Справа № 160/20945/21
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняДивнич Д.І.
представника позивача представника відповідача Гончаров С.А. Бобров В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Промпоток"
до Управління Держпраці у Сумській області про визнання протиправною та скасування постанови
Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОМПОТОК" звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Сумській області, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Сумській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №СМ2596/1477/АВ/П/ТД-ФС від 29 вересня 2021 року, якою на ТОВ "ПРОМПОТОК" накладено штраф у розмірі 120 000 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не погоджується з оскаржуваною постановою, зазначаючи, що під час проведення інспекційного відвідування з питань дотримання вимог законодавства про працю встановлено використання праці 2 неоформлених працівників. Позивач не допускав до праці без укладення трудового договору 2 працівників. Оскаржувана постанова обгрунтована лише відібраними поясненнями, які спростовуються долученими до позову документами, та не підтверджено іншими письмовими доказами щодо наявності між позивачем та вказаними особами ознак трудових відносин. Вказані особи не працювали у позивача на дату проведення інспекційного відвідування. Позивачем з фізичною особою ОСОБА_1 жодного трудового договору не укладалось. Позивач з фізичною особою ОСОБА_2 укладено цивільно-правовий договір, а не трудовий договір. Відповідач не повідомив позивача про проведення інспекційного відвідування. Відповідачем не надано відповіді на заперечення на акт інспекційного відвідування. Відповідачем не взято до уваги пояснення щодо виконання припису. Відповідачем не дотримано процедури розгляду справи про накладення штрафу. Шостим апеляційним адміністративним судом 14.09.2021 року визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019 року «Про деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю». Відтак, постанова про накладення штрафу є протиправними та підлягають до скасування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи тим, що інспекційне відвідування проведено на підставі норм чинного законодавства. Як зазначає відповідач, відповідно до Закону № 877-У, Порядку № 823 Головним управлінням Держпраці у Сумській області проведено інспекційне відвідування позивача щодо додержання законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин. Під час проведення інспекційного відвідування у позивача з питань виявлення неоформлених трудових відносин було встановлено факт не оформлення трудових відносин позивачем з двома фізичними особами, які фактично були допущені до виконання робіт: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Факт допуску позивачем вказаних вище двох осіб підтверджується протоколом допиту потерпілого ОСОБА_1 від 03.08.2021 року у кримінальному провадженні та усними поясненнями ОСОБА_2 та начальника виробництва ОСОБА_3 . Відповідачем не порушено процедуру інспекційного відвідування, оскільки ОСОБА_3 отримав примірник направлення. Акт перевірки направлявся позивачу.
Ухвалою суду від 31.01.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; викликано для допиту в судовому засідання в якості свідків наступних фізичних осіб: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснила суду, що на момент проведення інспекційного відвідування не працювала у позивача, а виконувала роботи за цивільно-правовим договором, який укладено з позивачем. Трудовому розпорядку підприємства не підпорядковувалась, виконувала конкретні завдання позивача, приходила до позивача по мірі необхідності, а не кожного дня, роботу виконувала або власними технічними засобами вдома, або за допомогою технічних засобів позивача. Під час інспекційного відвідування невірно зрозуміла питання представників відповідача стосовно праці у позивача.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснив суду, що на момент проведення інспекційного відвідування ОСОБА_2 не працювала у позивача, а виконувала роботи за цивільно-правовим договором, який укладено з позивачем. Стосовно ОСОБА_1 свідок підтвердив обставини, які викладені у його пояснювальній записці від 31.07.2021 року, яка скерована директору позивача, а саме: ОСОБА_1 звернувся до начальника виробництва ОСОБА_3 з проханням працевлаштування; ОСОБА_3 вирішив перевірити ОСОБА_1 на виробничу дисципліну та ретельність виконання доручень, направивши останнього прибирати невиробничу дільницю території; ОСОБА_1 було заборонено покидати об означену територію; ОСОБА_1 порушив розпорядження ОСОБА_3 і знехтував попередженням про небезпеку покидати виділену ОСОБА_1 прибирання територію; жодних трудових, господарських або підрядних взаємовідносин з ОСОБА_1 не оформлювалось.
У судовому засіданні досліджувався компакт-диск, наданий відповідачем, із відео- та звукозаписом інспекційного відвідування позивача. На вказаному записі ОСОБА_2 відмовилась повідомити працівників відповідача про те, на якій підставі вона знаходиться та території позивача. ОСОБА_3 на записі повідомив про те, що ОСОБА_2 проходить стажування на посаду бухгалтера, працює декілька днів.
Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову та повідомив суд про те, що ОСОБА_2 30.07.2021 року розписалася у журналі реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці; після інспекційного відвідування з нею позивачем укладеного трудовий договір.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслузавши пояснення свідків та сторін, суд встановив наступні обставини справи.
06.08.2021 року Головним управлінням Держпраці у Сумській області за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сферах охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці, зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду, складений акт від 06.08.2021 року за № СМ2596/1477/АВ.
За результатами позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі інспекційного відвідування щодо додержання законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин у позивача, на думку інспекторів відповідача, підприємством порушено вимоги ч.ч. 1 ст. 21, ч.1 та ч. 3 ст. 24, ч. 1 та ч. 2 ст. 26 КЗпП України, постанови КМУ №413 від 17 червня 2015 року та начебто допущено до виконання робіт 2 осіб, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №СМ2596/1477/АВ/П/ТД-ФС винесено відповідачем 29 вересня 2021 року.
Оскаржувана постанова обґрунтована наступним: позивачаем допущено до виконання робіт 2 осіб, а саме: : ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 1 Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом.
Згідно з статтею 162 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їх повноваження, зокрема мають право здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються.
Відповідно до статті 16 Конвенції Міжнародної організації № 81 1947 року, ратифікованої Законом № 1985-ІV (1985-15) від 08.09.2004 року, інспекції на підприємствах проводяться так часто і так ретельно, як це необхідно для забезпечення ефективного застосування відповідних правових норм.
Повноваження щодо нагляду і контролю за додержанням роботодавцями законодавства про працю встановлені Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України) та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 12 Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року «Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» (Конвенцію ратифіковано Законом №1985-IV від 08.09.2004) Інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право:
a) безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції;
b) проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; та
c) здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема:
i) наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; ii) вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги;
ї) зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами;
iv) вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.
У разі інспекційного відвідування інспектори повідомляють про свою присутність роботодавцю або його представнику, якщо тільки вони не вважатимуть, що таке повідомлення може завдати шкоди виконанню їхніх обов`язків
Так, відповідно до статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Отже, законодавець визначив, що порядок здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю повинен бути визначений Кабінетом Міністрів України.
На реалізацію цієї правової норми постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. № 823 затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823), згідно із п. 2 якого державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96(далі Положення № 96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до підпункту 5 пункту 4 та пункту 50 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затверджене наказом Міністерства соціальної політики України від 27.03.2015 року № 340(далі - Положення № 340) Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю; накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.
Частинами 4, 5 статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" визначено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частини першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої-четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої-четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина 5 статті 2 Закону №877-V).
Відповідно до пункту 5 Порядку № 823 інспекційні відвідування проводяться з таких підстав, зокрема, рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.
Пунктом 14 Порядку № 823 визначено, що під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право:
1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення;
2) одержувати копію направлення на проведення інспекційного відвідування;
3) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі:
відсутності службового посвідчення;
якщо на офіційному веб-сайті Держпраці не оприлюднено рішення Мінсоцполітики про затвердження форми акта інспекційного відвідування;
4) вимагати припинення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у разі перевищення визначеного пунктом 10 цього Порядку максимального строку здійснення такого заходу;
5) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження до акта або припису;
6) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису об`єктом відвідування або уповноваженою ним посадовою особою;
7) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки;
8) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства;
9) вимагати нерозголошення комерційної таємниці або конфіденційної інформації об`єкта відвідування;
10) оскаржувати в установленому законодавством порядку неправомірні дії інспектора праці;
11) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань;
12) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.
З аналізу пунктів 8, 9 та 14 Порядку № 823 судом встановлено, що у відповідача наявний обов`язок повідомлення про проведення інспекційного відвідування об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі; обов`язок пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення; обов`язок на вимогу об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування. Вказаним обов`язкам відповідача кореспондує право об`єкта відвідування або уповноваженої ним посадової особи не допускати до проведення інспекційного відвідування.
Судом під час розгляду справи встановлено, що відповідач виніс наказ від 05.08.2021 року № 758 «Про проведення інспекційного відвідування», яким наказано провести інспекційне відвідування ТОВ «ПРОМПОТОК» (місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, 21, каб. 621, адреса здійснення діяльності: вул. Прикордонна, 47, м. Суми) з питань додержання законодавства про працю в частині належного оформлення трудових відносин з найманими працівниками.
У матеріалах справи міститься копія направлення на проведення інспекційного відвідування суб`єкта господарювання від 05.08.2021 року № 690 у період з 05.08.2021 року по 06.08.2021 року, яке отримано начальником виробництва позивача ОСОБА_3 під розпис.
Згідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, судом встановлено, що позивач допустив відповідача до проведення інспекційного відвідування та не скористався своїм правом не допускати до проведення інспекційного відвідування.
Суб`єкт господарювання, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється контролюючими органами.
За вказаних обставин судом відхиляються доводи позивача про те, що відповідач порушив законодавство в частині призначення та проведення інспекційного відвідування.
Суд відхиляє посилання позивача на те, що Шостим апеляційним адміністративним судом 14.09.2021 року визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 823 від 21.08.2019 року «Про деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю», оскільки у відповідності до вимог ч.2 ст. 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду; враховуючи те, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду набрала законної сили лише 14.09.2021 року, то саме з 14.09.2021 року вказана вище постанова Кабінету Міністрів України втратила чинність; на момент проведення відповідачем інспекційного відвідування 05.08.2021 року та 06.08.2021 року вказана вище постанова Кабінету Міністрів України була чинною та породжувала правові наслідки.
У відповідності до вимог пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509 (далі Порядок № 509), штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами четвертим - шостим цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі:
рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису;

акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників;

акта про неможливість проведення інспекційного відвідування/невиїзного інспектування;

акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю.

Справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника (пункт 3 Порядку № 509).

Відповідачем надано суду письмове повідомлення від 20.08.2021 року № 18-28/04/6906/2021 про дату отримання уповноваженою особою відповідача документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 Порядку №509, яке направлено позивачу 20.08.2021 року, що підтверджується копією чеку відділення поштового зв`язку та отримано позивачем 26.08.2021 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься у матеріалах справи.

За вказаних обставин суд відхиляє твердження позивача про те, що позивач не отримував письмового повідомлення від 20.08.2021 року № 18-28/04/6906/2021 про дату отримання уповноваженою особою відповідача документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 Порядку №509.

Стосовно суті виявлених відповідачем порушень, суд зазначає наступне.

Щодо фізичною особи ОСОБА_1 .

У матеріалах справи міститься пояснювальна записка начальника виробництва позивача ОСОБА_3 від 31.07.2021 року, які адресовані директору позивача.

У вказані пояснювальній записці вказано наступне: ОСОБА_1 звернувся до начальника виробництва ОСОБА_3 з проханням працевлаштування; ОСОБА_3 вирішив перевірити ОСОБА_1 на виробничу дисципліну та ретельність виконання доручень, направивши останнього прибирати невиробничу дільницю території; ОСОБА_1 було заборонено покидати об означену територію; ОСОБА_1 порушив розпорядження ОСОБА_3 і знехтував попередженням про небезпеку покидати виділену ОСОБА_1 прибирання територію; жодних трудових, господарських або підрядних взаємовідносин з ОСОБА_1 не оформлювалось.

Вказані обставини підтверджуються також поясненнями свідка ОСОБА_3 , який був допитаний у судовому засіданні, а також протоколом допиту свідка ОСОБА_3 від 03.08.2021 року в рамках кримінального провадження № 0001671, копія якого міститься у матеріалах справи, а також протоколом допиту свідка ОСОБА_1 від 03.08.2021 року в рамках кримінального провадження № 0001671, копія якого міститься у матеріалах справи.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Згідно пункту 7 постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

Суд зазначає, що дії начальника виробництва позивача ОСОБА_3 стосовно перевірки навичок ОСОБА_1 та направлення останнього прибирати невиробничу дільницю території, свідчать про фактичний допуск ОСОБА_1 до праці. Начальник виробництва позивача ОСОБА_3 є у даному випадку, на думку суду, уповноваженою позивачем особою, яка вправі була прийняти рішення про фактичний допуск ОСОБА_1 до праці без укладення трудового договору або без видання відповідного наказу.

За вказаних обставин під час розгляду справи знайшов підтвердження довод відповідача про те, що позивач фактично допустив до праці без укладення трудового договору або видання наказу фізичну особу ОСОБА_1 .

Стосовно фізичної особи ОСОБА_2 .

У матеріалах справи міститься копія договору про надання послуг (виконання робіт) від 02.08.2021 року № б/н, який укладено позивачем з фізичною особою ОСОБА_2

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до статті 1 Закону України від 14.10.1992 № 2694-XII "Про охорону праці" (далі - Закон № 2694-XII) працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).

Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.

Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно частин першої та другої статті 928 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно із частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За змістом частин першої та другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

З огляду на викладене, такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Суд зазначає, що з аналізу чинного законодавства видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є:

систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

обов`язок роботодавця надати робоче місце;

дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Так, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

З аналізу наведених норм суд зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Такі висновки узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №820/1432/17, від 06.03.2019 у справі №802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 09.06.2021 року у справі № 420/2174/19.

Судом на підставі аналізу договору про надання послуг (виконання робіт) від 02.08.2021 року № б/н, який укладено позивачем з фізичною особою ОСОБА_2 та Додатку № 1 до договору, встановлено, що предметом договору є надання саме послуг: складання кошториса для пуско-налагоджувальних робіт. ОСОБА_2 на власний розсуд вправі організовувати процес надання послуг (виконання) робіт, не підпорядковується керівнику позивача, на ОСОБА_2 не розповсюджується режим роботи підприємства позивача, правила внутрішнього трудового розпорядку та дія інших локальних нормативно-правових актів, що дію на території підприємства позивача; оплата послуг (виконаних робіт) є договірною та здійснюється протягом 10-ти банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг (виконання робіт); розрахунок виконується, виходячи з фактично виконаних робіт.

Судом на підставі пояснень ОСОБА_2 , які була надані у судовому засіданні, встановлено, що остання виконувала для позивача на момент інспекційного відвідування саме роботи за цивільно-правовим договором, трудовому розпорядку підприємства не підпорядковувалась, виконувала конкретні завдання позивача, приходила до позивача по мірі необхідності, а не кожного дня, роботу виконувала або власними технічними засобами вдома, або за допомогою технічних засобів позивача

За вказаних обставин судом відхиляються доводи відповідача про те, що ОСОБА_2 виконувала роботи для позивача за трудовим договором.

Сам по собі факт розпису ОСОБА_2 у журналі реєстрації вступного інструктажу з питань охорони праці не свідчить сам по собі про наявність між позивачем та ОСОБА_2 трудових відносин.

У пункті 43 рішення Європейського Суду з прав людини від 14.02.2008 року по справі «Кобець проти України» (№ заява 16437/04) вказано, що Суд повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. вищенаведене рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. ), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Розумний сумнів не є сумнівом, що базується на чисто теоретичній можливості чи викликаний для уникнення негативних висновків. Суд повинен спиратися на всі елементи наданих йому доказів чи у разі потреби на ті, які він зможе офіційно отримати.

Враховуючи те, що під час розгляду справи надані пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 під присягою в якості свідків, в яких зазначено що ОСОБА_2 не працювала у позивача на дату проведення інспекційного відвідування за трудовим договором, а працювала на підставі цивільно-правового договору, а також враховуючи копію письмового договору, який укладений позивачем з ОСОБА_2 , то суд вважає, що відповідач не довів належними засобами доказування з урахуванням принципу "поза розумним сумнівом» факту роботи ОСОБА_2 саме у позивача.

Відповідно до статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, контролюючий орган має доказати правомірність свого рішення.

У постанові Верховного Суду від 04.10.2016 року у справі №810/7161/14 зазначено, що довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності у адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Відповідачем надано належні та допустимі докази фактичного працевлаштування у позивача ОСОБА_1 та не надано належних та допустимих доказів працевлаштування ОСОБА_2 у позивача.

З огляду на викладене, суд робить висновок, що постанова №СМ2596/1477/АВ/П/ТД-ФС від 29 вересня 2021 року про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення є протиправною та підлягає скасуванню в частині суми штрафу 60 000 грн. за фактичне працевлаштування однієї особи без оформлення трудового договору; в іншій частині оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн. відповідно ч.3 ст. 139 КАС України, з огляду на часткове задоволення позову, підлягають стягненню на його користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 1135 грн.

Керуючись ст. 241-246 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМПОТОК" (49000, м. Дніпро, вул. Алексєєнко Надії, 21, каб. 621, ) до Головного управління Держпраці у Сумській області (40000, м. Суми, вул. Горького, 28Б, ) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Сумській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №СМ2596/1477/АВ/П/ТД-ФС від 29 вересня 2021 року в сумі 60 000 грн.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Сумській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРОМПОТОК" судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1135 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 07 лютого 2022 року.

Суддя (підпис) С.В. Златін

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Помічник судді Лісна А.М.

Рішення не набрало законної сили

Помічник судді Лісна А.М.