Справа № 398/4468/21
Суддя: Нерода Л. М.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №: 398/4468/21
Провадження №: 2-а/398/10/22
РІШЕННЯ

Іменем України

"17" лютого 2022 р.

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Нероди Л.М.,

з участю секретаря Кулікової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олександрії справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Ковальов А.І., звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №118043 від 11.09.2021 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., а провадження у справі закрити.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

11.09.2021 року інспектором взводу №2 роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Гузовським Д.В. відносно ОСОБА_1 було складено оскаржувану постанову, відповідно до якої 11.09.2021 року об 11год. 24 хв. на 40 км автодороги М28(Лиманський район) ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом MAN TGS, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом ROHR, державний номерний знак НОМЕР_2 , перевозив сипучий вантаж, на габаритно-ваговому контролі було встановлено навантаження на строєну вісь більш ніж 24000 кг, чим порушив вимоги п.22.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.132-1 КУпАП.

Позивач не погоджується із вказаною постановою, вважає її незаконною, так як згідно товарно-транспортної накладної №2033377 від 11.09.2021 року вбачається, що він перевозив сипучий вантаж, маса транспортного засобу після завантаження становила 42480 кг. Сипучий вантаж постійно переміщується по всім осям транспортного засобу під час його руху, а тому його маса не є сталою у різних точках автомобіля, що в свою чергу не дає можливості, за відсутності відповідної методики зважування, з достовірністю встановити, що перевезення вантажу було з перевищенням вагових обмежень. Більш того, з оскаржуваної постанови взагалі неможливо встановити на яких вагах(марка, модель. серійний номер) проводилось зважування, що, на думку позивача, унеможливлює встановлення достовірності показів такого вимірювального засобу.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, правом на подання відзиву до суду не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ

19 жовтня 2021 року ухвалою судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Постановою серії БАБ №118043 від 11.09.2021року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн., оскільки ОСОБА_1 11.09.2021 року об 11год. 24хв. на 40 км автодороги М28, Лиманський район, керуючи транспортним засобом MAN TGS, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом ROHR, державний номерний знак НОМЕР_2 , перевозив сипучий вантаж, на габаритно-ваговому контролі було встановлено навантаження на строєну вісь більш ніж 24000 кг, чим порушив вимоги п.22.5 ПДР України.

Згідно товарно-транспортної накладної №203377 від 11.09.2021 року водій ОСОБА_1 на автомобілі MAN TGS, державний номерний знак НОМЕР_1 , з причепом ROHR, державний номерний знак НОМЕР_2 , перевозив вантаж насипом маса брутто якого становить 42 т 480 кг, маса нетто 28т 020кг, маса тари 14т 460кг.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 транспортний засіб MAN TGS, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску, є вантажним спеціалізованим сідловим тягачем.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , причіп ROHR, державний номерний знак НОМЕР_2 , 1999 року випуску, є спеціалізованим напівпричепом, н/пр контейнеровоз зі встановленим підйомним гідравлічним механізмом, механізм для перевезення вантажів.

ОЦІНКА СУДУ

Позивач у позовній заяві посилається на те, що Єдиною методикою виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі в Україні є лише Методика виконання вимірювань поосьових навантажень та маси вантажних транспортних засобів у русі, розроблена Харківським національним автомобільно-дорожнім університетом Державної служби автомобільних доріг України, затверджена заступником голови Державної служби автомобільних доріг України (Укравтодор), атестована у відповідності з ГОСТ 8.010-99 Національним науковим центром "Інститут Метрології", свідоцтво про атестацію № 02-84-08, однак, вказана методика не розповсюджується на транспорті засоби з рідким вантажем або вантажем, що змінює розподіл навантажень на вісі транспортного засобу в русі.

Так, на момент виникнення спірних правовідносин, відсутня затверджена Мінекономрозвитком методика виконання вимірювань поосьових навантажень на маси вантажних транспортних засобів у русі, якою мали б керуватися органи Укртрансбезпеки під час проведення габаритно-вагового контролю.

Водночас, оскільки, за змістом статей 4 і 29 Закону України № 3353-ХІІ, статті 33 Закону № 2862-IV, визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, а тому відповідачем правомірно проведений габаритно-ваговий контроль транспортного засобу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постановах від 22 грудня 2021 року у справі № 420/3371/21, від 09 серпня 2019 року у справі №817/1051/16 та від 08 серпня 2018 року, 03 липня 2019 року у справі №819/1381/16, від 02 серпня 2018 року у справі №820/1420/17.

Відсутність методики зважування транспортного засобу, не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу та від обов`язку по внесенню плати за таке перевищення..

Разом з тим, судом встановлено, що оскаржувана постанова не містить категорії транспортного засобу, типу транспортного засобу, повної маси транспортного засобу, ширини, висоти, довжини, розподілу навантаження за вісями транспортного засобу (номер вісі, фактичне навантаження на вісь, сумарне фактичне навантаження на осі, сукупність осей), фактичної міжосьової відстані, фактичної шинності (кількості коліс) на вісі.

В оскаржуваній постанові не зазначено будь-які відомості про населений пункт у якому встановлений даний прилад контролю, його модель, марку, серійний номер, дату повірки, тощо, як не вказано і при якій швидкості руху здійснювалося зважування.

Зі змісту вказаної постанови також неможливо встановити будь-яких характеристик зважувального обладнання, яке було використане при проведенні габаритно-вагового контролю, зокрема, якими саме вагами проводилось зважування транспортного засобу позивача, який відсоток похибки таких ваг.

Відповідачем на підтвердження правильності зважування вантажного автомобіля позивача не надано до суду копію свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки.

При цьому, згідно з п.12 Порядку №879 вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За таких обставин, встановити, чи відповідають ваги, які використовувались при зважуванні ТЗ позивача вимогам законодавства - неможливо, як не можливо і встановити яким чином проводилося зважування транспортного засобу, якщо в русі - то при, якій швидкості руху.

Також, відповідно до п. 9 Вимог до облаштування та технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від № 255 від 28.07.2016 року, вагове обладнання повинно забезпечувати поосьове зважування у русі і визначати повну масу вантажного транспортного засобу з похибкою не більше ніж 2 % та дискретністю вимірювання в межах технічних характеристик вагового обладнання, визначених виробником.

Крім цього, слід також зазначити, що автомобіль позивача перевозив сипучий вантаж, про що також зазначено у оскаржуваній постанові, а даному ж випадку, слід також враховувати і властивості вантажу, який перевозив позивач, який є подільним вантажем, що може переміщуватися по всім осям транспортного засобу під час руху. А тому проведення зважування у русі, шляхом поосьвого заїзду тягача на платформу ваг, без дотримання часу, необхідного для врівноваження сипучого (подільного) вантажу, на переконання суду, не може дати достовірних результатів навантаження на одну вісь транспортного засобу, адже це не дозволяє врахувати перерозподіл тиску на осі та зсув центру ваги під час нахилу тягача при заїзді на платформу ваг, тоді як вантаж, в силу своїх властивостей, легко деформується під дією мінімальних сил.

Таким чином вказані в оскаржуваній постанові підстави для її винесення є необгрунтованими.

Крім того, відповідно до оскаржуваної постанови позивач вчинив правопорушення, передбачене ст.132-1 КУпАП, разом з тим, вказана стаття КУпАП містить дві частини.

Статтею 283 КУпАП визначено зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна, зокрема, містити опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення .

Однак, у порушення зазначених вимог Закону, в оскаржуваній постанові не зазначено, яку саме частину статті 132-1 КУпАП порушив позивач.

Таким чином, відповідачем не доведено та не підтверджено належними доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, та як наслідок, не доведено факту порушення позивачем правил дорожнього руху.

НОРМИ ПРАВА

Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 10 жовтня 2001року № 1306 затверджено Правила дорожнього руху України. Пунктом 1.1 зазначених правил встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п. 1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

У пункті 22.5 ПДР України закріплено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що габаритно-ваговий контроль - це перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Порядок здійснення габаритно-вагового контролю затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 "Про заходи збереження автомобільних доріг загального користування" (далі Порядок № 879).

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (пункт 6 Порядку №879).

У пунктах 12 та 13 Порядку № 879 зазначено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Особливості габаритно-вагового контролю та вимоги до нього закріплені у пунктах 15-25 зазначеного Порядку.

Зокрема, в п. 18 цього Порядку вказано, що за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця.

Положеннями ст. 132-1 КУпАП передбачено відповідальність за:

Порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, відповідальних за технічний стан, обладнання, експлуатацію транспортних засобів, уповноважених з питань безпеки перевезення небезпечних вантажів, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порушення правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%.

Статтею 283 КУпАП визначено зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення, постанова повинна, зокрема, містити опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення .

Однак, у порушення зазначених вимог Закону, в оскаржуваній постанові не зазначено, яку саме частину статті 132-1 КУпАП порушив позивач.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. В постанові, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Таким чином, відповідачем не доведено та не підтверджено належними доказами факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, та як наслідок, не доведено факту порушення позивачем правил дорожнього руху.

Положеннями ст. 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи наведене, враховуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 132-1 КУпАП, а тому заявлений позов підлягає задоволенню, а постанова скасуванню.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судові витрати у справі відповідно ч. 1 ст. 139 КАС України суд покладає на рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області.

Керуючись ст. ст. 241-246, 286 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушенн - задоволити.

Скасувати постанову серії БАБ №118043 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка винесена 11 вересня 2021 року інспектором взводу №2 роти №4 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Гузовським Дмитром Володимировичем, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (п`ятсот десять) грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 17 лютого 2022 року.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ,

відповідач - Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, адреса місцезнаходження: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 5.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА