Справа № 463/11586/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 463/11586/21 пров. № А/857/23433/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Федеративної республіки Сомалі ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 18 жовтня 2021 року у справі за позовом 7 прикордонного Карпатського загону Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України до громадянина Федеративної Республіки Cомалі ОСОБА_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,-

суддя в 1-й інстанції Стрепко Н.Л.,

час ухвалення рішення 18.10.2021 року, 17:59 год.,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 18.10.2021 року,

в с т а н о в и в :

7 прикордонний Карпатський загін Західного регіонального управління (військова частина НОМЕР_1 ) Державної прикордонної служби України звернувся в суд з позовом до громадянина Федеративної Республіки Cомалі ОСОБА_1 , про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 18 жовтня 2021 року позов задоволено. Затримано громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 з метою з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі України на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання 11 год. 50 хв. 15 жовтня 2021 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Примусово видворити громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 за межі території України.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції громадянин Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що паспорта при собі не має та такий знаходиться у м. Києві, на даний момент коштів для залишення території України у нього немає, однак він такі роздобуде та сам залишить територію України. Позов позивачем подано ще до закінчення строку на повернення його до країни громадянської належності.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце судового розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідач, 13 жовтня 2021 року діючи у складі групи осіб, здійснив незаконне перетинання державного кордону з України в Республіку Польща поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України на напрямку 436 прикордонного знаку на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби «Мігово» відділу прикордонної служби «Смільниця», територія Добромильської міської ради, Самбірського району, Львівської області та був затриманий прикордонною вартою Республіки Польща.

15 жовтня 2021 року на підставі ст.ст. 3.5 Угоди між Україною та Європейським Співтовариством «Про реадмісію осіб» в пункті пропуску через державний кордон «Смільниця-Кросценко» відповідача було передано на територію України представникам відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та відповідно до протоколу про адміністративне затримання затримано останнього о 11 год. 50 хв.

Крім того 15 жовтня 2021 року про затримання громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 проінформовано ДКС Міністерства закордонних справ України.

При цьому з відповіді Дніпровського державного університету внутрішніх справ на запит від 18 жовтня 2021 року вбачається, що відповідач на запрошення на навчання не прибув і до складу студентів та слухачів зарахований не був.

Як вбачається з рішення про примусове повернення з України, начальником 7 прикордонного загону 18 жовтня 2021 року прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Федеративної Республіки Сомалі ОСОБА_1 та зобов`язання його покинути територію України у термін до 23 жовтня 2021 року.

Відтак представлені позивачем докази свідчать про те, що відповідач реалізуючи свої права та свободи міг у встановленому порядку іммігрувати до країн Європейського Союзу на постійне місце проживання, або тимчасово прибути для працевлаштування на визначений термін, як це передбачено законодавством інших держав та міжнародними документами, не завдавши шкоди національним інтересам України, однак вибравши найбільш легкий але незаконний спосіб потрапити до країн Західної Європи, усвідомлюючи, що для досягнення цієї мети порушуватиме законодавство України, своїми діями грубо та свідомо порушив законодавство України та підтвердив своє небажання законно перебувати на території України.

Відповідно до положень статей 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Згідно статті 2 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22.09.2011 № 3773-VI (далі Закон № 3773-VI) правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

Частиною 1 та 4 статті 30 Закону № 3773-VI визначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави. Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства врегульовані приписами статті 289 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 289 КАС України, за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України; 2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації; 4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною 11 статті 289 КАС України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 3 статті 8 Закону України Про прикордонний контроль від 05.11.2009 №1710-VI, уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі виїзду з України за умови: 1) наявності в нього дійсного паспортного документа; 2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону виїзду з України.

Отже, іноземці або особи без громадянства можуть виїхати за межі території України за наявності дійного паспортного документу.

Стаття 9 Закону України Про державний кордон встановлює, що перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку. Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством. Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Відтак, аналіз сукупності зазначених обставин вказує на те, що затримання відповідача є необхідним та виправданим за наведених умов, таке дозволить компетентним органам в установленому порядку здійснити відповідні процедури ідентифікації щодо відповідача.

Таким чином, на переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, з огляду на відсутність документів, що посвідчують особу та підтверджують законність перебування на території України, а також коштів, необхідних для добровільного залишення території України, що об`єктивно цьому перешкоджає.

Також, немає жодного доказу, який би свідчив, що відповідач залишив країну свого національного походження у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань зі сторони екстреміських збройних формувань та не може користуватися захистом цієї країни і не може повернутися внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до статей 9, 29 Загальної декларації прав людини (1948 року) та ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 року) ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11 вересня 1997 року, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, коли здійснюється законний арешт або затримання з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.

Колегія суддів зазначає, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Таким чином, у випадку відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, особу може бути затримано на термін шість місяців, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

Таким чином, враховуючи наявність умов, за яких неможливо забезпечити ідентифікацію відповідача, у нього відсутні документи на право перебування на території України та відсутнє постійне місце проживання, він порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність та обґрунтованість позову, а тому заявлений позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу громадянина Федеративної республіки Сомалі ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 272,289,308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу громадянина Федеративної республіки Сомалі ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Личаківського районного суду м.Львова від 18 жовтня 2021 року у справі № 463/11586/21 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 16 лютого 2022 року.