Справа № 200/1314/21-а
Суддя: Волгіна Н.П.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2022 року Справа№200/1314/21-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Волгіної Н.П., розглянувши в письмовому порядку в спрощеному позовному провадженні матеріали адміністративної справи

за позовом ОСОБА_1

до Покровського управління Пенсійного фонду України у Донецькій області,

Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області

про визнання протиправними та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Покровського управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 2 грудня № 3692 про відмову у призначенні їй пенсії;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування висновку Великої Палати Конституційного Суду України, викладеному у рішенні № 2018(746/15) № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, при розгляді її заяви від 2 грудня 2020 року про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахування до пільгового стажу періоду її роботи з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 2 грудня 2020 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах із зарахуванням до її пільгового стажу періоду роботи з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року та з врахуванням висновків Великої Палати Конституційного Суду України, викладених у рішенні від 23 січня 2020 року № 2018(746/15) № 1-р/2020;

- зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

В обґрунтування позовних вимог у позові зазначено наступне.

2 грудня 2020 року позивач звернулась до Покровського управління Пенсійного фонду України у Донецькій області із заявою про призначення їй пенсії.

Рішенням № 3692 від 2 грудня 2022 року відповідач відмови позивачу у призначенні пенсії та зазначив, що згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, мають жінки 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року народження, після досягнення 54 річного віку і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах; позивач згідно наданих документів має 27 років 10 місяців страхового стажу, з них - 16 років 28 днів пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але вік позивача на момент її звернення із заявою складає 52 років, отже на момент звернення вона не досягла необхідного віку для призначення їй пенсії за списком № 2.

Позивач також зазначила, що згідно вказаного рішення до її пільгового стажу не було зараховано періоди її роботи з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року, з 20 травня 1995 року по 23 травня 1996 року машиністом конвеєра на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» - у зв`язку із ненаданням довідки про наявність чи відсутність безоплатних відпусток.

При цьому запис про період її роботи з 20 травня 1995 року по 23 травня 1996 року в її трудовій книжці відсутній.

Щодо періоду роботи ОСОБА_1 з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року машиністом конвеєра на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», позивач зазначила, що його не зарахування до пільгового стажу позивача з підставі відсутності довідок про наявність чи відсутність безоплатних відпусток є неправомірним, так як надання таких довідок законодавством не передбачено.

Також позивач вважає неправомірним застосування до неї вікового цензу, передбаченого ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", враховуючи прийняття 23 січня 2020 року Великою Палатою Конституційного Суду України Рішення № 2018(746/15) № 1-р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ст. 13, ч. 2 ст. 14, п.п.п „б-„г ст. 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII та вказано, що застосуванню підлягають ст. 13, ч. 2 ст. 14, п.п. „б-„г ст. 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах (а.с. 1-5).

Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с. 32).

10 березня 2021 року від Покровського управління Пенсійного фонду України у Донецькій області надійшов відзив на позов, в якому управління заперечує проти позовних вимог позивача та зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців па зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 54 роки з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року.

До пільгового стажу позивача не враховано періоди її роботи машиністом конвеєра на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» з грудня 1991 року по 3 березня 1994 рік та з 20 травня 1995 року по 23 травня 1996 рік, так як позивачем не надано довідки про наявність чи відсутність безоплатних відпусток.

Управління вважає спірне рішення № 3692 від 2 грудня 2020 року про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням необхідного віку обґрунтованим та правомірним (а.с. 36-39).

Ухвалою суду від 12 березня 2021 року зупинено провадження у справі до набрання чинності рішенням Верховного суду у зразковій адміністративній справі № 200/3611/20 (провадження П/з/9901/32/20) (а.с. 66).

Ухвалою суду від 15 червня 2021 року виправлено помилку в ухвалі суду від 12 березня 2021 року (а.с. 74).

Ухвалою суду від 15 червня 2021 року відмовлено позивачу у поновленні провадження у справі (а.с. 75).

Ухвалою суду від 30 листопада 2021 року поновлено провадження у справі у зв`язку з набрання чинності рішенням Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у зразковій адміністративній справі № 200/3611/20 (провадження П/з/9901/32/20) (а.с. 89).

Ухвалою суду від 6 грудня 2021 року залучено до участі у справі в якості другого відповідача Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області () та зобов`язано надати суду відзив позов позивача та додаткові докази (а.с. 94-95).

Ухвалою суду від 6 січня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про заміну відповідача та повторно зобов`язано Головне управління надати суду додаткові докази (а.с. 108-109).

27 січня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позов від другого відповідача, в якому управління заперечує проти задоволення позовних вимог позивача з підстав, аналогічних наведеним у відзиві на позов першим відповідачем, та додаткові докази (а.с. 116-119).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , є громадянкою України, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 (а.с. 9-10).

Перший відповідач, Покровське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, , місцезнаходження: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13, є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у даній справі, перебуває у стані припинення (а.с. 35).

Другий відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є суб`єктом владних повноважень та належним відповідачем у даній справі (а.с. 112).

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, 2 грудня 2020 року позивач через веб-портал Пенсійного фонду звернулась до відповідачів із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 55, 155).

До заяви про призначення пенсій за віком на пільгових умовах позивач додала скан-копії наступних документів: трудової книжки, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дитини, диплому № НОМЕР_2 від 8 червня 1988 року, довідки про пільговий стаж № 359 від 30 травня 2019 року, історичної довідки № 344 від 30 травня 2019 року, наказу про атестацію робочих місць № 01/186 пр від 23 лютого 1995 року, видані ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», довідки про пільговий стаж № 336 арх від 12 червня 2019 року, виписки з наказів про проведення атестації робочих місць № 211 від 20 грудня 1994 року, № 130 від 22 червня 2000 року, № 190 від 21 червня 2005 року, № 298 від 21 червня 2010 року історичної довідки № 337 арх від 12 червня 2019 року видані ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с 37-38, 53-54, 40-46, 56-63, 120-150).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, копія якої міститься у матеріалах справи, ОСОБА_1 у період з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року працювала машиністом конвеєра 2 розряду на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» (запис № 6) (а.с. 26-27).

Відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 359 від 30 травня 2019 року виданої ОСОБА_1 , період роботи з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року за професією (посадою) машиніста конвеєра передбачено списком № 2 (а.с. 25).

Рішенням відповідача № 3692 від 2 лютого 2020 року, прийнятим за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 , відмовлено у призначені їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 та зазначено, що згідно ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію за віком як працівник, зайнятий повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, мають жінки 1970 року народження після досягнення 55 річного віку і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

У рішенні також зазначено, що позивач згідно наданих документів фактично має 27 років 10 місяців страхового стажу, в тому числі 16 років 28 днів пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії згідно п. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», разом із цим право на пільгову пенсії за списком № 2 жінки, які народилися з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року, мають після досягнення 54 років, а враховуючи, що зазначеного віку позивач не досягла, у призначенні їй пільгової пенсії за списком № 2 було відмовлено.

Також у рішенні вказано, що до пільгового стажу позивача не зараховано періоди роботи з 12 лютого 1991 року по 1994 року та з 20 травня 1995 року по 23 травня 1996 року в якості машиніста конвеєра у зв`язку з тим, що не надано довідку про наявність чи відсутність безоплатних відпусток протягом вказаних періодів (а.с. 53-54, 152-153).

Будучи не згодною із рішенням першого відповідача № 3692 від 2 лютого 2020 року про відмову у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, зокрема із не урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених Рішенні у від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 та не застосуванням при розгляді її заяви приписів п. «б» ст. 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», позивач звернулась до суду із даним позовом (а.с. 1-5).

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 174/658/16-а (провадження № К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Враховуючи наведене при вирішенні даної справи суд надає правову оцінку саме підставам відмови першим відповідачем позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах за списком № 2.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд виходить з наступного.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Закон № 1058-IV) принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються цим законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 3 жовтня 2017 року № 2148-VIII, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, були внесені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якими крім іншого вказаний Закон було доповнено розділом XIV-1, у статті 114 якого зазначено, що: право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Цим же Законом викладено в новій редакції пункт 2 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, відповідно до якої пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Отже, з 11 жовтня 2017 року порядок призначення пенсії за віком (в тому числі на пільгових умовах за списком № 2) регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (в врахуванням змін та доповнень).

Разом із цим призначення громадянам пенсії за віком (в тому числі на пільгових умовах за списком № 2) у період з 1 січня 1992 року по 10 жовтня 2017 року врегульовувалось Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до ст. 12 № 1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII в редакції, яка була чинною до 1 квітня 2015 року, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

2 березня 2015 року Верховною Радою України був прийнятий Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ (набув чинності 1 квітня 2015 року), яким абз. 1 п. «б» ст. 13 Закону № 1788-XII викладено в редакції, відповідно до якої на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, Законом № 213-VІІІ було збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (п. 1 Рішення).

Згідно п. 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином Рішенням № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення).

Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

Рішенням Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20, зміненим частково в мотивувальній частині постановою Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року, задоволено позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області: визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області від 17 серпня 2020 року «Про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах за віком згідно з п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_3; зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області призначити ОСОБА_3 пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 з 12 серпня 2020 року на підставі п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Згідно п. 119 даного рішення це рішення суду є зразковим для справ, у яких предметом спору є оскарження дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо вирішення питання про призначення пенсії на пільгових умовах, для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці.

Відповідно до п. 120 зазначеного рішення, обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:

а) позивач - особа, яка:

звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23 січня 2020 року з підстав, визначених ст. 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;

набула стаж роботи, визначений ст. 13 Закону України від 5 листопада 1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;

б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.

Отже, адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - є типовою справою відносно до адміністративної справи № 360/3611/20.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року, прийнятої за результатом розгляду апеляційної скарги на Рішенням Верховного Суду від 21 квітня 2021 року, крім іншого зазначено, що на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Вказано, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах: перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Суд зазначив, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким, у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. 8 листопада 2021 року Верховний Суд у постанові у справі № 580/492/21 зазначив, що за загальним правилом, суд повинен тлумачити національне законодавство у соціальній сфері таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості і розумності та, відповідно, у спосіб, що є найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів особи.

Враховуючи наведене, Велика Палата під час апеляційного перегляду справи № 360/3611/20 дійшла висновку, що застосуванню до спірних правовідносин підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, а не норми Закону № 1058-ІV.

Згідно ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

На підставі викладеного вище суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин висновків Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду, викладених у рішенні за результатами розгляду зразкової справи № 360/3611/20.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення першого відповідача від 2 грудня 2020 року № 3692 та в частині зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути її заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 2 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням висновків Конституційного Суду України, викладених у прийнятому 23 січня 2020 року Рішенні № 1-р/2020 - підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача в частині зобов`язання пенсійного органу зарахувати до її пільгового стажу за списком № 2 періоду її роботи з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року машиністом конвеєра 2 розряду на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля» - суд зазначає наступне.

Як встановлень судом, підставою для не зарахування цього періоду до пільгового стажу позивача було відсутність довідки про наявність або відсутність протягом зазначеного періоду безоплатних відпусток.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до п. 3 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Таким чином умовами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV (по списку № 2) є досягнення громадянином відповідного віку, наявність відповідного страхового та пільгового стажу та зайнятість на роботах та посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, протягом повного робочого дня.

Суд зауважує, що віднесення роботи позивача у вказаний період до списку № 2, атестування робочого місця та наявність відповідного страхового стажу та пільгового стажу не є спірним в межах цієї справи.

Фактично спірним питанням є зайнятість позивача на вказаній роботі у зазначений період протягом повного робочого дня (протягом всіх робочих днів у вказаному періоді).

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно п. 10 Порядку № 383 підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, - уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

В п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу, Порядок № 637) також закріплено положення, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; пунктом 20 Порядку № 637 також передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вбачається з трудової книжки позивача, запис про роботу у вказаний період не містять відомостей про зайнятість позивача у ці періоди повний робочий день (а.с. 41).

Разом із цим позивачем згідно наведених вище нормативно-правових приписів була надана першому відповідачу довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 30 травня 2019 року № 359, видана ВП Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля», в якій зазначено, що у період з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року позивач працювала машиністом конвеєра на дільниці ПТГ, що передбачена списком № 2 розділ 1 підрозділ 1а2010100а, код 13777 повний робочий день (а.с. 25).

Жодних обмежень щодо зарахування до пільгового стажу позивача за списком № 2 робочих днів у вказаний період (в тому числі у зв`язку із наявність безоплатних відпусток) у довідці не зазначено.

Суд зауважує, що відповідно до п. 20 Порядку № 637 у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) […]; стосовно жінок, які працюють доярками (операторами машинного доїння), свинарками-операторами […]; стосовно жінок, які працюють на вирощуванні, збиранні та

післязбиральному обробленні тютюну […].

Отже, жодних вимог щодо зазначення в уточнюючій довідці відомостей про безоплатні відпустки, а також вимог щодо надання громадянами при зверненні до пенсійного органу довідки про наявність або відсутність таких відпусток чинним законодавством не передбачено.

Суд зауважує, що відповідачем не наведено правових норм, які імперативно зобов`язують органи Пенсійного фонду України при розгляді заяв громадян про призначення пенсії (в тому числі на пільгових умовах) у випадку неможливості проведення перевірки відомостей, зазначених у наданих документах, не приймати їх до уваги.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку про недоведеність відповідачами правомірності не зарахування до пільгового стажу позивача за списком № 2 періоду її роботи з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року машиністом конвеєра 2 розряду на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля».

Щодо позовних вимог позивача в частині визнання протиправною бездіяльності першого відповідача щодо неврахування висновку Великої Палати Конституційного Суду України, викладеному у рішенні № 2018(746/15) № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року при розгляді її заяви від 2 грудня 2020 року про призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та визнання протиправною бездіяльність першого відповідача в частині не зарахування до пільгового стажу періоду її роботи з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року, суд зазначає, бездіяльність при прийнятті спірного рішення в частині неврахування висновку Великої Палати Конституційного Суду України, викладеному у рішенні № 2018(746/15) № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року та бездіяльність в частині не зарахування до пільгового стажу періоду її роботи з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року, - безпосередньо не створили для позивача порушення її права на призначення пільгової пенсії в даному випадку порушення прав позивача щодо призначення пенсії на пільгових умовах було спричинено саме прийняттям першим відповідачем спірного рішення, яке за висновком суду визнано неправомірним в тому числі і з підстав, які позивач оскаржує окремо.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою е ф е к т и в н о г о захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На переконання суду належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача є саме визнання цього рішення неправомірним, його скасування та зобов`язання суб`єкта владних повноважень повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із врахуванням висновків суду.

Як наслідок, позовні вимоги позивача в частині визнання протиправною бездіяльності першого відповідача задоволенню не підлягають.

При вирішенні питання - кого саме з відповідачів необхідно зобов`язувати вчиняти визначені судом дії, суд виходить з того, що станом на час розгляду справи саме на другого відповідача покладені повноваження, права та функції Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, як наслідок, зобов`язальні дії мають бути покладені саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується квитанцією № 1275 від 2 лютого 2021 року позивач при поданні даного адміністративного позову сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с. 6).

Беручи до уваги, що станом на час розгляду справи саме на другого відповідача покладені повноваження, права та функції Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, судові витрати позивача мають бути стягнуті саме з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 12, 72-77, 94, 139, 192-193, 242-246, 257-258, 262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області (, місцезнаходження: 85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, буд. 13), Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасування рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області від 2 грудня 2020 року № 3692 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за списком № 2 період її роботи з 12 лютого 1991 року по 3 березня 1994 року машиністом конвеєра на ВП «Шахта «Капітальна» ДП «Мирноградвугілля».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 2 грудня 2020 року про призначення пенсії за віком - із врахуванням Рішення Великої Палати Конституційного Суду України № 2018(746/15) № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року, Рішення Верховного Суду від 21 квітня 2021 року та Постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року по справі № 360/3611/20.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.П. Волгіна