкових повідомлень-рішень відповідач діяв не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та не обґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заявлені ОСОБА_1 до суду позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат в порядку ст.ст. 143 та 246 КАС України, суд зазначає наступне.
Згідно із приписами статті 132 КАС адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 139 КАС України, з огляду на те, що позовну заяву ОСОБА_1 задоволено повністю, суд доходить до висновку, що сума сплаченого позивачем судового збору за подачу адміністративного позову до суду. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 26 листопада 2021 року.

Суддя О.В. Царікова