Справа № 440/9611/21
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2022-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/9611/21

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Полтавській області від 22.07.2021 №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 180000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на незаконність проведеного 26.05.2021 інспекційного відвідування, в результаті чого був складений акт інспекційного відвідування від 01.06.2021, у якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 частини третьої стиатті 24 Кодексу законів про працю України, а саме допущення до роботи найманого працівника ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин, в подальшому, Управлінням Держпраці у Полтавській області прийнято постанову про накладення штрафу від 22.07.2021 №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ128П328/ПТ/ПС/ТД-Фс, якою за порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено на позивача штраф у розмірі 180000,00 грн. Вважає, вказану постанову Управління Держпраці у Полтавській області незаконною. Зазначає, що після отримання акту інспекційного відвідування від 01.06.202 нею було подано до ГУ Держпраці у Полтавській області заперечення та пояснення, в яких вона зазначала, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено цивільно-правову угоду від 24.05.2021, таким чином ОСОБА_2 виконувала індивідуально визначену роботу, в якій чітко зазначено, що винагорода сплачується за результатами наданих послуг, а саме реалізації товару, а тому твердження інспектора щодо відсутності в цивільно-правових угодах конкретизації послуг, які мають бути надані є безпідставними.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

15 вересня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовної заяви. Пояснює, що наказом Управління від 07.04.2021 №12П доручено провести заходи державного нагляду (контролю) щодо відповідності вимогам охорони праці та промислової безпеки у діяльності ФОП ОСОБА_1 . Підставою даної перевірки є перевірка виконання суб`єктом господарювання припису, виданого за результатами проведення попередньої перевірки від 19.02.2020№ ПЛ14835/1836/АП/П, на предмет додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин. Під час перевірки 26.05.2021 інспекторами праці встановлено факт перебування на робочому місці ОСОБА_2 , яка була допущена до роботи з 25.05.2021 без укладення трудового договору та подання повідомлення до ДПС, про що був складений акт від 01.06.2021 №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328, протокол про адміністративне правопорушення від 01.06.2021 №№ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ та постанову про адміністративне правопорушення №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ128П328/ПТ/ПС від 01.06.2021.

Не погоджуючись з відзивом, позивач у відповіді на відзив, наголошує, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено цивільно-правову угоду від 24.05.2021, відповідно до якої замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи з продажу товару в строк з 26 по 27 травня 2021 року. А замовник виплачує належну виконавцю суму винагороди за результатами виконаних робіт (конкретного обсягу робіт). У договорі чітко зазначено, що винагорода виплачується за результатами наданих послуг, а саме: реалізації товару. Тобто було визначено кінцевий результат. Замовник сплачує Виконавцеві за надані послуги з продажу товарів 20,00 грн за годину за умови виконання результату угоди реалізація товару на суму 200,00 грн (що є обсягом виконаної роботи, яка визначена у вигляді конкретної фізичної величини реалізованого товару). За результатами договору 26.05.2021 підписано акт приймання-передачі виконаних робіт, згідно договору від 24.05.2021 за яким виконавцю належить виплатити за виконані роботи без урахування обов`язкових відрахувань 480,00 грн.

22 вересня 2021 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом постанова №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ТД-ФС від 22 липня 2021 року у виконавчому провадженні №66667406 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 180000,00 грн., до набрання законної сили судовим рішенням у цій адміністративний справі. В обґрунтування своїх вимог надала суду копію постанови головного державного виконавця Кременчуцького відділу державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Маліннікова Матвія Володимировича про відкриття виконавчого провадження №66667406 від 02.09.2021 з виконання постанови Управління Держпраці у Полтавській області від 22.07.2021 № ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 180000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2021 року заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі постанови Управління Держпраці в Полтавській області від 22.07.2021 № ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС у виконавчому провадженні ВП 66667406 до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №440/9611/21.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець 04.04.2016, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчинено запис за № 2 003184. Основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД є: 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.

В рамках здійснення зареєстрованих видів економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 провадить власну підприємницьку діяльність, яка пов`язана з роздрібною торгівлею в павільйоні " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на території ринку " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що по АДРЕСА_1 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (надалі - Порядок №823).

Пункт 1 Порядку №823 визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 №1985-IV, Конвенцією міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 08 вересня 2004 №1986-ІV, та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 07.04.2021 № 121П доручено інспекторам провести заходи державного нагляду (контролю) щодо відповідності вимогам з охорони праці та промислової безпеки у діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Підставою даної перевірки є виконання суб`єктом господарювання припису, виданого за результатами проведення попереднього заходу державного нагляду (контролю) від 19.02.2020 №ПЛ14835/1836/АП/П, про що зазначено у наказі Управління, а також у направленні на проведення заходу державного контролю від 24.05.2021 №589.

Вказане направлення позивач отримала о 14:05 26.05.2021, про що свідчить її підпис/а.с. 42/.

Законність припису від 19.02.2020 №ПЛ14835/1836/АП/П позивачем оскаржувався до Полтавського окружного адміністративного суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2020 року у справі №440/2173/20 припис про усунення виявлених порушень від 19.02.2020 №ПЛ514835/1836/АВ/П, визнано законним та обґрунтованим, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2020 року у справі №440/2173/20 залишено без змін.

З метою з`ясувати чи виконано ФОП ОСОБА_1 вищевказаний припис на предмет дотримання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, інспекторами праці 26.05.2021 здійснено вихід за місцем діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (ринок « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») (кіоск з продажу тютюнових виробів) та встановлено факт перебування на робочому місці ОСОБА_2 .

В поясненні ОСОБА_2 зазначила, що працює з 25.05.2021 року, працевлаштована на 0,5 ставки з режимом роботи 2 дні з 07 до 19:00 через п`ять днів. Документи ОСОБА_2 інспекторам не надала, пояснила, що вони знаходяться у бухгалтера.

27.05.2021 ФОП ОСОБА_1 були надані документи працевлаштування працівника. А саме: наказ про прийом на роботу №2 від 26.05.2021, в якому зазначено прийняти на роботу ОСОБА_2 на посаду продавця продовольчих товарів з 27 травня на 05 ставки та повідомлення про прийняття працівника на роботу, яке подано до ГУ ДПС у Полтавській області (Кременчуцький район) 26.05.2021 о 14:19, про що свідчить квитанція №2.

Також було надано договір підряду від 24.05.2021 №1 укладений між ФОП ОСОБА_1 (надалі Замовник) та ОСОБА_2 ( надалі Виконавець).

Предметом договору є виконання послуг. А саме:

- обслуговувати та надавати послуги покупцю;

- вираховувати вартість товару;

- здійснювати розрахунки за товар.

Строк виконання робіт з 25.05.2021 по 26.05.2021, 12 годин 25 травня 2021 року, 12 годин 26 травня 2021 року.

В розділі 2 «Розмір і порядок оплати» зазначено, що Замовник сплачує Виконавцеві за надані послуги з продажу товарів 20,00 грн за годину за умови виконання результату угоди реалізації товару на суму 200,00 грн (що є обсягом виконуваної роботи, яка визначена у вигляді конкретної фізичної величини реалізованого товару).

Також надано акт виконаних робіт від 26.05.2021 в п.2, якого зазначено, що вартість послуг становить 25 травня 2021 240 грн та 26.05.2021 240 грн.

Розглянувши подані позивачем документи, інспектори праці дійшли висновку, що ОСОБА_2 25.05.2021 була допущена ФОП ОСОБА_1 до роботи без укладення трудового договору та подання повідомлення до ДПС, чим порушено вимоги частини 4 статті 24 КЗпП України, частини 1 статті 21 КЗпП України.

22.07.2021, на підставі висновків Акту від 01.06.2021 №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328, відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС, якою на позивача накладено штраф в розмірі 180000 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття спірної постанови, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.

Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (підпункт 6 пункту 6 Положення №96).

Пунктом 7 Положення №96 закрпілено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

У відповідності до зазначених норм, ГУ Держпраці у Полтавській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначено Порядком затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року №823, положення якого узгоджуються з нормами Закону №877-V.

Відповідно до п.2 Порядку №823, державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці, в тому числі Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до п.19 Порядку №823 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) (далі - акт), і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення.

Відповідно до п.21 Порядку №823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною.

Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дня, що настає за днем підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

У відповідності до п.3 Порядку №823 припис є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою інспектора праці про усунення об`єктом відвідування порушень вимог законодавства про працю, виявлених під час інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Згідно з п.27 Порядку №823 у разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування або невиїзного інспектування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності.

У разі виконання припису в установлений у ньому строк, заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності не вживаються (п.28 Порядку №823).

Вирішуючи питання щодо наявності порушення трудового законодавства збоку позивача, суд враховує, що згідно з ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст.21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Взаємовідносини фізичної особи і роботодавця можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст.208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст.626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ч.1, 2 ст.837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

У відповідності до ч.1 ст.839 Цивільного кодексу України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

При цьому, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З матеріалів справи вбачається, що за наслідками виконання договору цивільно-правового характеру укладених між позивачем та найманим працівником складений та підписаний акт виконаних робіт.

Позивачем вказано, що метою цих договорів є отримання певного матеріального результату. За цими договорами працівники не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку, вони самостійно організовували свою роботу і виконували її на власний ризик, трудові функції виконували разово, так як після закінчення виконання визначеного завдання, вказаним договором, трудова діяльність робітників з позивачем припинилася.

Судом встановлено, що за умовами договору ОСОБА_2 , 25.05.2021 повинна виконати на користь замовника певні роботи, обумовлені договором за визначену винагороду, а саме: обслуговувати та надавати послуги покупцю; вираховувати вартість товару; здійснювати розрахунки за товар. Замовник зобов`язаний сплачувати за надані послуги з продажу товарів 20,00 грн за годину за умови виконання результату угоди реалізації товару на суму 200,00 грн (що є обсягом виконуваної роботи, яка визначена у вигляді конкретної фізичної величини реалізованого товару. Акт виконаних робіт від 26.05.2021 підтверджує, що вартість наданих послуг становила 25 травня 2021 240 грн.

В силу приписів ч.2 ст.265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Відтак, цивільно-правові угоди, які укладені між позивачем та вказаними фізичними особами не містять ознак трудових договорів, зокрема: обов`язку виконавців бути присутнім на підприємстві у визначені робочі години, обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку; обов`язку підприємства забезпечувати виконавців матеріально- технічною базою; регламентації процесу праці, часу та тривалості робочого часу.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не враховано того, що умови цивільних договорів чітко встановлюють, що виконавець виконує роботи на свій ризик, самостійно організовує виконання робіт, не підлягає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку товариства.

При цьому, суд звертає увагу, чинним законодавством не передбачено обмежень на укладання цивільно-правових договорів у разі якщо відповідні послуги стосуються основної діяльності суб`єкта господарювання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 24.10.2019 року у справі №160/8664/18.

Відповідно до вимог ст.204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору, усі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безпосередньо здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Згідно із ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Доказу наявності у цивільно-правового договору ознак нікчемності правочину відповідачем суду не надано, як і не надано доказів визнання судом даного договору не дійсним.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що доводи ГУ Держпраці у Полтавській області про порушення позивачем вимог ст.ст. 21, 24 Кодексу законів про працю України є помилковими, а тому прийнята на підставі цих висновків постанова №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС від 22.07.2021 є необґрунтованою і такою, що прийнята без врахування всіх істотних обставин.

В силу вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно ч.2 ст.73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, сплачений позивачем судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1800 грн, що підтверджується квитанцією №13-11091033/С від 13 серпня 2021 року,

підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Полтавській області.

Керуючись ст. ст. 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці у Полтавській області (вул. Пушкіна, буд.119, м. Полтава, 36014, код ЄРДПОУ 39777136) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Полтавській області від постанова №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС від 22.07.2021 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 180000,00 грн.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1800 грн (одна тисяча вісімсот гривень).

Скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою суду від 23 вересня 2021 року після набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/9611/21.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко