Справа № 380/12913/21
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 рокуЛьвівСправа № 380/12913/21 пров. № А/857/21099/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Носа С.П., Кухтея Р.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року (ухвалене у м. Львів, за правилами спрощеного позовного провадження, судом під головуванням судді Гулика А.Г., повний текст рішення складено 01.11.2021 року) у справі № 380/12913/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання дій протиправними, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (, місцезнаходження: 01601, місто Київ, вулиця Академіка Богомольця, 10, надалі по тексту постанови іменовано відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо відмови, оформленої листом №27812/15-2021 від 18.06.2021;

- зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності 22.01.2020 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 в сумі 315300,00 грн та скерувати таке рішення до Головного управління МВС України у Львівській області для здійснення виплати.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги вказує, що не погоджується з висновком суду, з приводу того, що фактичний зміст правовідносин, що виникли між сторонами після ухвалення рішення суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 полягає у судовому контролі за його виконанням. У разі наявності ознак протиправності рішень, дій чи бездіяльності відповідача суб`єкта владних повноважень - вчинених (допущених) ним при виконанні рішення в адміністративній справі, до адміністративного суду слід подавати відповідну заяву, а не новий адміністративний позов.

Позивач вказує, що МВС України в особі Департаменту фінансової облікової політики МВС України повідомлено позивача листом про результати виконання судового рішення щодо розгляду заяви та документів позивача на предмет призначення йому одноразової грошової допомоги та про зміст прийнятого рішення. При цьому, позивач звертає увагу, що Порядок №850 не визначає та не закріплює певної форми рішення, яке б мав прийняти відповідач. Також вказує, що Департамент фінансової облікової політики МВС України діє у складі МВС України відповідно до положення про департамент, затвердженого наказом МВС від 22.12.2015року №1607. Пунктом 13 вказаного положення на вказаний Департамент покладено МВС України повноваження щодо організації роботи пов`язаної із соціальними виплатами. Окрім того відповідач зазначив, що Порядок №850 не містить жодних положень про які вказує суд першої інстанції щодо розгляду матеріалів про виплату одноразової допомоги на засіданні певних комісій.

Також позивач звертає увагу, що зміст спірних правовідносин, за результатами розгляду яких винесено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 полягало в тому, що відповідачем в першому випадку повернуто заяву та документи позивача без розгляду та без прийняття жодного фактичного рішення з якого вбачалось певно визначені підстави для відмови позивачу у призначенні названої допомоги.

У даній же справі МВС України в особі Департаменту фінансової облікової політики МВС України розглянуто подану заяву та документи позивача по суті за наслідками розгляду яких позивача повідомлено про прийняте рішення щодо відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги, з якого вбачаються чіткі підстави такої відмови, що вказує на завершення процедури виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 та виникнення інших спірних правовідносин. А відтак, зміст спірних правовідносин вийшов за межі судового контролю по справі №380/6724/20, що дає право звернутися позивачу з новим адміністративним позовом у якому зміст спірних правідносин полягає у необхідності суду надати правову оцінки доказам та підставам, які визначені відповідачем у якості відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на поштову адресу сторін, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що правова природа спірних правовідносин вказує на наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, що виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. При цьому, суд встановив що юридичну оцінку спірним правовідносинам щодо права позивача на прийняття рішення про виплату одноразової грошової допомоги відповідача вже надавалася Львівським окружним адміністративним судом у справі №380/6724/20.

Отож, суд дійшов висновку, що фактичний зміст правовідносин, що виникли між сторонами після ухвалення рішення суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 полягає у судовому контролі за його виконанням. У разі наявності ознак протиправності рішень, дій чи бездіяльності відповідача суб`єкта владних повноважень - вчинених (допущених) ним при виконанні рішення в адміністративній справі, до адміністративного суду слід подавати відповідну заяву, а не новий адміністративний позов.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Відповідно до наказу №15/147 о/с Головного управління МВС України у Львівській області від 30 грудня 2008 року по особовому складу позивача звільнено з посади старшого оперуповноваженого з особливих доручень ГУ МВС з 30 грудня 2008 року згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України за пунктом 65 б у відставку (через хворобу).

22 січня 2020 року під час первинного огляду позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ пожиттєво.

03 червня 2020 року позивач звернувся до Голови Ліквідаційної комісії Головного управління МВС у Львівській області із заявою (рапортом) про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлено третю групу інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Ліквідаційною комісією Головного управління МВС у Львівській області прийнято висновок про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням працівникові міліції інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 315300,00 грн. Надалі Ліквідаційна комісія Головного управління МВС у Львівській області висновок з пакетом поданих позивачем документів надіслала до МВС України для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги.

31 липня 2020 року Департамент фінансово-облікової політики МВС України скерував Ліквідаційній комісії Головного управління МВС у Львівській області лист з додатками, відповідно до якого за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги Департаментом охорони здоров`я та реабілітації МВС України вказано те, що медико-соціальна експертна комісія проведена з порушенням пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою КМ №11317 від 03.12.2009 року питання медико-соціальної експертизи, відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС, оскільки при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу Комісії не залучалися. Зазначене унеможливило прийняття рішення щодо призначення одноразової грошової допомоги. Відтак, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повертаються на доопрацювання.

Не погодившись із позицією Міністерства внутрішніх справ України позивач звернувся з позовом до суду (справа №380/6724/20).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без прийняття рішення матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги позивачу.

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняти рішення відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2021 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику. На виконання рішення суду матеріали щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги скеровані до Міністерства внутрішніх справ України.

На виконання Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 Міністерством внутрішніх справ України складено висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги, яким відмовлено у призначенні такої. Листом відповідача №27812/15-2021 від 18 червня 2021 року "Про надсилання матеріалів" повідомлено позивача про результати розгляду такого питання.

Вважаючи відмову Міністерства внутрішніх справ України щодо призначення одноразової грошової допомоги протиправною, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Заперечуючи проти задоволення адміністративного позову, Міністерство внутрішніх справ України вказує про виконання вказаного рішення суду щодо розгляду заяви та матеріалів позивача з питань призначення одноразової грошової допомоги та прийняття за результатами такого розгляду рішення про відмову у призначенні одноразової допомоги з чітко визначених підстав, про що повідомлено позивача листом №27812/15-2021 від 18 червня 2021 року.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №580-VIII), відповідно до частини 1 статті 97 якого одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до абзаців 2, 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону №580-VIII за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб. Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Вказаними абзацами пункт 15 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII доповнено згідно із Законом №900-VIII від 23.12.2015, який прийнято з метою відновлення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їхніх сімей, реалізації конституційних принципів рівності, справедливості, пропорційності й недискримінаційності під час унормування Законом соціального й правового захисту як поліцейських, так і колишніх працівників міліції, у тому числі пенсіонерів, інвалідів, а також членів їх сімей, інших осіб.

Таким чином, особа, яка втратила працездатність у зв`язку з проходженням служби в органах внутрішніх справ не повинна позбавлятися права на отримання одноразової грошової допомоги та ставитися у менш вигідне становище порівняно з працівниками міліції, які змогли реалізувати своє право після звільнення з органів внутрішніх справ, або поліцейськими, які втратили працездатність під час проходження служби в поліції.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002).

До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» порядок виплати одноразової грошової допомоги врегульовувався нормами статті 23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850.

Так, відповідно до частини 6 статті 23 Закону України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-XII (в редакції Закону України від 13.02.2015 №208-VIII, який набрав чинності 12.03.2015) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 23 Закону України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 07.03.2018 (справа №464/5571/16-а), від 21.06.2018 (справа №822/31/18), від 28.08.2018 (справа №804/6297/17), від 05 листопада 2019 року (справа №405/705/17(2-а/405/30/17)).

Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Постановою Кабінет Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850), відповідно до пункту 2 якого днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності.

Згідно з пунктом 3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 13.02.2018 у справі №808/1866/16, від 18.10.2018 у справі №369/13187/17 та від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а, від 17 квітня 2020 року у справі №822/736/17, від 16 березня 2020 року у справі №641/10426/16-а.

З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2020 року позивач звернувся до Голови Ліквідаційної комісії Головного управління МВС у Львівській області із заявою (рапортом) про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлено третю групу інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

31 липня 2020 року Департамент фінансово-облікової політики МВС України повернув заяву позивача та додані нею матеріали без їх фактичного розгляду та прийняття будь-якого рішення по суті поданої заяви.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийняти рішення відповідно до пункту 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

На виконання Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 Головним Управлінням МВС України складено 16.06.2021року висновок про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 315300грн.

Листом відповідача №27812/15-2021 від 18 червня 2021 року "Про надсилання матеріалів" повідомлено позивача про результати виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 щодо розгляду його заяви та документів на предмет призначення йому одноразової грошової допомоги за результатами розгляду яких прийнято рішення та затверджено висновок про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що медико-соціальну експертизу позивача проведено з порушенням п.10, 16 Положення про медико-соціальну експертизу, відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зокрема, повідомлено, що у порушення вимог Положення при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися.

Дослідивши зміст Порядку №850 (згідно з положеннями якого відповідач мав здійснити дії щодо розгляду обумовленої заяви позивача разом із доданими документами та прийняти за результатами такого розгляду певне рішення на виконання Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20), колегією суддів встановлено, що вказаний порядок не визначає та не закріплює певної форми рішення, яке б мав прийняти відповідач.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що Департамент фінансової облікової політики МВС України діє у складі МВС України. Відповідно до п.13 положення про департамент, затвердженого наказом МВС від 22.12.2015року №1607 на вказаний Департамент МВС України покладено повноваження щодо організації роботи пов`язаної із соціальними виплатами.

Окрім того, обумовлений Порядок №850 не містить жодних положень про які вказує суд першої інстанції щодо необхідності розгляду матеріалів про виплату одноразової допомоги на засіданні певних комісій.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що зміст спірних правовідносин, за результатами розгляду яких винесено рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 полягало в тому, що відповідачем в першому випадку повернуто заяву позивача та документи без розгляду та без прийняття жодного фактичного рішення з якого вбачалось певно визначені підстави для відмови позивачу у призначенні названої допомоги.

У даній же справі МВС України в особі Департаменту фінансової облікової політики МВС України розглянуто подану заяву та документи позивача по суті за наслідками розгляду яких, повідомлено позивача про прийняте рішення щодо відмови йому у призначенні одноразової грошової допомоги з якого вбачаються чіткі підстави такої відмови, що вказує на завершення процедури виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 та виникнення інших спірних правовідносин.

А відтак, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що зміст спірних правовідносин вийшов за межі судового контролю по справі №380/6724/20, що дає право позивачу звернутися з новим адміністративним позовом у якому зміст спірних правовідносин полягає у необхідності суду надати правову оцінки доказам та підставам, які визначені відповідачем у якості відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги.

Як наслідок колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст спірним правовідносин у даній справі є таким, що виник між сторонами після ухвалення рішення суду від 27 жовтня 2020 року у справі №380/6724/20 і повинен бути урегульований виключно в порядку судового контролю за його виконанням.

Пунктом 1 Порядку № 850 встановлено, що даний порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.

Згідно з п. 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Пунктом 3 Порядку № 850 визначені окремі підстави, які надають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, однією із яких є установлення працівникові міліції інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ. При цьому розмір такої допомоги залежить від встановленої групи інвалідності.

Пунктом 7 Порядку №850 визначено перелік документів, які подає за місцем служби працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності.

Відповідно до п. 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (пункт 9 Порядку № 850).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом вище, позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з яких його було звільнено 30 грудня 2008 року згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України за пунктом 65 б у відставку (через хворобу).

Відповідно до свідоцтва про хворобу №30 від 23.01.2009року, виданого ВЛК ГУМВСУ діагностовано захворювання позивача, як пов`язане з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ України (а.с. 22,23).

22 січня 2020 року під час первинного огляду позивачу вперше встановлено третю групу інвалідності у зв`язку захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ пожиттєво, про що видано довідку МСЕК №333337 (а.с. 21). Підтвердженням вказаних обставин є лист Львівського обласного центру МСЕК №1 від 20.05.2020року (а.с. 28).

Тобто, із цього часу в позивача виникли підстави, які згідно п. 3 Порядку № 850 надають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, що передбачений для ІІІ групи, тобто 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся 03 червня 2020 року до Голови Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України у Львівській області із заявою (рапортом) про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлено третю групу інвалідності захворювання пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Якої додав необхідні документи.

Аналізуючи зміст прийнятого відповідачем рішення про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, про яке позивача повідомлено листом №27812/15-2021 від 18 червня 2021 року колегія суддів зазначає, що відповідач відмовив позивачу у призначенні вказаної допомоги з підстав того медико-соціальну експертизу позивача проведено з порушенням п.10, 16 Положення про медико-соціальну експертизу, відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. Зокрема, повідомлено, що у порушення вимог Положення при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися.

Постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 затверджене Положення про медико-соціальну експертизу (далі Положення №1317), яке визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності (пункт 3 Положення №1317).

Відповідно до пункту 4 Положення №1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Згідно з пунктом 6 Положення №1317 висновки комісії, реабілітаційні заходи, визначені в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю, обов`язкові для виконання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, реабілітаційними підприємствами, установами та організаціями, в яких працює або перебуває особа з інвалідністю, незалежно від їх відомчої підпорядкованості, типу і форми власності.

Відповідно до пункту 10 Положення №1317 залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.

Згідно з пунктів 16,19 Положення №1317 голова лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я представляє хворого, що досяг повноліття, потерпілого від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, який направляється на комісію вперше, документи цієї особи у разі заочного проведення медико-соціальної експертизи. Для вирішення соціальних питань і створення з урахуванням ступеня втрати життєдіяльності та професії потерпілого спеціальних умов для виконання роботи запрошується представник власника підприємства, установи та організації, де працює хворий, що досяг повноліття, потерпілий від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, або представник уповноваженого ним органу та профспілкового комітету.

Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Пунктом 22 Положення №1317 визначено, що рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських комісій (у тому числі в разі проведення огляду у складних випадках) приймається більшістю голосів членів комісій. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Член комісії, не згодний з прийнятим рішенням, викладає свою думку в письмовому вигляді, яка додається до акта огляду. На вимогу такого члена комісії акт огляду надсилається МОЗ.

Відповідно до норм пункту 24 Положення №1317 комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги.

Видача особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, виписки з акта огляду комісії на руки забороняється.

Суд враховує, що за нормою пункту 10 Положення №1317 комісії складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки.

При цьому, колегією суддів ураховано, що позивач не впливає на формування складу комісії та її фактичний склад, а також процедуру прийняття нею рішень.

З наданих позивачем доказів щодо проходження медико-соціальної експертизи названої відповідачем інформацію встановити неможливо, оскільки довідка містить лише підпис голови МСЕК. Більше того, відповідач таке твердження не обґрунтовує та не підтверджує жодним доказом.

За таких обставин, суд вважає безпідставним посилання відповідача на ту обставину, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, позаяк вказане не доведене відповідачем в установленому порядку.

Натомість, з листа Львівського обласного центру МСЕК №1 від 20.05.2020року та листа ДУ Територіального медичного об`єднання МВС України» №33/34-305 від 036.04.2019року, вбачається що рішення обласної МСЕК №1 від 22.01.2020 року щодо позивача винесено за участю представника ДУ Територіальне медичне об`єднання МВС України» Лисенко Л.І., який уповноважений приймати участь у засіданні Обласної МСЕК №1 при проведенні медико соціальної експертизи службовців та колишніх пенсіонерів МВС з ЕТС є лікар Лисенко Л.(а.с. 29, 30).

Окрім того, пунктом 14 Порядку №580 закріплено вичерпні підстави, за яких призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, а зокрема: якщо інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Як наслідок положення вказаного пункту 14 Порядку №580 не передбачає можливості відмовити позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав того, що медико-соціальна експертиза позивача проведена без представників закладів охорони здоров`я МВС, які до складу комісії не залучалися.

Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженням позивача про те, що йому відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, які суперечать нормам чинного законодавства та не передбачені пунктом 14 Порядку № 850.

Окрім того, судом враховано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах щодо оскарження рішень медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

Відповідач не надав суду доказів оскарження ним і скасування в судовому порядку рішення МСЕК про встановлення позивачу третьої групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби внаслідок наявності зауважень щодо складу такої комісії МСЕК, її висновків (в тому числі із урахуванням певних зауважень щодо актів за формами НТ* №26-2018 від 26.03.2018 року та Н-5* від 26.03.2018 року).

Враховуючи тривалість строку, що минув від дати звернення позивача про отримання допомоги (з січня 2019 року), МВС України мало достатньо часу для оскарження результатів медико-соціальної експертизи, проте не скористалося такою можливістю.

За таких обставин відповідач не довів, що рішення МСЕК є протиправним, а отже таке рішення є для нього обов`язковим при прийняття рішення щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Як наслідок колегія суддів приходить до висновку про протиправність відмови Міністерства внутрішніх справ України у призначенні і виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІII групи інвалідності внаслідок захворювання, що пов`язане із проходженням служби в органах внутрішніх справ України.

У рішенні Конституційного суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень частини шостої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини сьомої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа щодо права на пільги) Конституційний суд зазначив, що служба в міліції, державній пожежній охороні передбачає ряд специфічних вимог, які дістали своє відображення у законодавстві. Норми, що регулюють суспільні відносини у цих сферах, враховують екстремальні умови праці, пов`язані з постійним ризиком для життя і здоров`я, жорсткі вимоги до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватись наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень Порядку №850.

З системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що чинне законодавство передбачає чіткий алгоритм дій щодо порядку та умов призначення і виплати відповідної одноразової грошової допомоги, а також чітко регламентовані повноваження Міністерства внутрішніх справ України за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги, а саме: прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову у призначенні такої допомоги.

Натомість, з січня 2020 року відповідач ухиляється від призначення позивачу одноразової грошової допомоги, що складає більш ніж 2 роки.

Крім цього, вирішуючи питання про найбільш ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З приписів вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії.

Тобто, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, від 03.06.2021 у справі №2340/4545/18, 23 вересня 2021 року у справі №440/1389/19.

Колегія суддів враховує ту обставину, що недобросовісне виконання відповідачами судових рішень створює перешкоди у реалізації позивачем свого права на належне соціальне забезпечення, проте за відсутності рішення МВС України, постановленого у відповідності до вимог пункту 9 Порядку №850, суд не може перебирати на себе повноваження цього органу та вирішувати питання про виплату грошової допомоги.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідач неодноразово вчиняв протиправні дії щодо призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, що підтверджено судовим рішенням у справі №380/6724/20, яке набрало законної сили та позивачем виконано всі умови, визначені законом для затвердження МВС України висновку щодо призначення такої допомоги, а тому, в силу ст. ст. 5, 245 КАС України з метою ефективного захисту порушених прав позивача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача у визначений ним спосіб про зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що обраний судом спосіб захисту порушеного права позивача є неефективним, позаяк покладення на відповідача обов`язку щодо повторного розгляду його заяви та документів, з огляду призводить що чергової ухилення суб`єкта владних повноважень від виконання покладених на нього законодавством обов`язків в частині призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Як наслідок, апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, а рішення суду першої підлягає скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд, керуючись положеннями статті 139 КАС України, виходить з того, що позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат ним не понесено, у зв`язку із чим судові витрати розподілу не підлягають.

Відповідно до частини 6 ст. 12 КАС України вказана справа віднесена судом до справ незначної складності, а відтак на неї поширюються положення пункту другого частини п`ятої статті 328 КАС України.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 380/12913/21 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України задовольнити.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України, які виразились у прийнятті рішення щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, про які ОСОБА_1 повідомлено листом №27812/15-2021 від 18.06.2021 року.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України (КОД , адреса вул. Богомольця, 10, м. Київ, 06601) прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму (встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення ІІІ групи інвалідності з 22.01.2020року) внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 та скерувати таке рішення до Головного управління МВС України у Львівській області для здійснення виплати.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Р. В. Кухтей
Повне судове рішення складено 15 лютого 2022 року