Справа № 140/1983/21
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 140/1983/21 пров. № А/857/20157/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Шевчук С.М., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року (ухвалене головуючою-суддею Смокович В.І. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Приватного підприємства «ЛС-ГРУП» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС, контролюючий орган, позивач) звернулося в суд із зазначеним позовом, в якому просило підтвердити обґрунтованість умовного адміністративного арешту майна Приватного підприємства «ЛС-ГРУП» (далі - ПП «ЛС-Груп», підприємство, відповідач) на підставі рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків від 18.01.2021.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.09.2021 у задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, в якій через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що з метою вручення наказу та ознайомлення із направленням на перевірку щодо проведення позапланової документальної перевірки ПП «ЛС-ГРУП» працівниками управління податкового аудиту ГУ ДПС 16.01.2021 було здійснено виїзд на Підприємство. Однак, представник підприємства заявив про відмову у допуску до проведення перевірки, у зв`язку з чим було складено відповідний акт. Вищевказані факти унеможливлюють проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення. Водночас, контролюючим органом було дотримано всіх законодавчо визначених умов проведення перевірки. 18.01.2020 ГУ ДПС було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна ПП «ЛС-Груп». Зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, безпідставно не врахував, що фактично було подано не заяву про підтвердження адміністративного арешту майна платника податків, а позов про арешт майна платника податків, при поданні якого слід дотримуватись положень загальної норми - статті 122 КАС України, а не спеціальної - 283 КАС України.

Відповідач не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що на підставі п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.200.11 ст.200 ПК України, ГУ ДПС було видано наказ №167 від 14.01.2021 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ПП «ЛС-Груп» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2020 року від`ємного значення з податку на додану вартість, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з цього податку, задекларованого у попередніх звітних періодах з червня 2020 року.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 по справі №140/659/20 адміністративний позов ПП «ЛС-Груп» до ГУ ДПС про визнання протиправним та скасування наказу було задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС №167 від 14.01.2021 «Про проведення відповідно до п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 ПК України документальної позапланової виїзної перевірки ПП «ЛС-Груп».

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 апеляційну скаргу ГУ ДПС задоволено, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22.03.2021 скасовано та прийнято постанову, якою у задоволенні позовних вимог ПП «ЛС-Груп» до ГУ ДПС було відмовлено.

З метою вручення копії наказу №167 від 14.01.2021, ознайомлення з направленнями на перевірку від 15.01.2021 за №84, №85 та проведення позапланової документальної перевірки ПП «ЛС-Груп», працівниками управління податкового аудиту ГУ ДПС 16.01.2021 було здійснено виїзд за місцезнаходженням ПП «ЛС-Груп», однак при прибутті на підприємство, представник відповідача повідомив про відмову у допуску до проведення перевірки, покликаючись на протиправність наказу про її проведення.

У зв`язку з не допуском до проведення перевірки було складено відповідний акт №20/07-01/43090595 від 16.01.2020.

На підставі вищевикладеного о 10 год 00 хв 18.01.2021 ГУ ДПС було прийнято рішення про застосування умовного адміністративного арешту майна ПП «ЛС-Груп».

23.02.2021 контролюючий орган звернувся до суду в загальному порядку з вимогами про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків, заявлені поза межами 96-годинного строку, не є такими, що можуть бути задоволеними, адже, у цьому випадку, відсутні відповідні обставини, з якими положення статті 94 ПК України пов`язують можливість забезпечення виконання платником податків його обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.94.1 ст.94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у п.94.5 цієї статті (п.94.3 ст.94 ПК України).

Пунктом 94.2 статті 94 ПК України визначено підстави для застосування адміністративного арешту майна, серед яких, зокрема, є відмова платника податків від проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів.

Відповідно до п.94.10 ст.94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Зазначений строк не може бути продовжений в адміністративному порядку, у тому числі за рішенням інших державних органів, крім випадків, коли власника майна, на яке накладено арешт, не встановлено (не виявлено).

За змістом п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України, адміністративний арешт припиняється у разі відсутності протягом вказаного строку рішення суду про визнання арешту обґрунтованим.

У разі якщо майно платника податків звільняється з-під адміністративного арешту у випадку, визначеному, зокрема, п.п.94.19.1, повторне накладення адміністративного арешту з підстав накладення першого арешту не дозволяється (п.94.21 ст.94 ПК України).

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності відповідних умов, визначених у п.94.2 ст.94 ПК України, арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого має бути перевірена судом в обов`язковому порядку протягом 96 годин. Відсутність протягом вказаного строку відповідного рішення суду про визнання арешту обґрунтованим зумовлює звільнення з-під адміністративного арешту майна платника податків та унеможливлює його повторне накладення з тих саме підстав.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що з поданням про підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна Підприємства, застосованого на підставі рішення заступника начальника Управління від 24 березня 2021 року, позивач в порядку статті 283 КАС України не звертався.

Натомість, як вже згадувалося вище, звернувся до суду у загальному порядку, отже у останнього були відсутні підстави для застосування скорочених строків розгляду, передбачених статтею 283 КАС України.

Відтак, враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову контролюючого органу про визнання адміністративного арешту обґрунтованим відповідає правильному застосуванню норм п.94.10, п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України.

Застосовуючи вказані норми, суд першої інстанції вказав на те, що в разі, коли минуло 96 годин з моменту застосування адміністративного арешту він припиняється в силу закону безвідносно до причин, з яких рішення суду про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту не було прийнято.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог податкового органу, оскільки з моменту прийняття рішення про накладення адміністративного арешту майна вже минуло 96 годин, встановленого для його перевірки, а тому застосований адміністративний арешт є припиненим відповідно до п.п.94.19.1 п.94.19 ст.94 ПК України.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 25.05.2018 по справі №820/2040/17, від 28.03.2019 по справі №П/811/1722/17, від 27.08.2019 по справі №520/11050/18, від 21.04.2021 по справі №820/1895/17, а також у постанові судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду 16.12.2020 по справі №820/5045/18, які в силу положень ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.

Інші доводи апеляційної скарги контролюючого органу зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, позивачем не зазначено.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року по справі №140/1983/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді С. М. Шевчук
Т. І. Шинкар