Справа № 460/8590/20
Суддя: Бруновська Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Дорошенко Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 460/8590/20 пров. № А/857/18339/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Бруновської Н.В.

суддів: Матковської З.М., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.06.2021р. у справі № 460/8590/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Березнівської міської ради Рівненської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.11.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 11.08.2020р. №738 "Про надання дозволу на виготовлення землевпорядної документації», яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно до ч.2, ч.3 cт.123 Земельного кодексу України;

-зобов`язати прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідно до поданої заяви від 17.12.2019р.;

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 30.06.2021р. позов задоволено.

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Березнівська міська рада Рівненського району Рівненської області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30.06.2021р. у справі № 460/8590/20 скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

В п.3 ч.1 ст.311 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

17.12.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області із заявою про надання у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . (а.с.9).

Березнівська міська рада Рівненського району Рівненської області листом від 02.01.2020р. №1/02-19 повідомила позивача про відмову у виділенні земельної ділянки у власність з підстав, що він не є безпосереднім учасником бойових дій в зоні АТО на сході України (а.с.10).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 14.05.2020р. у справі №460/2004/20 суд зобов`язав Березнівську міську раду Рівненського району Рівненської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.12.2019р. щодо передачі у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення із дотриманням порядку, встановленого ст.26, ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.118 ЗК України. Дане рішення суду набрало законної сили 06.08.2020р. (а.с.13-15).

Із змісту даного рішення видно, що суд першої інстанції дійшов висновків, що такої підстави як відсутність статусу безпосереднього учасника бойових дій в зоні АТО на сході України, ЗК України не містить. Відмова Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської надати надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою, прийнята з порушенням критеріїв обґрунтованості, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісності та розсудливості.

ч.4 ст.78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На виконання вищевказаного рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.05.2020р. у справі №460/2004/20 Березнівська міська рада Рівненського району Рівненської області прийняла рішення від 11.08.2020р. №738 яким відмовила ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідно до ч.2 ч.3 ст.123 ЗК України. (а.с.17).

ст.122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Положеннями ч.7 ст.118 ЗК України визначено, зокрема, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. У разі якщо в місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє відповідний орган. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Cуд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що чинним законодавством визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, але відповідачем у спірному рішенні не наведено підстав, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України, за яких позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки. Зокрема не вказано, яких документів не вистачає.

Жодних обґрунтованих доводів щодо правомірності свого рішення відповідачем не наведено у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі.

Покликання суб`єкта владних повноважень в оскарженому рішення на ч.2 ч.3 ст.123 ЗК України (порядок надання земельних ділянок державної та комунальної власності у користування) є недоречним, оскільки вказана норма не поширюється на правовідносини які виникли між сторонами. Оскільки, ОСОБА_1 виявив бажання отримати земельну ділянку в межах безоплатної приватизації, а не у користування.

Крім того, покликання апелянта в апеляційній скарзі на рішення Березнівської міської ради від 16.02.2017р. № 234 «Про забезпечення виконання Програми соціального захисту учасників антитерористичної операції та членів їх сімей» та на ту обставину що у діючій містобудівній документації м.Березне відсутній масив «Зірненський» колегія суддів не приймає до уваги за безпідставністю, оскільки вказане рішення та дана обставина не було покладено в основу оспорюваного рішення.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні регламентовано ч.7 ст.118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Вказаний висновок відповідає позиціям викладеним в постановах Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 819/570/18, 12.06.2020 у справі № 808/3187/17, 29.09.2020 у справі №814/2221/17

В свою чергу, на виконання рішення суду щодо повторного розгляду заяви позивача відповідачем ухвалено вдруге відмову, яка прийнята за відсутності підстав, визначених ст.118 ЗК України, що свідчить про відсутність наміру суб`єкта владних повноважень прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством.

Із змісту п.2, п.4 п.10 ч.2, ч.4 ст.245 КАС України видно, що у разі задоволення адміністративного позову суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення; визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії; визначити інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

У випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Проте надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є адміністративним актом, прийняттю якого повинна передувати визначена законом адміністративна процедура. Видача такого дозволу без необхідних дій суб`єкта владних повноважень в межах адміністративної процедури не гарантує забезпечення прав позивача у передбачений законом спосіб.

Зважаючи на протиправну поведінку суб`єкта владних повноважень в особі Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області, а саме невиконання обов`язку, передбаченого приписами діючого законодавства, та неврахування рішення суду, що набрало законної сили, за наявності дотримання ОСОБА_1 порядку встановленого ст.118 ЗК України, недоведеність відповідачем існування, передбачених чинним законодавством, обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Зважаючи, що позивач з 2020р. намагається реалізувати своє право на отримання земельної ділянки, такий спосіб захисту порушеного права відповідає положенням п.4 ст.245 КАС України, є належним та ефективним, забезпечує позитивне вирішення цього питання без невиправданих зволікань.

Подібну правову позицію вже висловлював Верховний Суд, зокрема у постановах від 24.01.2019 у справі № 806/2978/17, від 16.05.2019 у справі № 812/1312/18 та від 14.08.2019 у справі № №0640/4434/18, від 11.09.2019 у справі № 819/570/18, 12.06.2020 у справі № 808/3187/17

З огляду на це, саме зобов`язання ради надати дозвіл є найбільш ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області залишити без задовольнити, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі № 460/8590/20/ без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. В. Бруновська
судді З. М. Матковська
Р. Б. Хобор