Справа № 420/23088/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом Дочірнього підприємства «ЛИДЕР» (65496, Одеська область, Овідідопольський район, Таїровська селищна рада, вул. Вільямса Академіка, 93, ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014, ) про визнання протиправними та скасування постанов,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов фізичної ДП «ЛИДЕР» до Південного Міжрегіонального Управління Укртрансбезпеки за результатом якого позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управлiння Укртрансбезпеки від 04.10.2021 р. №312877 про застосування адміністративно-господарського штрафу;

- визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 04.10.2021 р. № 312984 про застосування адміністративно-господарського штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04 вересня 2021 року працівниками Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на 210 км + 840 м автомобільної дороги Н-24 «Благовіщенське-Миколаїв» було проведено габаритно-ваговий контроль автомобіля позивача FORD 4142D DC реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перевозив щебінь, за результатами якого було зроблено безпідставний висновок про перевищення вагових параметрів та складено талон № 1, довідку № 0080311, акт № 0053468 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, акт № 295679 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

За результатами розгляду вищевказаних документів Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки 04.10.2021 року прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №312877, якою стягнуто з позивача адміністративно-господарський штраф в сумі 34000,00 гривень, та постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №312984, якою стягнуто з позивача адміністративно-господарський штраф в сумі 1700,00 гривень.

Позивач вважає, що при здійсненні габаритно-вагового контролю було допущено численні порушення чинного законодавства, вагові параметри автомобіля визначено невірно, акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів складено без підставно, а постанови Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарських штрафів є протиправними.

Щотижневий графік проведення перевірок Південним міжрегіональним управлiнням Укртрансбезпеки у період з 30.08.2021 р. по 05.09.2021 р., копію якого надав вiдповiдач, затверджено заступником начальника Південного мiжрегіонального управління Укртрансбезпеки А. Драгомiровим, який за посадою не є ні керiвником Укртрансбезпеки, ні керівником її територіального органу. Отже, перевірка у визначений таким графіком період здійснення габаритно-вагового контролю проводилася незаконно, всупереч вимогам Порядку №1567, на підставі щотижневого графiка, затвердженого неуповноваженою особою, а тому особи, які про водили перевірку, не мали права її проводити, а вiдповiдно, i складати зазначенi вище документи за її результатами.

В пункті 9 акта № 0053468 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів особою, яка здійснювала габаритно-ваговий контроль, не зазначено відстані між осями автомобіля позивача, а отже, такі відстані не вимірювалися, а тому висновок, що дві осі утворюють здвоєну вісь, є лише її припущенням, яке суперечить усiм iншим складеним цією ж особою документам. Оскільки при здійсненні габаритно-вагового контролю не було встановлено, що транспортний засіб позивача має здвоєну вісь, при винесенні оскаржуваних постанов начальник управління такоп iнформацiп не мав, а отже, у нього не було підстав для висновку про наявність такого порушення.

Крім того, отримання відповідного дозволу при перевезенні сипучих вантажів, а позивач в той день перевозив щебінь, неможливе і законодавцем не вимагається, оскільки при перевезенні сипучих вантажів перевізник позбавлений можливості надати таку заяву з ваговими параметрами осьових навантажень, оскільки йому невідомо, як під час завантаження сипучого вантажу відбудеться розподіл навантажень на окремі осi i для їх вимірювань необхiдне спецiальне вагове обладнання. А крім того, такi навантаження під час руху будуть постійно змінюватися після кожного підйому, спуску, руху під нахилом, в поворотах, внаслідок прискорення, гальмування та зупинки і в різних точках маршруту будуть різними.

Ухвалою суду від 29.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач Південне міжрегіональне управління Укртрансбезпеки копію ухвали про відкриття провадження та копію позову з додатками отримав, що підтверджується поштовим повідомленням. Разом з тим, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву та станом на день ухвалення рішення докази на спростування позовних вимог не надав.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Дочірнє підприємство «ЛИДЕР», , зареєстроване як юридична особа у встановленому законом порядку 06.02.2006 року. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами економічної діяльності позивача за КВЕД є: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); 22.23 Виробництво будівельних виробів із пластмас; 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 42.11 Будівництво доріг і автострад.

04.09.2021 року інспекторами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (Одеська область) на автодорозі Н-24 «Благовещенськ-Миколаїв», 210 км+811, здійснено габаритно-ваговий контроль вантажного транспортного засобу марки FORD 4142D DC, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія позивача.

За результатами габаритно-вагового контролю 04.09.2021 року складено Акт № 295679 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, Акт № 0053468 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, Довідку № 0080311 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, якими зафіксовано факт перевезення транспортним засобом вантажу щебінь, із перевищенням вагових обмежень по загальній масі, що становить 35,020 тон. при нормативно допустимих 40 тон., осьові навантаження 21,72 тон при нормативно допустимих 16 тон., відповідальність за що передбачена абз. 16 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Також, вказаним Актом № 295679 відповідачем встановлено порушення ст.. 48 Закону України «Автомобільний транспорт»: неоформлена, відсутня товарно-транспортна накладна, що є порушенням відповідальність за яке передбачена абз.3 ч.1 ст. 60 Закону: перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

04 жовтня 2021 року Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову № 312877, якою до ДП «ЛИДЕР» застосовано штраф у розмірі 34 000 гривень, з підстав того, що позивач 04.09.2021 року, в Миколаївській області (Підстава: Акт від 04.09.2021 року № 295679) допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч.1, абз.16, ст.. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

04 жовтня 2021 року Південним міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки прийнято постанову № 312984, якою до ДП «ЛИДЕР» застосовано штраф у розмірі 1700 гривень, з підстав того, що позивач 04.09.2021 року, в Миколаївській області (Підстава: Акт від 04.09.2021 року № 295679) допустив порушення законодавства про автомобільний транспорт, відповідальність за яке передбачена ч.1, абз.3, ст.. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».

Законність вказаних вище Постанов від 04.10.2021 року є предметом спору у даній справі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 29 Закону України «Про дорожній рух» (далі Закон №3353-ХІІ), до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам, укомплектовані у встановленому порядку, а у разі, якщо транспортний засіб згідно з цим Законом підлягає обов`язковому технічному контролю, пройшов такий контроль.

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-ІІІ) визначено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 1 Положення про Державну інспекцію України з безпеки на наземному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі Положення №103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до підпункту 1 пункту 4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.

Згідно підпункту 2 та 29 пункту 5 Положення №103 Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Отже, відповідачу надано право здійснювати державний контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства щодо габаритно-вагових стандартів транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567), відповідно до пунктів 2, 3, 4 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.

Частинами 14, 17 статті 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

За визначенням, наведеним в абзаці 54 статті 1 Закону №2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).

Пунктами 12, 14 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Графік проведення рейдових перевірок складається та затверджується керівником Укртрансбезпеки або її територіального органу з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від попередньої перевірки, забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, перевірки дотримання умов перевезень, визначених дозволом (договором) на перевезення, та інших обставин.

Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 6 Порядку № 1567 встановлено, що рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю.

Відповідно до пункту 16 Порядку № 1567 під час рейдової перевірки можливе здійснення габаритно-вагового контролю.

Пункт 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Статтею 33 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 29 Закону України від 30 червня 1993 року № 3353-XII "Про дорожній рух", з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 22.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Як вже зазначалось, 04.09.2021 року інспекторами контролюючого органу здійснено габаритно-ваговий контроль вантажного транспортного засобу марки FORD 4142D DC, номерний знак НОМЕР_2 , за результатами якого встановлено порушення ч.1, абз.16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», перевищення вагових обмежень по загальній масі.

Разом з тим, загальна вага тягача, відповідно до роздрукованої квитанції (чеку) зважування, становить 35020 кг, тобто 35 тон., така ж сама маса зазначена відповідачем в Довідці № 0080311 про результати здійснення габаритно-вагового контролю, осьові навантаження 21,72 тон при нормативно допустимих 16 тон.

Пунктом 12 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою КМУ від 27 червня 2007 року №879, передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводитися повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

За приписами пункту 13 Порядку №879 під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і звужувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Таким чином, суд зазначає, що ані в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 04.09.2021, ані в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, немає жодного посилання на зважувальне обладнання, яке було використане посадовими особами Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки при проведення габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля (р/н НОМЕР_1 ) який належать позивачу.

Факт перевищення транспортним засобом позивача вагових обмежень зафіксовано на підставі чеку (роздруківки) зважування від 04.09.2021 року (час 12:14), який формується і видається технічними засобами габаритно-вагового контролю автоматично, відображаючи заводський номер зважувального обладнання, яким проводилось зважування. У такому разі відсутні підстави для висновку про можливість втручання будь-кого у процес встановлення результатів зважування, а отже відповідний чек (роздруківка) є первинним документом габаритно-вагового контролю, у якому зафіксовано факт перевищення вагових параметрів транспортного засобу позивача. Проте відповідачем суду не надано будь-яких документів (сертифікат, свідоцтво тощо), що можуть свідчити про відповідність вагів, на яких здійснювалось зважування, встановленим нормам та з наданої позивачем копії роздруківки-чеку не вбачається ані заводський номер зважувального обладнання ані будь-які відомості про принципи та механізм автоматичного зважування.

