Справа № 640/16156/20
Суддя: Глущенко Яна Борисівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Глущенко Я.Б.,

суддів Губської Л.В., Пилипенко О.Є.,

секретаря Строяновської О.В.,

розглянувши в порядку письмового првадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Максимус Констракшн» до Головного управління Державної податкової служби в Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Максимус Констракшн» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року, -

У С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Максимус Констракшн» (далі - позивач, апелянт, ТОВ «Максимус Констракшн») звернулося у суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 23 березня 2020 року № та №, якими встановлено суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 137755,00 грн за липень 2019 року, збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 424722,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що фінансово-господарські операції позивача з ТОВ «В-Інтер Груп» носили реальний характер, що підтверджується відповідною первинною документацією, однак контролючий орган обмежився лише самою констатацією імовірних порушень податкового законодавства з боку контрагента позивача, покладаючись на дані перевірки контрагента та третіх осіб.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фінансово-господарські операції позивача з TOB «В-Інтер груп» мають ознаки нереальності, а тому спірні податкові рішення прийнято правомірно.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Свою позицію обґрунтовує тим, що відповідачем не подано жодних документів на підтвердження того, що база даних, звідки була використана інформація у спірних правовідносинах є сертифікованою або стандартизованою чи пройшла інші аналогічні процедури контролю. Уважає, що всі використані відповідачем відомості базуються виключно на внутрішніх інформаційних системах, а відтак є недопустимими та неналежними доказами порушення позивачем податкової дисципліни, позаяк не грунтуються на безпосереднтьому аналізі первинних документів.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач наголошує, що апелянтом не зазначено, у чому саме полягає порушення місцевим судом норм процесуального та матеріального права, що свідчить про її необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження згідно з пунктом 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Максимус Констракшн», за результатами якої складно акт від 03 березня 2020 року №240/10-36-05-10/31201909, яким зафіксовано порушення ТОВ «Максимус Констракшн» вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських відносин з ТОВ «В-Інтер Груп» за період з 01 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року, а саме: пунктів 198.1, 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, у результаті чого підприємством завищено від`ємне значення податку на додану вартість у сумі 137 755,00 грн., у том числі за липень 2019 року у сумі 137 755,00 грн. та занижено податок на додану вартість у сумі 283 148,00 грн., у тому числі за липень 2019 року у сумі 283 148,00 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС у Київській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 23 березня 2020 року:

- №, яким ТОВ «Максимус Констракшн» встановлено суми завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, у розмірі 137755,00 грн за липень 2019 року;

- №, яким ТОВ «Максимус Констракшн» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 424 722,00 грн., з яких за основним зобов`язанням нараховано 283148,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 141574,00 грн.

Скориставшись правом на адміністративне (досудове) оскарження вказаних податкових повідомлень-рішень, ТОВ «Максимус Констракшн» подало відповідну скаргу до Державної податкової служби України, за результатами розгляду якої рішенням від 02 червня 2020 року №16199-00-08-08-02-06 податкові повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Не погоджуючись з указаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку вищевикладеним обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Приписами пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приписами пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 198.2., 198.3., 198.6. статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Приписами статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Отже, аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як убачається із акту перевірки від 03 березня 2020 року №240/10-36-05-10/31201909, висновки щодо порушення позивачем приписів податкового законодавства зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом - ТОВ «В-Інтер Груп».

З приводу викладеного в акті перевірки зазначено, що діяльність з TOB «В-Інтер груп» має наступні ознаки нереальності здійснення операцій: придбання товару (робіт) у сумнівних суб`єктів господарювання та відсутність реального джерела (походження) товару (робіт); неможливість реального здійснення зазначених операцій з огляду на обсяг робіт (постачання товарів) за відсутності необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв`язку з відсутністю управлінського та технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; здійснення операцій з надання податкової вигоди третім особам з метою штучного формування податкового кредиту, та які не мають реального характеру; TOB «В-Інтер груп» є фігурантом кримінальної справи за статтями 205, 191, 358 Кримінального кодексу України.

В акті перевірки також зазначено, що TOB «В-Інтер Груп» знаходиться у м. Львів, роботи по ремонту магазинів «Фокстрот» здійснювались у м. Чернігів, м. Вінниця. Згідно з аналізом баз даних ГУ ДПС у Київській області ITC «Податковий Блок» та Єдиного реєстру податкових накладних, TOB «В-Інтер Груп» за період з 01 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року здійснювало реалізацію різного товару, (надавало) послуги, виконувало роботи для інших суб`єктів господарювання по таких містах (селище міського типу, селах) України, як м. Київ, смт. Гостомель, с. Софіївська Борщагівка, с. Ходосівка, с. Калинівка, м. Бровари, с. Іванків, м. Бориспіль, м. Вишгород, м. Ірпінь, смт Чабани, смт Велика Димерка, с. Щасливе, с. Нові Петрівці, с. Проліски, с. Велика Олександрівка, с. Гатне, с. Дударків, с. Богданівка, с. Білогородка, смт. Коцюбинське, м. Буча, смт. Козин, село Озера, с. Перемога, с. Щасливе, смт. Володарка, смт. Ворзель Київської області; м. Олександрія Кіровоградської області; м. Львів, смт. Славське, с. Сокільники, м. Пустомити Львівської області; с. Розсошенці, м. Лохвиця, с. Вишняки, Полтавської області; м. Жмеринка, с.Чортория Вінницької області; м. Берислав Херсонської області; м. Івано-Франківськ; м. Харків; територія Ямненської сільської ради Сумської області; м. Вінниця; м. Чернігів; смт. Черняхів Житомирської області; Таборівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, та інші, що потребує достатньої кількості працівників, залучення сторонніх організацій, найманих працівників, основних засобів та виключає фізичну можливість їх проведення у визначений проміжок часу фактичною чисельністю та обґрунтовано свідчить про нереальність операцій. За даними Єдиного реєстру податкових накладних, TOB «В-Інтер Груп» за період з 01 липня 2019 року по 30 вересня 2019 року орендує лише колісний екскаватор та приміщення. У відповідному періоді TOB «В-Інтер Груп» виконувало ремонтні роботи, надавало послуги, здійснювались операції з реалізації товарів для інших підприємств, кількість яких, за даними Єдиного реєстру податкових накладних, перевищує 110 суб`єктів господарювання, що виключає фізичну можливість їх проведення та свідчить про нереальність операцій. Виходячи з наведеного, контролюючим органом зроблено висновок про те, що 29 працівників (звіт 1 -ДФ за 3 квартал 2019 року) TOB «В-Інтер Груп» фізично не можуть виконувати роботи, надавати послуги та здійснювати реалізацію товару для підприємств, які знаходяться в різних містах України, за різними адресами.

Як убачається із матеріалів справи, між ТОВ «Максимус Констракшн» (замовник) та TOB «В-Інтер Груп» (підрядник) укладено договір підряду від 02 липня 2019 року №01/07, умовами якого передбачено, що замовник доручає, а підрядник виконує власними силами та засобами всі передбачені договором роботи на об`єкті (ремонт магазинів «Фокстрот» за адресами: м. Чернігів, вул. 77 Гвардійської дивізії, 1-В та м. Вінниця, вул. Келецька, 80), забезпечує необхідну якість робіт до БНіП та інших нормативних документів, здає їх в обумовлені строки замовнику з передбаченою всією виконавчою документацією, усуває зауваження приймальних комісій та дефекти, допущені з його вини, протягом гарантійного строку експлуатації об`єкту, а замовник зобов`язується передати підряднику фронт робіт (будівельний майданчик), прийняти та оплатити виконані підрядником роботи у порядку та розмірах, передбачених цим договором.

Згідно з пунктом 2.2 вказаного договору роботи та/або їх частина вважаються виконаними після підписання підрядником актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в. підрядник зобов`язується підписати акти приймання виконаних робіт форми КБ-2в після їх одержання, протягом п`яти календарних днів, за умови відсутності зауважень до виконаних робіт.

Вартість виконання робіт визначається договірною ціною окремих робіт, яка є невід`ємною частиною договору, та остаточно узгоджується виходячи з актів виконаних робіт (пункт 3.1 договору).

Оплата робіт підрядника за цим договором здійснюється замовником у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок підрядника протягом одного місяця з дати підписання сторонами актів приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2в або в інший строк, за домовленістю сторін (пункт 4.2 договору).

На підтвердження виконання умов договору в матеріалах справи наявні копії актів №1 та №2 за липень 2019 року (м. Чернігів, вул. 77 Гвардійської дивізії, 1) та актів №1 та №2 за липень 2019 року (м. Вінниця, вул. Келецька, 80).

Зі змісту вказаних актів убачається, що замовником ремонтних робіт є TOB «Сав-Дістрибьюшн», генпідрядником - TOB «Максимус Констракшн», субпідрядником - TOB «В-Інтер груп». Роботи проведені на підставі договору підряду від 02 липня 2019 року №01/07, найменування об`єкта - ремонт магазина «Фокстрот».

Водночас указані акти приймання виконаних будівельних робіт за липень 2019 року (форма №КБ-2в) містять печатки підприємств та підписи посадових осіб генпідрядника (підрядника) TOB «Максимус Констракшн» Сінькевича Ю.Є. та субпідрядника TOB «В-Інтер груп» Кривуна В.Б . Зі сторони замовника TOB «Сав-Дістрибьюшн» в актах приймання виконаних будівельних робіт за липень 2019 року відсутні підписи посадових осіб, печатка підприємства, не зазначено П.І.П. керівника (відповідальну особу).

Покликання апелянта на те, що TOB «Сав-Дістрибьюшн» не брало участі в прийманні будівельних робіт, а тому зазначення реквізитів цього товариства в актах не потребується, колегія суддів до уваги не приймає, адже відповідно до умов договору підряду від 02 липня 2019 року передбачені договором роботи повинні були здаватися саме замовнику, відтак твердження апелянта не спростовують дефектність актів приймання будівельних робіт.

Про нереальність здійснення позивачем господарських операцій з TOB «В-Інтер груп» свідчить також наступне.

Так, у Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна наступна інформація щодо TOB «В-Інтер Груп» ():

1) Кримінальне провадження №0000104, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 липня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 205-1 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації, зареєстрували від імені підставних осіб підприємства, в т.ч. TOB «В-Інтер Груп». Окрім того, невстановлені особи з метою прикриття незаконної діяльності створили/придбали та зареєстрували на підставних осіб підприємства, в тому числі TOB «В-Інтер Груп». У подальшому, невстановленими особами з використанням реквізитів вищевказаних підприємств здійснювалось штучне формування податкового кредиту з податку на додану вартість за ніби то поставлені товари/послуги підприємствам реального сектору економіки. Під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено незаконну схему, направлену на обготівкування грошових коштів, мінімізацію податкових зобов`язань підприємств реального сектору економіки шляхом відображення у податковій звітності неіснуючих фінансово-господарських операцій.

2) Досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000075 від 21 листопада 2017 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 205-1 Кримінального кодексу України.

У ході досудового розслідування встановлено, що групою осіб з метою прикриття незаконної діяльності, а саме, незаконного обготівкування грошових коштів та сприяння ухиленню від сплати податків суб`єктам реального сектору економіки за рахунок формування «фіктивного» податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат шляхом оформлення безтоварних господарських операцій від ФСГД зареєстровані та придбані на підставних осіб ряд фіктивних суб`єктів підприємницької діяльності в тому числі ТОВ «В-Інтер Груп». Група осіб умисно створила (придбала) на території міста Києва та Київської області ряд суб`єктів господарської діяльності (юридичних осіб) з метою прикриття незаконної діяльності, направленої на здійснення операцій по переводу безготівкових коштів у готівку, штучного формування витрат та податкового кредиту для інших суб`єктів підприємницької діяльності без фактичного здійснення господарських операцій з продажу (придбання) товарів, виконання робіт, надання послуг.

3) Досудове розслідування кримінального провадження №0000239 від 06 грудня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України.

У ході проведення аналізу господарської діяльності СГД було встановлено, що у період з 2016 по 2018 роки підприємство мало господарські взаємовідносини з СГУ в тому числі ТОВ «В-Інтер Груп», зареєстроване: Львівська обл. Сихівський вул. Луганська, буд. 3, які мають явні ознаки фіктивності. В ході досудового розслідування виявлено численні обставини, які вказують на те, що при виконанні зазначених робіт службовими особами багаторазово вносились завідомо неправдиві відомості у проектно-кошторисну документацію, акти виконаних робіт, інші офіційні документи щодо вартості придбаних матеріалів та виконаних робіт, об`єму виконаних робіт.

4) До Краснолиманського міського суду Донецької області 23 вересня 2019 року надійшло клопотання слідчого Лиманського відділення поліції Словенського ВП ГУ НП у Донецькій області про призначення судової будівельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000044 від 08 квітня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 191 Кримінального кодексу України, за фактом можливої розтрати бюджетних грошових коштів шляхом укладання з підрядними організаціями договорів підрядів, у тому числі ТОВ «В-Інтер Груп».

5) Матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000062 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням установлено, що група осіб, перебуваючи у м. Києві, м. Харкові, м. Дніпропетровську та на території Київської області, діючи повторно, за попередньою змовою із залученням інших невстановленим досудовим розслідуванням осіб, виготовили підроблені офіційні документи, які видаються та посвідчуються засновниками та керівниками товариств. Документи містили завідомо неправдиві відомості щодо формування статутного капіталу та мети їх створення. Одним із контрагентів реального сектору економіки господарських відносин було підприємство, що мало взаємовідносини з СГ, службові особи якого були однією із сторін-учасників незаконних фінансово-господарських операцій, що приймали участь у формуванні валових витрат та податкового кредиту з ПДВ без фактичного здійснення господарських операцій з продажу товарів/послуг та документального оформлення безтоварних операцій. СГ у фіктивних господарських операціях виступало вигодонабувачем та мало взаємовідносини з СПД, в т.ч. ТОВ «В-Інтер Груп», і у подальшому легалізувало отримані незаконно кошти шляхом їх перерахування СПД.

6) Кримінальне провадження за №0000124, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 квітня 2019 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 205, частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України.

У ході досудового розслідування встановлено, що посадові особи СГД шляхом внесення завідомо неправдивих відомостей до фінансово-господарських документів підприємства щодо псевдо операцій з реалізації ТМЦ (робіт, надання послуг) на ряд підприємств з ознаками фіктивності, здійснили підробку документів.

Під час досудового розслідування виникла необхідність у тимчасовому доступі до речей та документів шляхом їх вилучення, в яких містяться відомості про фінансово-господарську діяльність TOB «В-Інтер Груп» з моменту реєстрації; а також речей та документів, які відображають фінансово-господарські взаємовідносини з СГ за весь період фінансово-господарських взаємовідносин.

Колегія суддів також зазначає, що посилання апелянта на відсутність вироків стосовно TOB «В-Інтер Груп» із формальним підтвердженням первинними документами факту отримання позивачем будівельно-монтажних робіт за липень 2019 року не породжує у апелянта право на врахування в податковому обліку наслідків нереальних господарських операцій. Надання позивачем первинних документів по відповідним господарським операціям є недостатнім, а обставини реальності відображених у податковому обліку господарських операцій з фіктивно працюючим підприємством апелянтом не підтверджено належними та допустимими доказами. Тому, колегія суддів не приймає до уваги формально складені первинні документи позивача як доказ реальності спірних господарських операцій.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу, що про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг; нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з фактично вчиненою господарською операцією учасників правовідносин.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2020 року в справі №804/249/16.

Колегія суддів зазначає, що логістичний ланцюг - це лінійно упорядкована множина фізичних і/або юридичних осіб (постачальників, посередників, перевізників тощо), які безпосередньо беруть участь у доведенні конкретної партії товарів до їх споживача.

Взаємовідносини у такому ланцюзі формуються на основі замовлень і пропозицій, виробництва і споживання продукції відповідних асортименту та якості, виконання робіт, надання послуг.

Кожна ланка логістичного ланцюга поєднує власні елементи, які в своїй сукупності утворюють матеріальну основу логістики (транспортні засоби та їх облаштування; складське господарство; засоби зв`язку й управління. До логістичного ланцюга належить також нематеріальний елемент кадрового забезпечення, що складається з працівників, які виконують всі послідовні операції та забезпечують загальне управління системою).

Недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.

Водночас сама наявність у платника податків первинних документів, які мають обов`язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування податкового кредиту. Обов`язковою умовою є достовірність цих документів. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Судова колегія вважає за необхідне також зазначити, що згідно з позицією Верховного Суду, викладеної в постанові від 17 квітня 2018 року в справі №808/2459/17, первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, надані на їх підтвердження, підписані посадовими особами контрагентів щодо яких встановлено факт здійснення фіктивної підприємницької діяльності в той самий період, свідчать про нереальність господарських операцій.

Отже, ТОВ «Максимус Констракшн» взяло на себе ризик негативних наслідків у вигляді неможливості застосування податкової вигоди на підставі документів від спірних контрагентів, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Нездійснення заходів з перевірки правоздатності контрагента є ризиком самого платника, а тому саме на нього покладаються негативні наслідки неналежної організації своєї господарської діяльності, зокрема у вигляді непідтвердження права на формування в податковому обліку податкового кредиту та валових витрат.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 23 квітня 2019 року в справі №804/6171/13-а.

Судовою колегією враховується, що згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено з дотриманням норм чинного матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 33, 34, 243, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Максимус Констракшн» залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Я.Б. Глущенко

Судді Л.В. Губська

О.Є. Пилипенко