Справа № 580/138/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року справа № 580/138/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення часників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі Головне управління, відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо незарахування до стажу держслужби періоду роботи на виборних і відповідальних посадах в партійних і комсомольських органах з 15.01.1981р. по 24.10.1990р. (9 років 10 місяців 18 днів), роботу на посаді державної служби в районній державній адміністрації з 06.06.1992р. по 01.10.1992р. (3 місяці 24 дні), роботу на посаді державного службовця в Черкаській митниці Державної митної служби України з 14.05.1993 року по 02.06.1995 (1 рік 11 місяців 18 днів);

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію державного службовця і відмови нарахувати та виплатити з 30 листопада 2021 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках від 30 листопада 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до стажу роботи на державній службі період роботи на виборних і відповідальних посадах в партійних і комсомольських органах з 15.01.1981р. по 24.10.1990р. (9 років 10 місяців 18 днів), роботу на посаді державної служби в районній державній адміністрації з 06.06.1992р. по 01.10.1992р. (3 місяці 24 дні), роботу на посаді державного службовця в Черкаській митниці Державної митної служби України з 14.05.1993 року по 02.06.1995 (1 рік 11 місяців 18 днів). Призначити і здійснити нарахування й виплату з 30 листопада 2021 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ Про державну службу у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках від 30 листопада 2021 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно вважає, що стаж державної служби позивача складає 15 років, тоді як його загальний стаж державної служби становив більше 27 років станом на дату призначення пенсії у 2012 році, що в свою чергу є підставою для переведення з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 14.01.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

03 лютого 2022 року до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що за результатами розгляду наданих позивачем документів, встановлено, що стаж позивача на посадах державної служби становить 15 років 3 місяці 24 дні. З урахуванням наведеного, відповідальним за розгляд заяви про призначення пенсії структурним підрозділом Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії державного службовця. На підставі вказаного рішення Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області направлено позивачеві повідомлення про відмову у призначенні пенсії. Отже Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області самостійно рішення про відмову позивачеві у зарахуванні періодів роботи до стажу державної служби, а так само рішення про відмову у призначенні пенсії державного службовця не приймало, а лише повідомило про прийняте рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідач зазначає, що є самостійною юридичною особою та не несе відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність прийняті та вчинені іншими територіальними органами фонду.

Розгляд справи по суті відповідно до частини 2 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розпочато через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі з урахуванням строку зупинення провадження.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що 30.11.2021 та 16.12.2021 позивач звернувся до Головного управління із заявами щодо переходу на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу, Головне управління надало відповіді № 2300-0217-8/76604 від 16.12.2021 та № 2300-0217-8/79962 від 28.12.2021, в якій зазначило, що позивачеві відмовлено у переході на пенсію за віком відповідно до Закону України Про державну службу на підставі заяви з 30.11.2021, оскільки відсутні 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Такі відмови Головного управління позивач вважає протиправними, а тому за захистом своїх прав, свобод та інтересів звернулася до суду.

Під час вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. 46 Конституції України право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках.

Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України Про державну службу № 889 VIII від 10.12.2015 року, день набрання чинності 01.05.2016 р. (далі Закон № 889-VІІІ).

Відповідно до п. 2 розд. XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України Про державну службу № 3723-ХІІ від 16. 12. 1993 р. (далі Закон № 3723-ХІІ) крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п.п. 10, 12 розд. XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VІІІ передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-ХІІ встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-ІV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, відповідно до чинних законодавчих актів, пенсії державним службовцям призначаються відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII Про державну службу за умов: досягнення ними пенсійного віку, наявності відповідного страхового стажу (35 років для чоловіків) та, не менше ніж 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 24 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державний службі станом на 1 травня 2016 року.

Стаж державної служби, до набрання чинності Закону № 889-VІІІ обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 р. № 283 (далі Порядок № 283).

Відповідно до абзацу 10 пункту 3 Порядку № 283 до стажу державної служби включається також час роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим пункту 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 р. № 1049.

На підставі приписів абзацу 4 пункту 3 Положення про порядок і умови виплати щомісячної надбавки за вислугу років працівникам органів виконавчої влади та інших державних органів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 р. № 1049, до стажу роботи, який надає право на одержання надбавки за вислугу років, зараховується стаж роботи в організаціях (крім роботи у кооперативних та інших громадських організаціях), передбачених статтею 118 КЗпП України.

За змістом статті 118 КЗпП України працівникам, звільненим від роботи внаслідок обрання їх на виборні посади в державних органах, а також у партійних, профспілкових, комсомольських, кооперативних та інших громадських організаціях, надається після закінчення їх повноважень за виборною посадою попередня робота (посада), а при її відсутності - інша рівноцінна робота (посада) на тому самому або, за згодою працівника, на іншому підприємстві, в установі, організації.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 3 червня 1994 року № 4-5-1156, погодженими з Кабінетом Міністрів України, до стажу державної служби зараховують період роботи в цих органах лише на виборних та відповідальних посадах до припинення дії статті 6 Конституції УРСР і внесення змін до статті 7 Конституції УРСР (до 24 жовтня 1990 року). Цими статтями за партійними, профспілковими і комсомольськими органами закріплювалося право на участь у здійсненні управлінських функцій. Відповідальною вважають посаду, на яку приймають колегіальним органом (постановою конференції, зборів, комітету, бюро) партійних, комсомольських та профспілкових організацій.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах, зокрема, керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.

Так, у вказаному додатку міститься перелік державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР, періоди роботи в яких на посадах керівних працівників і спеціалістів зараховується до стажу державної служби, до яких віднесено серед іншого, виконавчі комітети місцевих Рад депутатів трудящих, Рад народних депутатів, їх управління, самостійні відділи, інші структурні підрозділи.

Діяльність ВЛКСМ була врегульована Статутом, прийнятим XIV з`їздом ВЛКСМ, із змінами, внесеними XV, XVII и XVIII з`їздами ВЛСМ.

Пунктом 11 цього Статуту було встановлено, що одним із керівних принципів організаційної побудови комсомолу є демократичний централізм, що означає, зокрема виборність усіх керівних органів комсомолу знизу доверху.

Пунктами 13,14 цього Статуту визначено, що вищим керівним органом комсомольської організації є: загальні збори (для первинних організацій), конференція (для районних, міських, окружних, обласних, крайових організацій), зїзди (для комсомольських організацій союзних республік, для ВЛКСМ). Загальні збори, конференція або зїзди обирають бюро або комітет, які є їх виконавчим органом та здійснює керівництво усією поточною роботою комсомольської організації.

Пунктом 41 цього Статуту встановлено, що окружний, міський, районний комітет комсомолу обирає бюро, в тому числі секретарів комітету.

Згідно записів трудової книжки позивача:

- з 15.01.1981 року постановою бюро РК ЛКСМУ №26 від 14.01.81 р. затверджений на посаду інструктора Монастирищенського райкому ЛКСМ України, на якій працював до листопада 1981 року,

- з 01.12.1981 р., постановою бюро РК ЛКСМУ № 47 від 25.11.1981р. затверджений завідувачем відділом комсомольської організації Монастирищенського РК ЛКСМУ на посаді якого працював до 24.06.1982 року,

- 24.06.1982 р. постановою бюро РК ЛКСМУ № 8 від 31.08.1982 р. затверджений на виборну посаду першого секретаря Монастирищенського райкому ЛКСМ України, яку обіймав до 18.02.1986 р.

- з 13.01.1986 року по 02.07.1986 року протоколом бюро №37 від 17.01.1986 затверджений на посаду інструктора оргвідділу першого секретаря Монастирищенського райкому ЛКСМ України;

- з 02.07.1986 року по 22.05.1987 року протоколом бюро №9 від 18.07.1986 затверджений секретарем парткому колгоспу Памяті Леніна Монастирищенського району Черкаської області;

- з 22.05.1987 по 01.11.1988 протоколом бюро №9 від 28.07.1987 затверджений на посаду завідувача відділу пропаганди та агітації Монастирищенського РК КП;

- з 01.11.1988 по 31.08.1989 протоколом бюро №Б-42/38 від 22.10.1988 затверджений на посаду завідувача ідеологічним відділом райкому Монастирищенського КП України.

Вищезазначені посади, які обіймав позивач, відносяться до відповідальних посад, оскільки призначення на таку посаду приймалось колегіальним органом (постановою та протоколом бюро) комсомольської організацій.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 822/524/18, постанові Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 569/350/17 та постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 334/4034/16-а(2-а/334/217/16), які у відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України слід врахувати.

Суд констатує, що на момент звернення позивача до органу Пенсійного фонду із заявою про переведення на інший вид пенсії 16.12.2021 року порядок призначення пенсії для державних службовців врегульований Законом України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VIII, який набрав чинності 01.05.2016 року.

На виконання статті 46 Закон України Про державну службу № 889-VIII від 10 грудня 2015 року постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року затверджено Порядок обчислення стажу державної служби № 229 ( далі Порядок № 229).

Згідно п. 6 Порядку № 229 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону про державну службу.

А як уже зазначалось вище Пунктом 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про державну службу визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Тобто, обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року (до моменту вступу в дію Закону України Про державну службу № 889-VII від 10.12.2015) здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (далі Порядок № 283).

Відповідно до абзацу десятого п. 3 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховуються періоди роботи в організаціях, передбачених абзацом четвертим п. 3 Положення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1993 р. №1049.

У зазначеному абзаці встановлено, що до стажу включається робота в організаціях (крім кооперативних та інших громадських організацій), передбачених ст. 118 Кодексу законів про працю України.

У свою чергу ст. 118 Кодексу законів про працю України визначає наступні організації: партійні, профспілкові та комсомольські.

Відповідно до пункту 2 Порядку призначення пенсій деяким категоріям працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 14.09.2016 року № 622 (далі Порядок № 622) згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-ХІІ Про державну службу мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII Про державну службу: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 3 Порядку № 622 передбачено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. № 889-УІІІ Про державну службу не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають чоловіки, які досягли віку 62 роки.

Пунктом 4 Порядку № 622 визначено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Отже, стаж державної служби обчислюється відповідно до Закону України Про державну службу, Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.94 р. № 283, та додатка до нього. Цим Порядком не передбачено включення до стажу державної служби часу навчання у Вищій партійній школі. Відповідно до п. 3 Порядку до стажу державної служби включається час підвищення кваліфікації з відривом від роботи, якщо до направлення на підвищення кваліфікації працівник працював у державному органі.

Постановою ЦК КПРС від 13.06.78 р. Про заходи по удосконаленню підготовки партійних і радянських кадрів у республіканських і міжобласних вищих партійних школах передбачалося, що особам, які закінчили дворічні відділення Вищої партійної школи, видавався диплом про отримання вищої партійно-політичної освіти. Цією постановою ЦК КПРС зобов`язало ЦК компартій союзних республік, крайкоми і обкоми партії, ректорати вищих партійних шкіл розробити та реалізувати заходи щодо подальшого удосконалення підготовки і перепідготовки кадрів, підвищення ідейно-теоретичного і науково-методологічного рівня занять, забезпечити ретельний відбір на навчання комуністів, які мають перспективи висування на відповідальну керівну роботу.

Після закінчення дворічного відділення Вищої партійної школи при ЦК Компартії України видавався диплом про отримання вищої партійно-політичної освіти, а не документ про підвищення кваліфікації. Ураховуючи викладене, період навчання у Вищій партійній школі при ЦК Компартії України до стажу державної служби не може бути включений, оскільки це було навчання, після закінчення якого отримували вищу партійно-політичну освіту, а не підвищення кваліфікації за наявною спеціальністю, а тому період з 01.09.1989 по 10.04.1991 не зараховується до стажу державної служби.

Суд наголошує, що стаж державної служби до 01.05.2016 року обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ від 03.05.1994 р. № 283.

Згідно з п. 2 цього Порядку, до стажу державної служби зараховувалася робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів та на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у статті 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування від 7 червня 2001 року № 2493-III в органах місцевого самоврядування встановлюються такі категорії посад:

шоста категорія - посади керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, керівників структурних підрозділів виконавчого апарату районних та секретаріатів районних у містах Києві та Севастополі рад та їх заступників, керівників управлінь, відділів та інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст районного значення), районних у містах рад та їх заступників, помічників голів, радників, консультантів, начальників секторів, головних бухгалтерів, спеціалістів управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів міських (міст обласного значення та міста Сімферополя) рад;

сьома категорія - посади радників, консультантів секретаріатів районних у містах рад, спеціалістів виконавчих органів районних у містах, міських (міст районного значення) рад, спеціалістів виконавчих органів сільських, селищних рад.

Спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України.

Стаття 156 Митного кодексу України (у редакції станом на 1994) передбачала, що працівник митного органу України є представником державного органу.

Стаття 154 Митного кодексу України 1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.

Статтею 430 Митного кодексу України 2002 року (набрав чинності 1 січня 2004 року) визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України Про державну службу. Пенсійне забезпечення працівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, які не є посадовими особами, здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства України про пенсійне забезпечення.

Частиною 1 статті 569 Митного кодексу України 2012 року (набрав чинності 1 червня 2012 року) встановлено, що працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.

Відповідно до статті 588 Митного кодексу України 2012 року, пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Частиною 2 статті 588 Митного кодексу України 2012 року визначено, що пенсійне забезпечення працівників органів доходів і зборів, які не є посадовими особами, здійснюється на підставах та у порядку, встановлених законом.

Наведені норми частини 18 статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пункту 2 Порядку № 283 та Митного кодексу України свідчать, що перебування на посадах митної служби, які передбачають присвоєння спеціального звання, перебування на посадах керівних працівників і спеціалістів органів митного контролю та перебування на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби, який відповідно дає право на отримання пенсії державного службовця.

Як свідчать матеріали справи, позивач з 02.06.1992 по 01.10.1992 працював на посаді завідуючого організаційно-територіального сектору районної державної адміністрації; та з 14.05.1993 по 02.06.1995 працював на посадах інспектора, старшого та головного інспектора митного поста Умань Черкаської митниці, отже дані періоди мають бути зараховані позивачу до стажу державної служби.

Відтак, суд приходить до переконання, що не зарахування відповідачем до стажу державної служби позивача періодів роботи:

- з 15.01.1981 року постановою бюро РК ЛКСМУ №26 від 14.01.81 р. затверджений на посаду інструктора комсомольської організації Монастирищенського РК ЛКСМ України, на якій працював до 01.12.1981 (стаж державної служби 09 місяць 16 днів),

- з 01.12.1981 р., постановою бюро РК ЛКСМУ № 47 від 25.11.1981р. затверджений завідувачем відділом комсомольської організації Монастирищенського РК ЛКСМУ на посаді якого працював до 24.06.1982 року (стаж державної служби 1 рік 5 місяць 24 днів),

- 24.06.1982 р. постановою бюро РК ЛКСМУ № 8 від 31.08.1982 р. затверджений на виборну посаду першого секретаря Монастирищенського райкому ЛКСМ України, яку обіймав до 18.02.1986 р. (стаж державної служби 3 рік 7 місяць 24 днів),

- з 13.01.1986 року по 02.07.1986 року протоколом бюро №37 від 17.01.1986 затверджений на посаду інструктора оргвідділу першого секретаря Монастирищенського райкому ЛКСМ України (стаж державної служби 5 місяць 21 днів);

- з 02.07.1986 року по 22.05.1987 року протоколом бюро №9 від 18.07.1986 затверджений секретарем парткому колгоспу Памяті Леніна Монастирищенського району Черкаської області (стаж державної служби 6 місяць 02 днів);

- з 22.05.1987 по 01.11.1988 протоколом бюро №9 від 28.07.1987 затверджений на посаду завідувача відділу пропаганди та агітації Монастирищенського РК КП (стаж державної служби 1 рік 2 місяць 13 днів);

- з 01.11.1988 по 31.08.1989 протоколом бюро №Б-42/38 від 22.10.1988 затверджений на посаду завідувача ідеологічним відділом райкому Монастирищенського КП України (стаж державної служби 10 місяць);

- з 02.06.1992 по 01.10.1992 працював на посаді завідуючого організаційно-територіального сектору районної державної адміністрації (стаж державної служби 3 місяці 29 днів);

- з 14.05.1993 по 02.06.1995 працював на посадах інспектора, старшого та головного інспектора митного поста Умань Черкаської митниці (стаж державної служби 2 роки 1 місяць 20 днів) є протиправним.

За вказаний період позивачеві не зараховано більше 11 років стажу державної служби.

Відповідно до листа Головного управління № 2300-0217-8/79962 від 28.12.2021 стаж державної служби позивача становить 15 років 3 місяці 24 дні, обрахунок стажу державної служби позивача Головне управління розпочало із 01.01.1995, тобто з моменту присяги державного службовця.

Суд констатує, що у ході судового розгляду справи шляхом перевірки аргументів сторін доказами, встановлено, що на час звернення до відповідача із заявою про перехід із пенсії по інвалідності, призначеної на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на пенсію за віком згідно з статтею 37 Закону України Про державну службу позивач досяг віку 62 роки, має більше 20 років стажу державної служби, що дає йому право на призначення пенсії в порядку встановленому відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ Про державну службу як особі, що набула стажу державної служби не менше 20 років на момент вступу в дію Закону України Про державну службу № 889 VIII від 10.12.2015 року.

Разом з тим, суд наголошує, що на виконання статті 46 Закон України Про державну службу № 889-VIII від 10 грудня 2015 року постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року затверджено Порядок обчислення стажу державної служби № 229, п. 6 якого передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України Про державну службу № 889-VIII обчислюється відповідно до п.8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закон України Про державну службу №889-VIII від 10 грудня 2015 року, а таким визначено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством, а отже обчислення стажу державної служби за періоди роботи до 01 травня 2016 року (до моменту вступу в дію Закону України Про державну службу № 889-VII від 10.12.2015) здійснюється відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх дій та рішення, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то судові витрати, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не включення до стажу державної служби ОСОБА_1 періоду роботи на посадах: інструктора відділу комсомольських організацій Монастирищенського РК ЛКСМ України з 15.01.1981 по 01.12.1981; завідувача відділом комсомольської організації Монастирищенського РК ЛКСМ України з 01.12.1981 по 24.06.1982; першого секретаря Монастирищенського райкому ЛКСМ України з 24.06.1982 по 18.02.1986, інструктора організаційного відділу Монастирищенської районної Компартії України з 13.01.1986 по 02.07.1986; секретаря парткому колгоспу Пам`яті Леніна Монастирищенського району Черкаської області, з 02.07.1986 по 22.05.1987; завідуючого ідеологічним відділом райкому Монастирищенського КП з 01.11.1988 по 31.08.1989; завідуючого організаційно-територіального сектору Монастирищенської районної державної адміністрації з 02.06.1992 по 01.10.1992 та на посадах митного посту Умань Черкаської митниці з 14.05.1993 по 02.06.1995.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на державній службі період роботи на посадах: інструктора відділу комсомольських організацій Монастирищенського РК ЛКСМ України з 15.01.1981 по 01.12.1981; завідувача відділом комсомольської організації Монастирищенського РК ЛКСМ України з 01.12.1981 по 24.06.1982; першого секретаря Монастирищенського райкому ЛКСМ України з 24.06.1982 по 18.02.1986, інструктора організаційного відділу Монастирищенської районної Компартії України з 13.01.1986 по 02.07.1986; секретаря парткому колгоспу Пам`яті Леніна Монастирищенського району Черкаської області, з 02.07.1986 по 22.05.1987; завідуючого ідеологічним відділом райкому Монастирищенського КП з 01.11.1988 по 31.08.1989; завідуючого організаційно-територіального сектору Монастирищенської районної державної адміністрації з 02.06.1992 по 01.10.1992 та на посадах митного посту Умань Черкаської митниці з 14.05.1993 по 02.06.1995.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву від 16.12.2021 про переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком в порядку, встановленому відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ Про державну службу.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот вісім) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 14.02.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК