Справа № 640/12115/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-02-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року (повний текст складено 15 вересня 2021 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток з 15 липня 2020 року до 05 квітня 2021 року включно у розмірі 2021212,62 грн за час затримки виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 липня 2020 року в адміністративній справі №826/17809/14 про поновлення ОСОБА_1 на публічній службі (роботі) в органах прокуратури.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року позов задоволено.

Не погодившись із вказаним рішенням Офіс Генерального прокурора подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані відсутністю підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, оскільки норми законодавства передбачають примусове виконання судових рішень на підставі виконавчих листів в порядку Закону України «Про виконавче провадження», при цьому були наявні об`єктивні причини, що унеможливлювали виконання рішення суду про поновлення позивача, оскільки останній був адвокатом, а тому позивач не мав права працювати на прокурорсько-слідчих посадах з огляду на їх взаємну несумісність. Крім того апелянт зазначав про відсутність підстав для застосування коефіцієнтів, визначених п.10 Порядку №100.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що внаслідок затримки виконання судового рішення про поновлення його на посаді, він набув право на виплату йому середнього заробітку за період такої затримки, а застосування п.10 Порядку №100 при обчисленні середнього заробітку прямо передбачено нормами законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.07.2020 у справі №826/17809/14, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року, визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора України №2513-ц від 23 жовтня 2014 року про звільнення старшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління з розслідування особливо важливих справ Головного управління Генеральної прокуратури України у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до пункту 7-2 статті 36 Кодексу законів про працю України, поновлено старшого радника юстиції ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 24 жовтня 2014 року, зобов`язано Міністерство юстиції України вилучити з Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» відомості про ОСОБА_1 , стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 жовтня 2014 року по 13 липня 2020 року у розмірі 1079097,92 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді заступника начальника управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України та в частині стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми за один місяць. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У зв`язку з невчиненням відповідачем дій щодо поновлення позивача на посаді, останній звернувся до Офісу Генерального прокурора із заявою від 10.12.2020 про його поновлення на посаді заступника начальника управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України (а.с.26-27 т.1).

Листом від 12.01.2021 №07-668-21 відповідач повідомив ОСОБА_1 , що питання його поновлення на посаді перебуває на розгляді у керівництва Офісу Генерального прокурора (а.с.28).

У зв`язку з не виконанням відповідачем судового рішення, позивач звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із заявою від 22.02.2021 про примусове виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду м.Києва від 15.12.2020 №826/17809/14, за якою відкрито виконавче провадження (а.с.29-33 т.1).

Наказом від 06.04.2021 №312ц Офіс Генерального прокурора скасував наказ Генерального прокурора України від 23.10.2014 №2513ц та поновив позивача на посаді заступника начальника управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України з 24.10.2014 (а.с.34 т.1).

З огляду на наявність тривалого не виконання судового рішення про поновлення позивача на посаді, останній звернувся до суду з даним позовом про стягнення середнього заробітку за період такої затримки.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що з 15 липня 2020 року по 05 квітня 2021 року відповідач не виконав покладений на нього законодавством обов`язок щодо негайного виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.07.2020 у справі №826/17809/14 про поновлення ОСОБА_1 на роботі.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці, Законом України «Про прокуратуру», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частинами 1, 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік; якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч. 7 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Пунктами 2, 3 ч.1 ст.371 КАС України передбачено, що негайно виконуються рішення суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до ч.2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, наведеними положеннями визначено окремий вид спеціальної відповідальності суб`єкта (власника, або уповноваженого ним органу) за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Вимога негайного (невідкладного) виконання судового рішення про поновлення на роботі прямо встановлена нормами, зокрема, КАС України та КЗпП України, які є спеціальними кодифікованими нормативно-правовими актами.

При цьому, відповідальність за порушення строків поновлення незаконно звільненого працівника (в частині негайного поновлення) прямо визначена ст.236 КЗпП України, яка є нормою прямої дії та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що жодним чином не суперечить положенням Закону України «Про виконавче провадження», ст.65 якого також передбачено негайне виконання рішень про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 14.07.2020 у справі №826/17809/14 про поновлення позивача було виконано відповідачем лише 06.04.2021, внаслідок чого період затримки виконання рішення про поновлення на роботі становить з 15.07.2020 по 05.04.2021.

Апелянт зазначає, що причиною затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді була наявність у позивача статусу адвоката.

Так, відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про прокуратуру» на прокурора поширюються обмеження щодо сумісництва та суміщення з іншими видами діяльності, визначені Законом України "Про запобігання корупції".

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» несумісною з діяльністю адвоката є, зокрема, робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до пп.«е» п.1 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону є, зокрема, посадові та службові особи органів прокуратури.

Частиною 2 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Таким чином, наведені норми законодавства визначають несумісність статусу адвоката з роботою на посадах в органах прокуратури. В той же час, норми чинного законодавства не визначають неможливість набуття адвокатом статусу працівника або службовця органу прокуратури та визначають обов`язок адвоката у триденний строк з дня виникнення обставин несумісності подати до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Отже, наявність у позивача статусу адвоката жодним чином не перешкоджала відповідачу виконати судове рішення про поновлення позивача на посаді заступника начальника управління з розслідування особливо важливих справ Головного управління Генеральної прокуратури України.

Крім того, порушення будь-яких вимог щодо несумісності мають відповідні наслідки виключно для позивача і жодним чином не звільняють роботодавця від виконання обов`язку щодо поновлення незаконного звільненого працівника на посаді.

Посилань відповідача на висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 14.04.2021 справа № 826/9606/17, відхиляються судом, оскільки у вказаній справі Великою Палатою Верховного Суду досліджувалось питання можливості прийняття працівником прокуратури присяги та набуття ним статусу адвоката із видачею відповідного посвідчення, а тому наведені у вказаній постанові висновки не є релевантними до спірних правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу, що в результаті встановлення судовим рішенням факту порушення роботодавцем конституційного права особи на працю внаслідок незаконного звільнення, відновлення такого права має відбуватись негайно без будь-якого відтермінування, що закріплено на законодавчому рівні.

В той же час, відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абз.3 п.3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно з п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до п. 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зважаючи на встановлене, колегія суддів також зазначає, що оскільки звільнення позивача було здійснено з порушенням порядку установленого законом, а виконання судового рішення не відбулося, то стягненню підлягає середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення позивача на посаді, за весь період такої затримки з 15.07.2020 (наступний день після ухвалення Окружним адміністративним судом м.Києва рішення від 14.07.2020) по 05.04.2021 (день, що передує дню видачі наказу Офісу Генерального прокурора від 06.04.2021 №312ц про поновлення позивача на посаді), що становить 183 робочих днів.

Відповідно до абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 18 липня 2019 року у справі №809/4462/15.

Крім того, відповідно до п.10 Порядку №100, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV порядком визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).

Питання застосування п.10 Порядку №100 неодноразово розглядалось Верховним Судом, зокрема у постановах від 15 квітня 2020 року у справі №826/15725/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №826/17601/14, від 09.11.2021 у справі №826/17790/14, в яких зазначено, що при розрахунку середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, якщо для цього були фактичні підстави (підвищення посадових окладів), суд має врахувати наведену правову норму.

В постанові Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №1.380.2019.002126 наведено правовий висновок, що для правильного розрахунку суми, що підлягає стягненню при затримці виконання рішення про поновлення на роботі необхідно враховувати, - чи мало місце збільшення посадових окладів державних службовців одночасно зі зміною структури заробітної плати за вказаний період.

Отже, у разі підвищення тарифних ставок і посадових окладів як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення при обчисленні середньої заробітної плати.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №640/7825/19.

Згідно з довідкою Офісу Генерального прокурора від 02.07.2020 №21-891зп (а.с.35 т.1) середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становила 753,56 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» посадовий оклад заступника начальника управління Генеральної прокуратури України становив 3177,00 грн, що також відображено у листі Офісу Генерального прокурора від 28.02.2020 №27/3-953вих-20 (а.с.36-38 т.1).

При цьому, станом на момент поновлення позивача на посаді посадовий оклад позивача був визначений ст.81 Закону України «Про прокуратуру» (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020), відповідно до ч.3 якої посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з листом Офісу Генерального прокурора від 08.05.2020 №27/3-2033вих-20 (а.с.42 т.1) з 26.03.2020 розмір посадового окладу заступника начальника управління становить 46318,00 грн.

Отже, розрахунок встановленого п.10 Порядку №100 коефіцієнту середнього заробітку здійснюється наступним чином 46318,00 грн / 3177,00 грн та складає 14,58, який підлягає застосуванню при визначенні розміру середнього заробітку позивача за період затримки виконання рішення про поновлення на посаді.

В той же час, врахування судом першої інстанції наступного підвищення посадового окладу позивача з 01.01.2021 є безпідставним, оскільки п.10 Порядку №100 був скасований згідно з пп.6 п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1213, яка набрала чинності 12.12.2020, а тому він підлягає до застосування у спірних правовідносинах за період до 12.12.2020 в частині подальшого збільшення коефіцієнту в разі підвищення посадового окладу за проміжок часу, протягом якого роботодавцем не було виконано судове рішення про поновлення на посаді незаконно звільненого працівника.

Отже, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду розраховується наступним чином - 753,56 грн (середньоденна заробітна плата) х 14,58 (коефіцієнт підвищення посадового окладу) х 183 (робочих днів за період з 15.07.2020 по 05.04.2021) і становить - 2010602,70 грн, які підлягають стягненню з Офісу Генерального прокурора (до зміни назви - Генеральна прокуратура України).

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст.315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, враховуючи, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, однак із помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права в частині подальшого підвищення коефіцієнту розміру середньоденної заробітної плати після скасування п.10 Порядку №100 при здійсненні розрахунку середнього заробітку, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги шляхом зміни рішення суду першої інстанції.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, неправильне тлумачення закону, призвели до помилкових висновків в частині розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що свідчить про наявність підстав для зміни мотивувальної та резолютивної частин рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року змінити в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови.

Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року в наступній редакції:

« 2. Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м.Київ, вул.Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з 15 липня 2020 року по 05 квітня 2021 року в сумі 2010602,70 грн (два мільйони десять тисяч шістсот дві грн 70 коп.)».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 вересня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 15 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма