Справа № 640/13167/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

за участю:

представника позивача: - Волошина В.Ю.,

представника відповідача: - Брінцова А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Вищого антикорупційного суду на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вищого антикорупційного суду про визнання бездіяльності протиправною, стягнення недоотриманої суддівської винагороди,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Вищого антикорупційного суду про визнання протиправною бездіяльності, стягнення недоотриманої суддівської винагороди, в якому (з урахуванням заяви про відкликання позовної вимоги, прийнятої судом) просив:

- стягнути з Вищого антикорупційного суду на користь ОСОБА_1 протиправно ненараховану та невиплачену суддівську винагороду в розмірі 466 801, 07 грн. за період з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач - Вищий антикорупційний суд звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.

07 лютого 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 7008, від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого, позивач повністю заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою, просить залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того що, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», як і Закон № 553-IX, не є законами про судоустрій, вони не можуть регулювати відносини щодо визначення та розрахунку розміру суддівської винагороди, так як це є прямим порушенням вимог не лише Закону № 1402-VIII , а й приписів Конституції України, у зв`язку з чим, обмеження ОСОБА_1 розміру суддівської винагороди в період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року на підставі Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 р. № 294-IX (зі змінами та доповненнями згідно з Законом № 553-IX) є протиправним, тож належним способом захисту його порушеного права та гарантій незалежності, є стягнення з відповідача недоотриманої суми суддівської винагороди за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року у розмірі 466 801,07 грн.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, враховуючи приписи ч.1 ст. 308 КАС України щодо меж перегляду рішення суду першої інстанції, вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, Указом Президента України «Про призначення суддів Вищого антикорупційного суду» від 11.04.2019 року № 128/2019 ОСОБА_1 призачено на посаду судді Вищого антикорупційного суду.

Наказом Вищого антикорупційного суду від 23.04.2019 року № 20/к суддю ОСОБА_1 зараховано до штату Вищого антикорупційного суду.

Наказом Вищого антикорупційного суду від 09.09.2019 року № 274/к судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 з 05.09.2019 року встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 20 відсотків посадового окладу.

Наказом Вищого антикорупційного суду від 17.03.2020 року № 344/к судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , з 26.02.2020 року встановлено щомісячну доплату за науковий ступінь кандидата юридичних наук у розмірі 15 відсотків посадового окладу.

Наказом Вищого антикорупційного суду від 10.04.2020 року № 403/к судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , з 08.04.2020 року встановлено щомісячну доплату за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі 10 відсотків посадового окладу.

Наказом Вищого антикорупційного суду від 27.04.2020 року № 425/к управлінню планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності наказано з 18.04.2020 року та на період до завершення місяця, у якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, здійснювати розрахунок суддівської винагороди на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру, передбачені Законом № 553-IX, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 1 січня 2020 року, застосовувати до загальної суми розрахованої суддівської винагороди. При цьому в зазначеному максимальному розмірі не враховувати суми допомоги з тимчасової непрацездатності, допомоги для оздоровлення та оплату щорічної відпустки. За час перебування судді у щорічній відпустці протягом 2020 року йому здійснюється виплата суддівської винагороди за дні, у які суддя перебуватиме у відпустці у повному обсязі та без будь-яких обмежень, передбачених Законом № 553-IX.

Вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу Вищого антикорупційного суду від 07.09.2020 року № 940/к, яким, у тому числі, управлінню планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності наказано з 28.08.2020 року здійснювати нарахування суддівської винагороди відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до довідки ВАКС від 22.12.2020 року № 449, у зв`язку зі застосуванням обмежень на підставі статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (з урахуванням змін, внесених Законом України від 13.04.2020 р. № 553-IX), позивачу за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року включно недонараховано суддівську винагороду в сумі 466 801,07 грн.

Позивач 30.12.2020 року звернувся до Голови ВАКС з заявою про здійснення нарахування та виплати йому суддівської винагороди з 18.04.2020 року по 28.08.2020 року в належному розмірі, встановленому частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», а саме - 446 801,70 грн., згідно зі вказаною довідкою.

За результатом розгляду вказаної заяви головою ВАКС 15.01.2021 року за вих. № 03.10-01/2/2021 позивачу була надана відповідь про відсутність правових підстав для виплати йому суддівської винагороди без застосування відповідних обмежень за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року.

Вважаючи вищевказану відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 130 Основного Закону держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За частиною 1 статті 4 цього Закону судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Частина 2 цієї правової норми закріплює, що зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частини 1 статті 135 Закону України № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною 2 цієї правової норми суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини 3 статті 135 Закону України № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України № 553-IX, згідно з пунктом 10 розділу І якого Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX (далі - Закон України №294-ІХ) доповнено, зокрема, статтею 29 такого змісту:

« 1. Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

2. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

3. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті.».

Відтак, з 18 квітня 2020 року, змінами до Закону України №294-ІХ запроваджені обмеження суддівської винагороди розміром 10 мінімальних заробітних плат, встановлених станом на 1 січня 2020 року, що складає 47230 грн.

Разом з тим, відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.

Конституційний Суд України в пункті 4.1 рішення від 11 березня 2020 року в справі №4-р/2020 з посиланням, у тому числі, на норми міжнародного права зазначив, що неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, від 4 грудня 2018 року № 11 -р/2018, від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020.

Однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзаца 3 пункту 2 мотивувальної частини рішення від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, перше речення абзаца 6 підпункта 2.2 пункта 2 мотивувальної частини рішення від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, друге речення абзаца 6 підпункта 3.2., абзаци 27, 33, 34 підпункта 3.3 пункта 3 мотивувальної частини рішення від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018).

Відповідно до пункта 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 01 січня 2001 року № 1 (2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.

Європейська Комісія За демократію через право (Венеційська Комісія) наголосила, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства України, яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 9 грудня 2019 року № 969/2019 (далі - Висновок).

Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосуддя.

Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу.

Отже, при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди застосуванню підлягає виключно Закон України «Про судоустрій і статус суддів», при цьому застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить статті 130 Конституції України.

Відповідно до частин 1-4 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Виходячи з наведених вимог процесуального права та враховуючи те, що стаття 29 Закону України №294-ІХ в частині суддівської винагороди не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, до спірних правовідносин необхідно застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії.

Поряд із зазначеним правильність вищевказаних висновків стосовно неможливості застосування статті 29 Закону України №294-ІХ в частині суддівської винагороди на теперішній час підтверджується висновками Конституційного Суду України, викладеними в рішенні від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частин 1, 3 статті 29 Закону України № 294-ІХ зі змінами та абзаца 9 пункта 2 розділа ІІ «Прикінцеві положення» Закону України № 553-ІХ.

Отже, зазначенні положення законів визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Також у цьому рішенні Конституційний Суд України зазначив про необхідність компенсувати обмеження суддівської винагороди відповідними виплатами.

Колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що обмежуючи розмір суддівської винагороди шляхом внесення змін до Закону України №294-ІХ, всупереч вимогам частини 2 статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України №1402-VIII, а також юридичній позиції Конституційного Суду України щодо незалежності суддів, законодавець зумовив ситуацію, з огляду на яку розпорядники бюджетних коштів, серед яких і відповідач у цій справі, виконуючи вимоги Бюджетного кодексу України та Закону України №294-ІХ , вимушені вчиняти дії, що порушують права та гарантії суддів. Однак, необхідність виконання відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, вимог чинного законодавства не змінює правової природи таких дій, що за своєю суттю мають ознаки протиправності, оскільки порушують конституційні гарантії суддів. Отже, нараховуючи та виплачуючи позивачу суддівську винагороду із застосуванням обмеження її розміру, відповідач діяв з порушенням вимог статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України №1402-VIII, що призвело до порушення прав позивача та гарантій незалежності судді.

Таким чином, обмеження виплати позивачу, починаючи з 18 квітня 2020 року, суддівської винагороди розміром, що не перевищує 10 прожиткових мінімумів на підставі статті 29 Закону України №294-ІХ з урахуванням змін, внесених Законом України № 553-IX, було неправомірним, на чому також наголосив і Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 340/1916/20.

Крім того, у розрізі наведеного, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до частин 1-4 статті 148 Закону України №1402-VIII фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків державного бюджету.

У той час як ч.1 ст. 14 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» Вищий антикорупційний суд є головним розпорядником коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення його діяльності.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що в апеляційній скарзі відповідачем не наведено заперечень щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом стягнення недоотриманих коштів з Вищого антикорупційного суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині.

Крім того, апеляційна скарга відповідача не містить заперечень щодо суми, що підлягає до стягнення, в той час як колегією суддів перевірено таку суму шляхом арифметичного додавання нарахованих позивачу коштів (відповідно до довідок № 333, 334, 335, 336, 337), що містяться в матеріалах справи, наявність заборгованості у сумі 466 801,07 грн. також підтверджується Довідкою Вищого антикорупційного суду № 449.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо відсутності протиправності дій останнього а межах спірних правовідносин, адже резолютивною частиною рішення суду першої інстанції дії Вищого антикорупційного суду щодо обмеження при нарахування суддівської винагороди судді ВАКС Хамзіну Т.Р. за період з 18.04.2020 року по 27.08.2020 року протиправними не визнавались.

Інші доводи апеляційної справи не спростовують висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Вищого антикорупційного суду - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Вищого антикорупційного суду - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Повний текст виготовлено 15 лютого 2022 року.