Справа № 140/8872/21
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року ЛуцькСправа № 140/8872/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені,

ВСТАНОВИВ:

Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач, фонд, ВОВ Фонду соцзахисту інвалідів) звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач, ФОП ОСОБА_1 ) про стягнення адміністративно-господарської санкції та пені у сумі 20566,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч вимогам частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі Закон №875-ХІІ) відповідачем у 2020 році не забезпечено норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю в кількості 1 особи. Сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю становить 19812,50 грн, яка відповідачем в добровільному порядку не була сплачена. За несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій відповідачу нарахована пеня в сумі 754,38 грн, яку позивач просить стягнути з ФОП ОСОБА_1 із сумою адміністративно-господарських санкцій в примусовому порядку.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.15).

У відзиві на позовну заяву (а.с.24-25) відповідач позовні вимоги позивача не визнала, посилаючись на те, що перевищення кількості найнятих працівників було тимчасовим та зумовленим необхідністю працевлаштувати на період січня-лютого 2020 року 2 стажерів, які повинні були замінити штатних співробітників з березня 2020 року у зв`язку з бажанням останніх звільнитись. Також ФОП ОСОБА_1 посилається на те, що у березні 2020 року штатна кількість осіб повинна була повернутись до 7 осіб, що не відбулось лише у зв`язку із force majeure пандемією COVID-19. Штатні співробітники не погодились на планове звільнення у березні у зв`язку з труднощами в пошуку нової роботи під час пандемії, а примусово звільнити їх забороняла постанова КМУ від 11.03.2020 №211. Під час періоду вимушеного закриття 2 штатних співробітників все ж таки погодились звільнитись за згодою сторін, що відбулось 15.04.2020 та 24.06.2020. Враховуючи наведене, вважає, що нею не було допущено адміністративно-господарського правопорушення у сфері соціального захисту осіб з інвалідністю, так як її штатний розпис не передбачає роботу більше ніж 7 осіб.

У відповіді на відзив на позовну заяву (а.с.43-44) представник позивача вважає твердження відповідача необґрунтованими і безпідставними та зазначає, що із наданої Головним управлінням ПФУ у Волинській області відповіді від 16.06.2021 у відповідача у 2020 середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становила 8 осіб (у період з січня по квітень працювало 9 осіб, з травня по червень працювало 8 осіб, з липня по грудень працювало 7 осіб, середньооблікова чисельність у 2020 році 8 осіб). Крім того, зазначає, що з рядка 01 Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, форми звітності №10-ПОІ (річна), поданого самим відповідачем, середньооблікова чисельність працюючих у 2020 у відповідача також фактично складала 8 чол., з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, складає 0 чол. Щодо звільнення від виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю у зв`язку з карантином, посилається на те, що законодавчими актами на період дії карантину не передбачено змін щодо нормативно-правового регулювання питань, передбачених статтями 19,20 Закону №875-ХІІ. Просить позов задовольнити повністю.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Враховуючи вимоги статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як ФОП 21.11.2018, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.47).

Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону №875-ХІІ для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Отже, Законом передбачені гарантії соціального захисту осіб з інвалідністю шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця для такої особи та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для осіб з інвалідністю належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань.

Частиною першою статті 20 Закону №875-ХІІ визначено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до частин першої та третьої статті 18 Закону №875-ХІІ забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів Українита працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, обов`язки роботодавців стосовно забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування полягають:

- у виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальних робочих місць;

- у створенні для них умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

- у забезпеченні інших соціально-економічних гарантій, передбачених чинним законодавством;

- у наданні державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування осіб з інвалідністю;

- у звітуванні Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70, звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом. Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2021 за вхідним №2600 відповідач подала до ВОВ Фонду соцзахисту інвалідів звіт форми №10-ПОІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2020 рік, у якому відображено, що середньооблікова чисельність працюючих у 2020 році у відповідача фактично складала 8 чоловік, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність, становила 0 осіб. При цьому, кількість інвалідів штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону №875-ХІІ, повинна складати 1 особа. Фонд оплати праці штатних працівників відповідача у 2020 році становив 317 тис. грн (а.с.10).

В силу вимог частини четвертої статті 20 Закону №875-ХІІ адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

У визначений законом строк відповідачем адміністративно-господарські санкції в добровільному порядку сплачені не були.

У зв`язку з несплатою відповідачем адміністративно-господарські санкції у встановлений термін відповідно до статті 20 Закону №875-ХІІ нарахована пеня в сумі 754,38 грн, що підтверджується розрахунком вартості робочого місця, розміру сплати адміністративно-господарських санкцій і пені (а.с.9).

При цьому суд не погоджується з позицією відповідача, що остання вжила усі можливі заходи для забезпечення працевлаштування особи з інвалідністю, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» від 05.07.2012 №5067-VI (далі Закон №5067-VI) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про, зокрема, попит на робочу силу (вакансії).

Як випливає з вимог статті 18 Закону №875-ХІІ, до обов`язків органів державної служби зайнятості законодавцем віднесена організація працевлаштування осіб з інвалідністю, бо саме з цією метою роботодавці зобов`язані надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію.

Отже, обов`язок підприємства зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком займатися пошуком таких осіб для їх працевлаштування. Визначений Законом №875-ХІІ обов`язок роботодавця супроводжується створенням робочого місця для особи з інвалідністю та подання державній службі зайнятості відповідної інформації з метою пошуку особи з інвалідністю для працевлаштування на вакантне робоче місце.

Згідно із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним ужито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Отже, суб`єкт звільняється від відповідальності, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності (тобто від адміністративно-господарських санкцій), якщо доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення правопорушення.

Тому у цій справі необхідно перевірити, чи вжив відповідач залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення, яке полягає у не забезпеченні середньооблікової чисельності працюючих інвалідів відповідно до установленого нормативу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.12.2019 ФОП ОСОБА_1 видано накази №41/12 і №42/12, відповідно до яких прийнято на роботу ОСОБА_2 на посаду кухонного робітника та ОСОБА_3 посаду адміністратора, з 01.01.2020 стажерами на 2 місяці (а.с.29, 30).

Разом з тим, з наданих табелів обліку використання робочого часу за березень, квітень, травень, червень, липень слідує, що ФОП ОСОБА_1 вела облік робочого часу своїх працівників, включаючи й стажерів, а тому останні працювали повноцінний робочий день, як і інші її працівники.

При цьому 15.04.2020 та 24.06.2020 за угодою сторін відповідачем були звільнені з роботи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.31, 32).

Таким чином, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2020 році становила 8 осіб, про що й відповідач самостійно повідомила фонд.

Відтак, оскільки середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу відповідача у 2020 році становила 8 осіб (а.с.10), то у останньої виник обов`язок створити 1 робоче місце для працевлаштування осіб з інвалідністю. Однак такий обов`язок ФОП ОСОБА_1 не виконала.

Твердження відповідача про те, що у березні 2020 року штатна кількість осіб повинна була повернутись до 7 осіб, що не відбулось лише у зв`язку із force majeure пандемією COVID-19, є необґрунтованими, так як відповідач зобов`язана була створити одне робоче для працевлаштування особи з інвалідністю серед наявних на той момент 9 робочих місць з метою не допущення господарського правопорушення в частині виконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю.

Суд звертає увагу, що відповідачем порушено саме процедуру створення вільного робочого місця для особи з інвалідністю і завчасного подання звітності до центру зайнятості.

Отже, матеріалами справи підтверджується та обставина, що відповідачем у 2020 році не було своєчасно створено робоче місце та працевлаштовано відповідно до нормативу 1 особу з інвалідністю.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_1 у 2020 році не виконала вимоги Закону №875-ХІІ щодо працевлаштування однієї особи з інвалідністю, тому суд приходить до висновку, що нараховані адміністративно-господарській санкції за невиконання нормативу з працевлаштування осіб з інвалідністю в сумі 19812,50 грн та пеня в сумі 754,38 грн підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь держави в особі Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарської санкції та пені в загальному розмірі 20566,88 грн (двадцять тисяч п`ятсот шістдесят шість грн 88 коп) в дохід Державного бюджету на рахунки, відкриті в управліннях Державної казначейської служби України (ГУК у Волин.обл./м.Ковель/50070000, код отримувача (ЄДРПОУ) 38009371, р/р UA0003564, Казначейство України (ел.адм. подат.)).

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 255 КАС України, та може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (43008, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Писаревського, будинок 3А, );

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій