Справа № 420/10628/21
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/10628/21
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Єщенка О.В. , Танасогло Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року по справі № 420/10628/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо зменшення під час здійснення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2021 року по справі №420/13075/20 з 90% на 56% від відповідних сум суддівської винагороди;

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці: половини строку стаціонарного навчання в Харківському юридичному інституті ім.. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 року до 01.07.1979 року; проходження служби на посаді слідчого Приморського та Жовтневого РВ ВС УМВС в Одеській області з 01.08.1979 до 11.07.1983 року; стаж роботи на посадах слідчого, прокурора слідчого управління, начальника відділу в органах прокуратури Одеської області з 28.02.1984 до 02.08.1993 року, що в загальному розмірі (із стажем на посаді судді 23 роки 4 місяці 19 днів з 02.08.1993 року до 21.12.2016 року) складає 38 років 08 місяців 02 дні;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 , що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці, вказані періоди: половину строку стаціонарного навчання в інституті, роботу слідчим в органах внутрішніх справ, роботу в органах прокуратури і в апеляційному суді;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити, нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці, у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді Одеського апеляційного суду на підставі довідки про суддівську винагороду від 10.03.2020 року №06-21/293/2020 починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці;

- зобов`язати Пенсійний фонд України забезпечити виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, у розмірі 90% грошового утримання працюючого судді Одеського апеляційного суду на підставі довідки про суддівську винагороду від 10.03.2020 року №06-21/293/2020, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року по справі №420/13075/20, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки про суддівську винагороду від 10.03.2020 року №06-21/293/2020, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці.

На виконання рішення суду пенсійним органом здійснено ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, але в розмірі 56% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, замість належних 90%. Зазначений перерахунок позивачка уважає невмотивованим та протиправним.

При цьому, позивачка наголошує, що до стажу, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, пенсійним органом не було враховано половину строку стаціонарного навчання в інституті, стаж роботи слідчим в органах внутрішніх справ, в органах прокуратури і в апеляційному суді. Крім того, позивачка зазначає, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання змінною величиною є лише розмір утримання складових суддівської винагороди, натомість відсоткове значення розміру щомісячного довічного грошового утримання обчислюється відповідно до наявної вислуги років та є незмінним.

В якості правового обґрунтування свого права на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання відповідно до нового розміру суддівської винагороди, позивачка посилається на рішення Конституційного Суду від 18.02.2020 року № 2-р/2020 та ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-VIII, відповідно до якого остання має право на розмір грошового утримання в розмірі 90% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

За наслідками розгляду зазначеної справи Одеським окружним адміністративним судом 13 вересня 2021 року прийнято рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці: половини строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського з 01.09.1975 року до 01.07.1979 року; проходження служби в органах внутрішніх справ Одеського міськвиконкому з 01.08.1979 року до 29.07.1983 року; стаж роботи на посадах слідчого прокуратури Центрального району м. Одеси, в.о. прокурора, прокурора слідчого управління, в.о. старшого прокурора відділу кадрів, начальника відділу по нагляду за виконанням законів у справах неповнолітніх прокуратури Одеської області з 28.02.1984 року до 02.08.1993 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання довічного грошового утримання, як судді у відставці: половину строку навчання в Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського, служби в органах внутрішніх справ Одеського міськвиконкому, стаж роботи на посадах слідчого прокуратури Центрального району м. Одеси, в.о. прокурора, прокурора слідчого управління, в.о. старшого прокурора відділу кадрів, начальника відділу по нагляду за виконанням законів у справах неповнолітніх прокуратури Одеської області.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо зменшення ОСОБА_1 під час здійснення перерахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року по справі №420/13075/20 з 90% на 56%.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання, як судді у відставці, на підставі довідки про суддівську винагороду №06-21/293/2020 від 10.03.2020 року, виданої Одеським апеляційним судом, у розмірі 86% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, починаючи з 19.02.2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до ч.3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із її стажу роботи 38 років, становить 86 %.

Не погоджуючись частково з означеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Одеській області подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, не повне з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що на виконання рішення суду Головним управлінням здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці на підставі наданої довідки з 19.02.2020 року. У свою чергу, приписами ч.3 ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді .

За кожний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді. Положення статті 137 указаного Закону визначено, перелік посад робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді. Згідно до матеріалів пенсійної справи стаж роботи позивачки безпосередньо на посаді судді становить 23 повних років, відтак, перерахунок щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці здійснено у розмірі 56% від суддівської винагороди (де 20 років суддівського стажу 50% суддівської винагороди + 3 роки понад нормованого суддівського стажу 6% суддівської винагороди).

Скаржник вказує, що при здійсненні чергового перерахунку застосуванню підлягає норма в тій редакції, яка є чинна на момент звернення особи, відповідно до якої установлено підстави та умови здійснення такого перерахунку, а тому відсутні законні підстави для здійснення перерахунку позивачці щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86%.

В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом першої та апеляційної інстанцій установлено, що у відповідності до записів трудової книжки, ОСОБА_1 з 06.08.1993 року обрано на посаду судді Одеського обласного суду. (а.с.19-20)

Рішенням Вищої ради правосуддя України №3243/0/15-16 від 19.12.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді апеляційного суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Апеляційного суду Одеської області №268-ос від 21.12.2016 року ОСОБА_1 відрахована зі штату Апеляційного суду Одеської області 21 грудня 2016 року. (а.с.67)

Відповідно до розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, виданого Апеляційним судом Одеської області, станом на 21 грудня 2016 року позивачка має загальний стаж роботи 38 років 08 місяці 22 днів. (а.с.66)

До вказаного стажу роботи зараховано:

- служба в органах внутрішніх справ Одеського міськвиконкому з 01.08.1975 року по 01.07.1979 року: 1 рік 11 місяців 00 днів;

- навчання в Харківському юридичному інституті ім.. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 року до 01.07.1979 року: 3 роки 11 місяців 28 днів (половина строку навчання);

- робота на посаді слідчого прокуратури Центрального району м. Одеси з 28.02.1984 року по 05.09.1984 року: 06 місяців 08 днів;

- робота на посадах в.о. прокурора, прокурор слідчого управління прокуратури Одеської області з 06.09.1984 року по 17.07.1989 року 4 роки 10 місяців 12 днів;

- робота на посаді в.о. старшого прокурора відділу кадрів прокуратури Одеської області з 18.07.1989 року по 17.09.1989 року: 01 місяці 30 днів;

- робота на посаді прокурора слідчого управління Одеської області з 18.009.1989 року по 26.08.1992 року: 02 роки 11 місяців 09 днів;

- робота на посаді начальника відділу по нагляду за виконанням законів у справах неповнолітніх прокуратури Одеської області з 27.08.1992 року по 06.08.1993 року: 11 місяців 10 днів;

- судді Одеського обласного суду, в тому числі Апеляційного суду Одеської області з 06.08.1993 року по 21.12.2016 року: 23 років 04 місяці 15 днів.

У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, 28.02.2020 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про перерахунок довічного щомісячного грошового утримання на підставі довідки від 26.02.2020 року № 336/0№06-21/293/2020 від 10.03.2020 року, виданої Апеляційним судом Одеської області. Отримавши відмову в здійсненні перерахунку, позивачка звернулася до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року по справі №420/13075/20, зокрема, зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області перерахувати та сплатити ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання, як судді у відставці на підставі довідки Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 р. №06-21/293/2020, починаючи з 19 лютого 2020 року, з урахуванням раніше виплачених сум щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці.

Згідно до Рішення Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі від 04.03.2021 року №83, щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці визначено в розмірі 56% заробітної плати судді, виходячи з 23 повних років стажу роботи на посаді судді. (а.с.23-24).