Суд також зазначає, що у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю відсутня інформація про час проведення контролю, тип пункту габаритно-вагового контролю - стаціонарний чи пересувний.

Враховуючи зазначене та розбіжності щодо розмірів переваження, суд ставить під сумнів дійсну загальну масу автомобіля, яка зазначена в документах про рейдову перевірку та дані щодо ваги здвоєної осі транспортного засобу. Отже, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що визначення вагових параметрів транспортного засобу позивача було здійснено з порушенням вищевказаних положень Порядку №879, а тому, на думку суду, отримані в результаті зважування дані не можуть вважатися достовірними.

Відповідно до статті ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08.09.2005 №2862-IV рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з п. 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною 22 м (для маршрутних транспортних засобів 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах до 46 т), навантаження на одиночну вісь 11 т (для автобусів, тролейбусів 11,5 т), здвоєні осі 16 т, строєні 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь 11 т, здвоєні осі 18 т, строєні 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м. Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 16 т, строєні осі понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі понад 18 т, строєні осі понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Аналіз вищезазначених норм діючого на той час законодавства приводить суд до висновку, що правила перевезення неподільного та подільного вантажів у випадку перевищення вагових або габаритних параметрів є різними: - перевезення неподільного вантажу допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі; - перевезення подільного вантажу не допускається взагалі.

Зі змісту акту про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 04.09.2021 року, вбачається, що транспортний засіб перевозив вантаж щебінь, який за своїм характером є подільним, тобто може при завантаженні бути поділений на окремі частки без втрати або пошкодженні його властивостей, а тому перевезення такого вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху заборонено.

Головна мета такої заборони збереження автомобільних доріг та попередження їх передчасного руйнування. Внаслідок цього й встановлено заборону з перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм без будь-яких винятків.

Отже, чинним законодавством встановлена імперативна заборона на перевезення подільних вантажів з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм, що виключає можливість отримання перевізником відповідного дозволу.

Законодавець з метою збереження автомобільних доріг чітко встановив порядок перевезення таких вантажів, оскільки можливо безперешкодно розділити такий вантаж по різних автомобілях, не перевищуючи їх технічні характеристики та не пошкоджуючи автомобільні дороги. Натомість, для неподільних вантажів така можливість відсутня, а тому законодавством допускається перевезення таких вантажів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, але за умови отримання відповідного дозволу.

Підсумовуючи викладене, суд погоджується з доводами позивача та зазначає, що заборона руху транспортних засобів з перевищенням вагових параметрів при перевезенні подільного вантажу унеможливлює отримання перевізником дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів.

Згідно з абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону № 2344-IIІ, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 відсотків, але не більше 30 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки видача дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, які перевозять подільні вантажі з перевищенням габаритно-вагових параметрів, не передбачена, то на особу не може бути накладений штраф відповідно до абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ за відсутність такого дозволу.

За наведених вище обставин, суд вважає, що посадові особи відповідача приймаючи оскаржену постанову № 312877, діяли неправомірно та всупереч чинному законодавству, оскільки перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових норм заборонено та видача відповідного дозволу на перевезення подільного вантажу з перевищенням встановлених законодавством габаритно-вагових не передбачена.

Отже, в діях позивача відсутній склад правопорушення, передбаченого абзацом 16 частини 1 статті 60 Закону №2344-IIІ.

Щодо Постанови № 312984 про стягнення з позивача штрафу за відсутність товарно-транспортної накладної, суд зазначає наступне.

Згідно з частинами 1-2 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», Автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Під час звернення до суду позивач до матеріалів позову додав копію накладної № ОГК-005661 від 04.09.2021 року, на 22640 кг щебня, та Договір № 19/01-2021 укладений 04.01.2021 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Корпорація бугські кар`єри» (продавець) на покупку щебня для власник потреб.

Суд погоджується з доводами позивача, що використання накладноп такої форми замість товарно-транспортної накладноп при перевезенні вантажiв для власних потреб чинним законодавством не забороняється.

Відповідно до пункту 2 Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученнi, затвердженого постановою КМ України від 25.02.2009 р. № 207 для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення для власних потреб такий Перелік включає:

- накладна або інший документ, який підтверджує право власності на вантаж;

- посвідчення на право керування транспортним засобом вiдповiдноп категорії;

- реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом;

- талон про проходження державного технічного огляду;

- поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правовоп вiдповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідач відзив на позов не надав, доводи позивача не спростував, а вищенаведені обставини свідчать про безпідставне накладення штрафу на позивача через відсутність в нього товарно-транспортної накладної, оскільки 04.09.2021 року, під час здійснення перевірки, він мав накладну на перевезення щеня для власник потреб, адже основним видом діяльності позивача є якраз будівництво житлових та нежитлових будівель.

Суд вважає за необхідне зазначити, що в своїй судовій практиці Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зокрема на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення від 20.112011 у справі «Рисовський проти України».

Крім того, Резолюцією Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 урядам держав-членів рекомендовано керуватися у своєму праві й адміністративній практиці принципами, які наводяться у додатку до цієї резолюції.

Ці принципи застосовуються для захисту осіб, як фізичних, так і юридичних, в адміністративних процедурах відносно будь-яких індивідуальних заходів або рішень, які були прийняті в ході здійснення публічної влади і які за своїм характером безпосередньо впливають на їхні права, свободи або інтереси (адміністративні акти).

В ході реалізації цих принципів слід ураховувати належним чином вимоги щодо належного та ефективного управління, а також інтереси третіх сторін та основні публічні інтереси. У випадках, коли вимоги зумовлюють необхідність внесення змін або вилучення одного чи більше принципів у конкретних випадках або в специфічних сферах публічної адміністрації, слід докласти всіх можливих зусиль, відповідно до фундаментальних цілей цієї резолюції, для досягнення якомога вищого ступеня справедливості.

Такими принципами згідно з Додатком до Резолюції, зокрема, є:

- право бути вислуханим, що означає, що щодо будь-якого адміністративного акта, який за своїм характером може несприятливо впливати на права, свободи або інтереси особи, така особа може пред`явити факти й аргументи та, у відповідних випадках, докази, що будуть ураховані адміністративним органом;

- виклад мотивів, що означає, що якщо адміністративний акт є таким, що за своїм характером несприятливо впливає на права, свободи або інтереси особи, така особа отримує інформацію про мотиви, на яких він ґрунтується. Інформація про мотиви зазначається в акті або передається відповідній особі, за її запитом, у письмовій формі протягом розумного строку.

На переконання суду, відповідач - суб`єкт владних повноважень допустився помилок при здійсненні зважування транспортного засобу позивача та не вжив жодних заходів для їх усунення, що свідчить про порушення відповідачем як принципу належного урядування, так і принципів, закріплених в Резолюції Комітету Міністрів Ради Європи 77 (31) від 28.09.1977 року, зокрема про непрозорість та непередбачуваність дій відповідача.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, а саме щодо визнання протиправною та скасування постанови № 295536.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору (платіжне доручення № 5040 від 12.11.2021) у розмірі 2 270 гривень.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 гривень, суд враховує наступне.

Згідно із частиною другою статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певну суму, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

На підтвердження обґрунтованості, співмірності та розумності розміру понесених витрат на правничу допомогу позивач зазначає наступне.

28.04.2020 2021 року позивач уклав з адвокатом Ковальським Володимиром Євгеновичем Договір про надання правової допомоги № 02/04/20, за яким адвокат зобов`язується представляти інтереси Кліента щодо захисту його прав та інтересів перед фізичними та юридичними особами, в установах, підприємствах, організаціях, судових, правоохоронних, податкових, митних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування, здійснювати представництво та надавати правову допомогу при провадженні у кримінальних, цивільних, адміністративних, господарських та інших справах.

02.11.2021 року Адвокат та позивач уклали Додаткову Угоду № 23 про про надання правової допомоги з оскарження постанов Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 04.10.2021 року.

Відповідно до платіжного доручення № 5032 від 12.11.2021 року позивач сплатив адвокату Ковальському В.Є. 3500 гривень за отримані правові послуги.

Тобто, розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу становить 8693,75 гривень, що на думку суду, з врахуванням обсягу фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількості витраченого часу, розміру гонорару, співмірності послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, є справедливим розміром професійної правничої допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Разом з тим, клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката відповідачем до суду не надавалось.

Виходячи з обставини справи та кількості спірних постановх, суд вважає за необхідне, керуючись положенням ч.1 статті 139 КАС України, стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3500 гривень.

Таким чином, судові витрати позивача становлять 5770 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Дочірнього підприємства «ЛИДЕР» (65496, Одеська область, Овідідопольський район, Таїровська селищна рада, вул. Вільямса Академіка, 93, ) до Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014, ) про визнання протиправними та скасування постанов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управлiння Укртрансбезпеки від 04.10.2021 р. №312877 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 34000 гривень.

Визнати протиправною та скасувати постанову Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки від 04.10.2021 р. № 312984 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 1700 гривень.

Стягнути з Південного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки (вул. Успенська, 4, м. Одеса, 65014, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Дочірнього підприємства «ЛИДЕР» судові витрати у розмірі 5770,00 грн. (п`ять тисяч сімсот сімдесят гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук