Справа № 640/27592/20
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

17 лютого 2022 року

м. Київ

справа № 640/27592/20

адміністративне провадження № К/990/5460/22

Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В. Е.,

перевіривши касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури

на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року

та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення від 15 липня 2020 року №2, визнання протиправним та скасування наказу від 05 жовтня 2020 року №856к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Полтавської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа Офіс Генерального прокурора, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 05.06.2020 №856к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державної прикордонної служби України прокуратури Полтавської області та з органів прокуратури взагалі;

- визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії №14 від 15.07.2020 №2 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за підсумками проведення співбесіди;

- поновити ОСОБА_1 на відповідній посаді в органах прокуратури України з 06.10.2020, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України;

- стягнути з Полтавської обласної прокуратури (прокуратури Полтавської області) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.10.2020 по дату винесення судового рішення;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення заробітку, що підлягає виплаті за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії №14 від 15.07.2020 №2 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за підсумками проведення співбесіди.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Полтавської обласної прокуратури від 05.10.2020 №856к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Полтавської області на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 06 жовтня 2020 року.

Поновлено ОСОБА_1 з 06 жовтня 2020 року на посаді, що є рівнозначною посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Полтавської області в Полтавській обласній прокуратурі.

Стягнуто з Полтавської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 214 401,46 грн (двісті чотирнадцять тисяч чотириста одна гривня сорок шість копійок).

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Полтавської області в Полтавській обласній прокуратурі та в частині стягнення з Полтавської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року змінено в мотивувальній та резолютивній частинах.

Викладено абзаци четвертий та шостий резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року в наступній редакції:

« 4. Поновити ОСОБА_1 з 06 жовтня 2020 року на посаді, що є рівнозначною посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Полтавської області в Прокуратурі Полтавської області.

6. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді, що є рівнозначною посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України прокуратури Полтавської області в Прокуратурі Полтавської області та в частині стягнення з Полтавської обласної прокуратури середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.»

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2021 року залишено без змін.

Не погоджуючись з вищенаведеними рішеннями судів попередніх інстанцій, Полтавською обласною прокуратурою подано касаційну скаргу до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2022 року касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури повернуто скаржнику у зв`язку із відсутністю підстав касаційного оскарження.

07 лютого 2022 року Полтавська обласна прокуратура повторно подала касаційну скаргу до Верховного Суду.

За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Із касаційної скарги встановлено, що скаржник посилається на пункти 1, 2 та 3 частини 4 статті 328 КАС України, відповідно до яких підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій при ухваленні рішень не врахували висновки Верховного Суду, викладені у справах № № 160/6204/20, 200/5038/20-а, 160/6596/20, 140/3790/19, 280/4314/20, 640/25298/19, 380/5462/20, 640/26041/19, 640/26041/19, №640/1208/20 щодо скасування наказу про звільнення прокурора з посади за результатами неуспішного проходження атестації на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за відсутності факту реорганізації, чи ліквідації органу прокуратури та за наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Разом з тим, ухвалюючи вказані рішення, суди дійшли до висновку, що відповідачами не доведено у судовому порядку обґрунтованість та правомірність прийнятого рішення кадрової комісії від 15.07.2020 № 2 про неуспішне проходження позивачем атестації, що є підставою для визнання цього рішення протиправним та скасування, а наслідком цього є скасування наказу прокуратури Полтавської області про звільнення позивача з посади та органів прокуратури як похідного.

Питання звільнення позивача на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», а саме за відсутності факту реорганізації, чи ліквідації органу прокуратури судом не розглядалося та не було предметом дослідження у даній справі. А тому, посилання на неврахування висновків Верховного Суду з даного питання є безпідставним.

Також безпідставним є посилання відповідача щодо неврахування висновків Верховного Суду про поновлення позивача на попередній роботі, а не у новоствореному органі, оскільки судом апеляційної інстанції в цій частині змінено рішення суду першої інстанції.

Разом з тим, скаржником зазначено, що підставою для касаційного оскарження є необхідність відступлення від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 13.05.2021 у справі № 120/3458/20-а та від 11.11.2021 у справі № 640/17212/20-а щодо застосування п. 13 розд. II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, пп. З п. 6 розділу І Порядку № 221 та врахування результатів перших двох етапів тестування при наданні оцінки відповідності прокурора вимогам професійної компетентності під час співбесіди.

Однак, необхідність відступу від висновку, викладеного в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, має виникати з певних визначених об`єктивних причин і такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані скаржником при посиланні на пункт 2 частини 4 статті 328 КАС України.

Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Водночас, скаржником не обґрунтована належним чином необхідність відступлення від сформованих висновків Верховного Суду щодо застосування норми права.

Також зазначено, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду стосовно застосування пп. 6 п. 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», а саме щодо порядку призначення прокурорів на адміністративні посади.

Однак, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права (пункт, частина, стаття) судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.

Як вбачається зі змісту рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції, вказана скаржником норма (пп. 6 п. 22 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури») не застосовувалась судами при прийнятті оскаржуваних рішень, а тому Суд не вбачає необхідності робити висновок щодо застосування цієї норми права саме у вказаній справі.

Доводи скаржника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами попередніх інстанцій, що виключає можливість їх перегляду з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

У контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08.02.2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).

Також скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження. Враховуючи, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 4 частини 5 статті 332 КАС України, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження суд не вирішує.

На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 серпня 2021 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Чотирнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, третя особа: Офіс Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення від 15 липня 2020 року №2, визнання протиправним та скасування наказу від 05 жовтня 2020 року №856к, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Е. Мацедонська