Справа № 533/90/22
Суддя: Козир В. П.
Дата ухвалення: 2022-02-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

17.02.2022 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/90/22
Провадження № 2-а/533/4/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2022 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області у складі головуючої судді Козир В.П., за участю секретаря судового засідання Крахмільця О.П., розглянувши у спрощеному письмовому позовному провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Груба Андрій Сергійович, до відповідачів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора 1 взводу 2 роти батальйону управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Михайліченка Анатолія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В:

03 лютого 2022 року до Козельщинського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява представника позивача - адвоката Груби Андрія Сергійовича, який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (відповідач 1), УПП в Херсонській області ДПП Національної поліції України (відповідач 2), інспектора 1 взводу 2 роти батальйону УПП в Херсонській області ДПП Національної поліції України Михайліченка Анатолія Анатолійовича (відповідач 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, у якій представник позивача просив суд:

1) скасувати постанову серії ДП18 № 267586 від 24.01.2022 у справі про адміністративне правопорушення, винесену інспектором взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Херсонській області ДПП НПУ Михайліченком Анатолієм Анатолійовичем;

2) закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення та скасувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень;

3) судові витрати покласти на відповідача Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

Процесуальні рішення у справі:

Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей провадження, визначених ст. 286 КАС України, без виклику учасників справи на підставі матеріалів справи (у письмовому провадженні) на 17 лютого 2022 року. Запропоновано відповідачам у строк до 16 лютого 2022 року включно надати до суду відзив на позовну заяву, а також докази фото-, відеофіксації та технічної фіксації правопорушення (за наявності). Запропоновано позивачу та представнику позивача у строк до 16 лютого 2022 року надати до суду належної якості копію оскаржуваної постанови (за наявності). Витребувано у відповідачів у строк до 16 лютого 2022 року належним чином завірену та належної якості копію оскаржуваної позивачем постанови від 24.01.2022 серії ДП18 № 267586 або оригінал постанови для огляду судом.

Ухвала про відкриття провадження разом із копією позовної заяви 07.02.2022 була направлена на поштові адреси відповідачів та на електронну адресу відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України: .

Відповідач 1 - Департамент патрульної поліції Національної поліції України належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду, відзив на позовну заяву та докази вчинення правопорушення не надав.

Відповідач 2 - управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України належним чином повідомлений судом про дату та місце судового розгляду, відзив на позовну заяву та докази вчинення правопорушення не надав.

Відповідач 3 - інспектор 1 взводу 2 роти батальйону управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Михайліченко Анатолій Анатолійович належним чином повідомлений судом про дату та місце судового розгляду, відзив на позовну заяву та докази вчинення правопорушення не надав.

За правилами частини четвертої статті 229 КАС України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, на підставі ч. 1, ч. 3, ч. 9 ст. 205, ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України судом здійснюється розгляд заяви без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та без участі сторін на підставі наявних у справі доказів у порядку письмового провадження.

Стислий виклад позицій сторін:

Обґрунтовуючи позовну заяву представник позивача зазначав, що 24 січня 2022 року інспектором взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Херсонській області ДПП НПУ Михайліченком Анатолієм Анатолійовичем складено постанову серії ДП18 № 267586 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі.

Вищезазначеною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за порушення пункту 22.5 Правил дорожнього руху, у зв`язку з тим, що він скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною «___» статті 132-1 КУпАП, а саме «24.01.2022 о 15 год. 00 хв. на (в) А/Д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 203 км водій, керуючи тз перевозив великоваговий вантаж, маса якого складала на другу одиночну вісь 11 700 кг, без відповідного узгодження з органами Національної поліції»

Зазначав, що під час винесення постанови відповідач взагалі не розібрався із ситуацією, яка сталася, та належним чином не дослідив усіх обставин справи. Відповідачу здалося, що позивач порушив правила дорожнього руху, але насправді ніяких порушень не було. Таким чином, відповідач, не маючи взагалі ніяких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, притягнув позивача до відповідальності, не виконавши при цьому вимог ст. 251, 252 КУпАП. В даному випадку ніяких доказів вини позивача немає, а отже немає й суб`єктивної сторони і відповідно складу правопорушення.

Також у позовні заяві представник позивача зазначив, що поліцейський, незважаючи на вичерпний перелік підстав для зупинки транспортного засобу передбачених чинним законодавством, не повідомив його про причини зупинки.

Звертав увагу, що у примітці до ст. 132-1 КУпАП встановлено: «Дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів».

Вказував, що у порушення вимог чинного законодавства, постанова серії ДП18 № 267586 має ряд суттєвих недоліків, а саме:

- не зазначено час винесення постанови посадовою особою батальйону УПП в Херсонській області ДПП НПУ;

- у пункті 4 «Особа, щодо якої розглядається справа» не вказано документ, на підставі якого посадовою особою батальйону УПП в Херсонській області ДПП НПУ встановлено особу ОСОБА_1 ;

- у пункті 5 «Час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення» не вказано, яким чином представником УПП в Херсонській області ДПП НПУ визначено вагу транспортного засобу та за допомогою яких засобів (наприклад, ваговий комплекс, «на око» тощо);

- у пункті 7 «До постанови додаються» зазначено лише «квитанція 257609», що вказує на відсутність жодних інших доказів, які можуть підтверджувати вину ОСОБА_1 .

Уважає, що вказані недоліки мають суттєве значення та порушують права і інтереси ОСОБА_1 .

Також позивача лише формально ознайомлено з правами, передбаченими у ст. 268 КУпАП, але у порушення встановленого законом порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, поліцейським одразу винесено постанову без будь- якого розгляду справи, тобто ОСОБА_1 не мав можливості якимось чином скористатися зачитаними правами. Не надавши можливість ознайомитися з матеріалами справи, використати можливість подавати клопотання та надавати пояснення, а тим більш використати правову допомогу захисника, є грубим порушенням процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що, як результат, свідчить про свавільне нехтування правами та свободами людини.

На думку представника позивача оскаржувана ним постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права та є необґрунтованою.

Відповідачі свою позицію щодо позовних вимог не висловили, відзив на позовну заяву не надали, належним чином завіреної та належної якості копії оскаржуваної позивачем постанови від 24.01.2022 серії ДП18 № 267586 або оригінал постанови для огляду судом не надали. На пропозицію суду надати докази фото- відеофіксації, технічної фіксації правопорушення не відреагували та такі докази не надали.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Частиною 4 ст. 242 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Водночас стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За вимогами ч. 2-3 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, 6 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно з частинами 1, 2 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивач стверджує, що порушення не вчиняв, та працівник поліції безпідставно притягнув його до відповідальності, то саме відповідачі повинні були довести перед судом підставність винесеної інспектором поліції постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Як уже зазначалось вище, ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2022 року пропонувалось відповідачам надати до суду докази фото-, відеофіксації та технічної фіксації правопорушення (за наявності).

Відповідачі жодним чином на ухвалу суду не відреагували, будь-яких доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до адміністративної відповідальності, не надали.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 132-1 КУпАП порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно Примітки до вказаної статті, дія частини першої цієї статті не поширюється на правопорушення, пов`язані з перевищенням габаритних та/або вагових параметрів. Підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої частинами першою і другою цієї статті, є наявність дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Отже, відповідальність за частиною першою ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення настає у виді штрафу за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Частиною другою та третьою цієї ж статті встановлено відповідальність за: 1) перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами; та 2) ухилення або відмова від проходження габаритно-вагового контролю, а так само перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, розташування транспортних засобів на проїзній частині, вчинення правопорушень, передбачених частиною шостою статті 121 цього Кодексу, в зоні габаритно-вагового контролю.

Оскаржувана постанова не містить відомості про частину статті 132-1 КупАП, за якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Так, постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 267586, винесеною лейтенантом поліції Михайліченком Анатолієм Анатолійовичемінспектором взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Херсонській області ДПП, встановлено, що водій ОСОБА_1 24 січня 2022 року о 15 годині 00 хвилин на А/Д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, 203 км, керуючи тз, перевозив великоваговий вантаж, маса якого складала на другу одиночну вісь 11 700 кг, без відповідного узгодження з органами Національної поліції, чим порушив п. 22.5 ПДР, тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. «______» ст. 132-1 КУпАП. Наведеною постановою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. «_____» ст. 132-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. У графі 7 оскаржуваної постанови зазначено, що до постанови додаються «квитанція 257609».

Отже, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивача було притягнуто до відповідальності за ст. 132-1 КУпАП за вчинення правопорушення, що полягало у порушенні правил проїзду великовагового вантажу, передбачених п. 22.5 ПДР, без відповідного дозволу органу Національної поліції.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Cтаттею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно із частиною четвертою статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

У свою чергу, згідно із пунктом 16 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 198 від 30 березня 1994 року, перевезення великовагових вантажів автомобільним транспортом по дорожніх об`єктах допускається за окремим дозволом в порядку і за плату, що визначені окремими актами законодавства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок), який визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.

За змістом підпункту 3 пункту 2 Порядку (у редакції, чинній станом на 24.01.2022 - дату винесення оскаржуваної постанови) великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки.

Габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції (п. 3 Порядку).

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п. 6 Порядку).

Пунктом 13 Порядку встановлено, що під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції, та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (п. 15 Порядку).

Приписами пункту 18 цього Порядку вказано, що за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18 січня 2001 року (далі Правила) встановлено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Як убачається з пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м (для сільськогосподарської техніки, яка рухається за межами населених пунктів, дорогами сіл, селищ, міст районного значення, - 3,75 м), за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів (п. 4 Правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 № 30).

Пунктом 25 зазначених Правил забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

З викладеного вбачається, що великоваговим вважається транспортний засіб, якщо його фактична маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху. Такому транспортному засобу забороняється рух автомобільним шляхами за відсутності дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд.

У відповідності до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають зокрема справи про порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Суд повторює, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень адміністративного процесуального законодавства покладено на відповідачів як на суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил проїзду великовагового вантажу, тобто у перевезенні вантажу, маса якого перевищувала допустимі норми, без відповідного дозволу органу поліції. Між тим, п. 22.5 ПДР, на який йде посилання у оскаржуваній постанові, правила проїзду великовагового вантажу автомобільними дорогами безпосередньо не врегульовує, а тільки відсилає до спеціальних правил, за якими здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів та рух транспортних засобів та їх составів, у разі, коли хоча б один із габаритів перевищує наведені у цьому пункті ПДР параметри. На інші ж правила, що вимагають наявність дозволу на проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів (як то п. 4, 25 Правил) посилання у оскаржуваній постанові відсутні.

Саме по собі перевищення габаритних та/або вагових параметрів відповідно до примітки до ст. 132-1 КУпАП, не утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП, на що слушно звернув увагу позивач. Склад інших правопорушень, зазначених у частинах другій та третій ст. 132-1 КУпАП, у постанові не наведено.

Крім того, до суду не надано жодних доказів (фото-, відеофіксації, технічної фіксації ваги), що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Оцінюючи оскаржувану постанову на предмет її обґрунтованості (п. 3 ч. 3 ст. 2 КАС України), суд має констатувати, що працівником поліції факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено позивача, жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що повинен бути забезпечений для такого роду порушень правил дорожнього руху. Доказ, на який йде посилання у постанові (квитанція 257609), суду надано не було.

Ураховуючи те, що відповідачами не було надано до суду жодних належних та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, суд вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваної у цій справі постанови.

Таким чином, при розгляді даної справи не знайшов свого підтвердження факт вчинення правопорушення позивачем. У матеріалах справи такі підтвердження відсутні, наявність лише постанови про притягнення до відповідальності не дає підстав достеменно стверджувати про допущення позивачем порушень Правил дорожнього руху у той день, час та у спосіб, що зазначені у постанові, оскільки зазначені твердження не знайшли обґрунтування під час розгляду справи.

Сама по собі постанова, правомірність якої оскаржується, не може розглядатись як доказ складу адміністративного правопорушення, за відсутності інших доказів, оскільки постанова є лише формою фіксації правопорушення, а не доказом його вчинення.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові 26.04.2018 по справі № 338/1/17, згідно якого саме по собі описання правопорушення не може бути належним доказом вчинення такого порушення. Така постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Отже, в порушення зазначених вище норм відповідачами жодними допустимими доказами не доведено факт порушення позивачем п. 22.5 Правил дорожнього руху, і як наслідок безпідставно накладено адміністративне стягнення, що є підставою для скасування зазначеної постанови.

Разом з тим суд відхиляє доводи позивача про безпідставність зупинки керованого ним транспортного засобу, оскільки у відповідності до ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Тобто така підстава запинки як здійснення вагового контролю транспортного засобу сама по собі є достатньою правовою підставою для зупинки транспортного засобу з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів.

Незазначення у постанові про накладення адміністративного стягнення документу, на підставі якого посадовою особою встановлено особу позивача, також не є підставою для скасування постанови, оскільки відповідно до пункту 4 бланку постанови, такий реквізит як документ зазначається за його наявності, що не виключає інші шляхи встановлення особи за допомогою альтернативних засобів, у тому числі інформаційно-комунікаційних систем.

Не є самостійною підставою для скасування постанови й не зазначення точного часу розгляду справи, зважаючи на той факт, що така категорія справ у відповідності до ч. 4 ст. 258 КУпАП розглядається на місці вчинення та виявлення правопорушення та не потребує окремого виклику звинуваченої особи до органу, уповноваженого здійснювати розгляд справи про адміністративне правопорушення.

Суд не бере до уваги також твердження позивача, як про порушення порядку притягнення його до адміністративної відповідальності, про «формальне» ознайомлення його з правами, передбаченими у ст. 268 КУпАП, та ненадання можливості ознайомитися з матеріалами справи та подати клопотання, оскільки відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Така категорія адміністративних справ має певні особливості розгляду, та розглядається одразу на місці вчинення правопорушення та виявлення факту події, яку уповноважена посадова особа інкримінує як правопорушення. Тобто водій, якого звинувачують у вчиненні адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має саме на місці розгляду справи, що передує складенню постанови про накладення адміністративного стягнення, заявити будь-які клопотання, у тому числі про ознайомлення з доказами (відео-, фотозаписом вчиненого правопорушення), про необхідність та бажання скористатися правовою допомогою, надати пояснення (усні, письмові) щодо власної версії обставин справи. Між тим, позивач не стверджував, що такі клопотання заявляв, а йому було відмовлено у їх розгляді чи задоволенні. Ствердження позивача про ненадання йому можливості заявити клопотання є неспроможним, оскільки судом не встановлено будь-які об`єктивні та непереборні обставини, які б не дозволи позивачеві таке зробити.

Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 17 травня 2018 року (справа № 753/4366/17) зробив висновки, відповідно до яких «не спростовує здійсненого позивачем адміністративного правопорушення факт не надання йому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху роз`яснень, передбачених положеннями статей КУпАП. Ці недоліки не можуть бути підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що саме ненадання відповідачами жодного доказу на підтвердження вини позивача у вчиненні ним правопорушення у вигляді керування транспортним засобом, який перевозив великоваговий вантаж, маса якого складала на другу одиночну вісь 11 700 кг, без відповідного узгодження з органами Національної поліції, є підставою для скасування оскаржуваної позивачем постанови. Відсутність будь-яких доказів на підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення, на думку суду, є самостійною підставою для скасування оскаржуваної у даній справі постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Крім того, неточне зазначення кваліфікації діяння без вказівки на частину статті, за якою настала адміністративна відповідальність, свідчить про порушення ч. 2 ст. 283 КУпАП, оскільки, вжита у наведеній нормі вимога про «зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення» передбачає зазначення і частини статті кодексу, закону, у разі якщо різними частинами однієї статті передбачено різні види відповідальності за відмінні види правопорушень. Неконкретна кваліфікація діяння з боку працівника поліції фактично позбавляє особу, що притягується до відповідальності, здійснювати ефективний захист. Отже, обставини, які викладені в оскаржуваній постанові не відображають усіх істотних ознак складу правопорушення, передбаченого однією з частин ст. 132-1 КУпАП. При цьому суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену у постанові, або відшукувати докази на користь обвинувачення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо буде встановлено відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ст. 132-1 КУпАП (без зазначення частини), є недоведеним, а постанова від 24.01.2022 серії ДП18 № 267586 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Згідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Дослідивши повно, всебічно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність та взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини у справі, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача скасувати адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, то суд зазначає, що такий спосіб захисту права позивача як скасування адміністративного стягнення охоплюється вимогою про скасування постанови про адміністративне правопорушення та окремому захисту не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За розгляд позовної вимоги про оскарження постанови про адміністративне правопорушення позивач сплатив судовий збір у сумі 992 грн 40 коп.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, відповідно, сума судового збору у розмірі 992 грн 40 коп. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 9, 72-73, 77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 286, 295 КАС України, ст. 132-1, 245, 247, 251, 258, 280, 283 КУпАП, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача - адвокат Груба Андрій Сергійович, до відповідачів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора 1 взводу 2 роти батальйону управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Михайліченка Анатолія Анатолійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, - задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії ДП18 № 267586 від 24.01.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену інспектором взводу 1 роти 2 батальйону управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Михайліченком Анатолієм Анатолійовичем, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у сумі 992 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Другого апеляційного адміністративного суду через Козельщинський районний суд Полтавської області.

Апеляційна скарга у електронній формі подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ).

Представник позивача: адвокат Груба Андрій Сергійович (адреса: АДРЕСА_3 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Відповідач 1: Департамент патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: вулиця Федора Ернста, буд. 3, місто Київ, 03048; ідентифікаційний код: 40108646; адреса електронної пошти: ).

Відповідач 2: Управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місцезнаходження: проспект Адмірала Сенявіна, буд. 128, місто Херсон, Херсонська область, 73034).

Відповідач 3: інспектор 1 взводу 2 роти батальйону управління патрульної поліції в Херсонській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Михайліченко Анатолій Анатолійович (адреса: проспект Адмірала Сенявіна, буд. 128, місто Херсон, Херсонська область, 73034; реєстраційний номер облікової картки платника податків позивачем не зазначено).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 17 лютого 2022 року.

Суддя В.П. Козир