Визначаючи стаж, який дає право на відставку та призначення довічного щомісячного грошового утримання як судді у відставці відповідач, виходячи з приписів Закону «Про судоустрій та статус суддів» не включив до його складу:

- навчання в Харківському юридичному інституті ім.. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 року до 01.07.1979 року: 3 роки 11 місяців 28 днів (половина строку навчання);

- робота на посаді слідчого прокуратури Центрального району м. Одеси з 28.02.1984 року по 05.09.1984 року: 06 місяців 08 днів;

- робота на посадах в.о. прокурора, прокурор слідчого управління прокуратури Одеської області з 06.09.1984 року по 17.07.1989 року 4 роки 10 місяців 12 днів;

- робота на посаді в.о. старшого прокурора відділу кадрів прокуратури Одеської області з 18.07.1989 року по 17.09.1989 року: 01 місяці 30 днів;

- робота на посаді прокурора слідчого управління Одеської області з 18.009.1989 року по 26.08.1992 року: 02 роки 11 місяців 09 днів;

- робота на посаді начальника відділу по нагляду за виконанням законів у справах неповнолітніх прокуратури Одеської області з 27.08.1992 року по 06.08.1993 року: 11 місяців 10 днів.

Листом №7979-8103/Г-02/8-1500/21 від 19.05.2021 року, ГУ ПФУ в Одеській області повідомлено позивачку, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/13075/20 з 28.01.2021 року розмір щомісячного грошового утримання ОСОБА_1 як судді у відставці обчислено виходячи з розрахунку 56% суддівської винагороди працюючого судді, стажу роботи на посаді судді Одеського обласного суду, в тому числі Апеляційного суду Одеської області (23 роки) та установлено на рівні 132 426,00 грн. (236475,00 грн. * 56%). Сума доплати за період з 19.02.2020 року по 31.03.2021 року в сумі 1053443,01 грн. включена до реєстру судових рішень.(а.с.21-22).

Положеннями ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Апеляційний суд зазначає, що на час виходу позивачки у відставку був чинним Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI), положеннями статті 120 якої передбачено, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Відповідно до положень частини першої статті 135 Закону № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Частиною третьою статті 141 Закону № 2453-VI в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Пунктом 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, яке діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (далі - Закон № 2862-ХІІ).

Частиною першою статті 43 Закону № 2862-ХІІ передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно із частиною четвертою статті 43 Закону № 2453-VI судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

Слід зазначити, що у відповідності до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно до частини першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року № 1к/95-ВР між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» та втратив чинність із набранням чинності Конституції України 28 червня 1996 року).

Пунктом 1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України установлено, що закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить Конституції України.

Приписами статті 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року) (чинної на час набуття позивачкою стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років) передбачено, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Крім того, згідно із абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» (яка діяла одночасно із Законом № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Необхідність застосування зазначеного підходу при вирішення соціальних справ, з урахуванням обставин справи та законодавства, що регулює саме ці відносини у конкретний період часу, підтверджується, зокрема, позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 599/443/17.

Разом з цим, відповідно до частини шостої статті 47 та пункту 8 частини четвертої статті 48 Закону № 2453-VI незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Окрім іншого, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

Також, в рішенні Конституційного Суду України від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абз. 2 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо).

Відповідно до пункту 11 Основних принципів незалежності судових органів (схвалені резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року) термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Вищенаведене узгоджується з положеннями Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, згідно до яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Виходячи з наведеного, конституційний статус судді зумовлює обов`язок держави гарантувати достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а виступає засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Аналогічні висновки, також, висловленні у рішенні Ради суддів України «Щодо обчислення стажу роботи для виникнення права на відставку, надбавку за вислугу років та додаткову відпустку» від 13 березня 2015 року № 20.

Апеляційний суд також виходить з того, що неправомірним є позбавлення особи, зокрема, судді, набутого статусу (наприклад, статусу особи, яка має стаж роботи на посаді судді у конкретному кількісному вимірі), оскільки це не узгоджується з принципом правової визначеності. При цьому, дозволяється, виключно шляхом прийняття закону, змінити механізм використання такого статусу у формі зменшення розміру фінансових виплат або пільг, а також позбавлення особи права на перерахунок певних соціальних виплат тощо.

Як установлено апеляційним судом, рішенням Вищої ради правосуддя України №3243/0/15-16 від 19.12.2016 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Апеляційного суду Одеської області у відставку» позивачку було звільнено з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Апеляційного суду Одеської області №268-ос від 21.12.2016 року ОСОБА_1 відрахована зі штату Апеляційного суду Одеської області 21 грудня 2016 року.

Отже, з 21 грудня 2016 року позивачка припинила свої повноваження як суддя та набула право на призначення довічного щомісячного грошового утримання як судді у відставці на умовах, визначених нормами законодавства, чинного станом саме на 21 грудня 2016 року.

Враховуючи викладене вище, судова колегія зазначає, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Законом № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Це підтверджується також положеннями Закону України «Про Вищу раду правосуддя» від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в Закон України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Апеляційний суд уважає, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та установлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для установлення щомісячного довічного грошового утримання, визначення його розміру.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі № 140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі № 686/10100/15-а.

Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та роботи слідчим в органах внутрішніх справ, в органах прокуратури, і врахування відповідачем для установлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вказує, що суд попередньої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до стажу роботи позивачки, який надає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, повинно зараховуватися стаж роботи на посаді судді, навчання в Харківському юридичному інституті ім.. Ф.Є. Дзержинського з 01.09.1975 року до 01.07.1979 року: 3 роки 11 місяців 28 днів (половина строку навчання), на посаді слідчого прокуратури Центрального району м. Одеси з 28.02.1984 року по 05.09.1984 року: 06 місяців 08 днів, на посадах в.о. прокурора, прокурор слідчого управління прокуратури Одеської області з 06.09.1984 року по 17.07.1989 року 4 роки 10 місяців 12 днів, на посаді в.о. старшого прокурора відділу кадрів прокуратури Одеської області з 18.07.1989 року по 17.09.1989 року: 01 місяці 30 днів, робота на посаді прокурора слідчого управління Одеської області з 18.009.1989 року по 26.08.1992 року: 02 роки 11 місяців 09 днів, на посаді начальника відділу по нагляду за виконанням законів у справах неповнолітніх прокуратури Одеської області з 27.08.1992 року по 06.08.1993 року: 11 місяців 10 днів.

Таким чином, загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , який дає їй право на призначення щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці у відповідному розмірі, становить 38 років 08 місяців та 22 дні.

З урахуванням вищевказаного та положень частини 3,4 статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 №1402-VІІІ, апеляційний суд зазначає, що позивачка має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого судді, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, виходячи з 50 відсотків (20 років роботи) + 2% за кожний повний рік роботи понад 20 років.

За установленими обставинами, після прийняття рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 на підставі довідки Апеляційного суду Одеської області від 10.03.2020 р. №06-21/293/2020 та рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.01.2021 року по справі №420/13075/20 позивачці було здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру 56 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

З огляду на матеріали справи колегією суддів з`ясовано, що стаж роботи ОСОБА_1 для обрахунку її щомісячного довічного грошового утримання як судді у відставці складає 38 повних роки.

За таких обставин, ураховуючи положення ч.2 ст.142 Закону №1402-VIII та суддівський стаж позивачки (38 роки) судова колегія зауважує, що з 19.02.2020 року щомісячне довічне грошове утримання ОСОБА_1 повинно виплачуватись позивачці в розмірі 86 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що беручи до уваги загальний розмір стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який складає 38 років 08 місяців та 22 дні, розмір щомісячного довічного грошового утримання позивачки як судді у відставці становить 86 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Вирішуючи спір суд апеляційної інстанції ураховує висновки викладені Верховним Судом в постанові від 08.11.2021 року по справі №580/492/21.

Апеляційна скарга пенсійного органу не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу. У свою чергу інші доводи апеляційної скарги пенсійного органу ґрунтуються на неправильному розумінні норм матеріального права та зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень,тому апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року по справі № 420/10628/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Пенсійного фонду України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Єщенко О.В. Танасогло Т.М.