Справа № 240/8881/19
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8881/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

16 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Полотнянка Ю.П. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Служби безпеки України в Житомирській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у невиплаті йому грошового забезпечення за період з 23.05.2018 до 23.07.2018;

- стягнути з відповідача на його користь невиплачену суму грошового забезпечення за період з 23.05.2018 до 23.07.2018 у розмірі 50474,63 грн.;

- визнати протиправними дії відповідача, які виразились у неправильному нарахуванні та виплаті йому одноразової грошової допомоги при звільнені;

- стягнути з відповідача на його користь невиплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 53993,95 грн. (без врахування несплаченої частини військового збору у розмірі 822,24 грн).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що проходив військову службу в органах Служби безпеки України та через сімейні обставини (або з інших причин) звільнений з такої служби та виключений зі списків особового складу. Вважає, що при визначенні розміру та при виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із звільненням з військової служби його права були порушені, так як не отримано таку виплату в належному розмірі. На думку позивача, Управлінням Служби безпеки України у Житомирській області його неправомірно позбавлено всіх видів надбавок, доплат та інших передбачених платежів, а з травня 2018 року остаточно припинено виплату грошового забезпечення.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невиплати йому грошового забезпечення у період з 23.05.2018 до 23.07.2018 та дії Управлінням Служби безпеки України у Житомирській області щодо невірного нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцю Служби безпеки України, який більше шести місяців перебуває у розпорядженні вищестоящого начальника і не призначений на посаду або не звільнений зі служби, здійснюється лише з дозволу керівництва самої служби, і у разі відсутності такого - може не виплачуватися. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбаченні Конституцією та законами України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказав, що позивач перебував у розпорядженні за підпунктом «ж» пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України у редакції з 12.08.2015. Станом на 23.05.2018, на момент виходу позивача з відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, позивач перебував у розпорядженні більше шести місяців, у зв`язку із чим, останньому у період з 23.05.2018 по 23.07.2018 грошове забезпечення відповідно до Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України не виплачувалося. При звільненні з військової служби у запас СБУ позивачу нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 106623,46 грн., що включала в себе 25% виходячи із посадового окладу у сумі 9455,74 грн., окладу за військовим званням в сумі 1480 грн., надбавки за вислугу років за 26 повних календарних років військової служби у розмірі 5467,87 грн.. Вважає, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2020 позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Управління Служби безпеки України з Житомирській області, яка виразилась у невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 23.05.2018 до 23.07.2018.

Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 невиплачену суму грошового забезпечення за період з 23.05.2018 до 23.07.2018 у розмірі 50474,63 грн.

Визнано протиправними дії Управління Служби безпеки України в Житомирській області, які виразились у неправильному нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені.

Стягнуто з Управління Служби безпеки України в Житомирській області на його користь невиплачену частину одноразової грошової допомоги у розмірі 53993,95 грн (без врахування несплаченої частини військового збору у розмірі 822,24 грн).

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що до моменту, коли військовослужбовець Служби безпеки України проходить військову службу, на нього розповсюджуються усі гарантії, визначені Розділом V Закону № 2229-XII - соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України. Крім цього, вказівка у п.п. 1 п.1 розділ IV Інструкції №515/ДСК про виплату грошового забезпечення у таких випадках за рішенням Голови СБ України, не може свідчити про можливість не оплачувати проходження військової служби, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, Управління Служби безпеки України в Житомирській області звернулося із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та залишити в силі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року, касаційну скаргу Управління Служби безпеки України в Житомирській області задоволено частково. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.05.2020 у справі №240/8881/19 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не встановив при цьому фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За результатами повторного автоматизованого розподілу у порядку статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України визначено склад суду: головуючий суддя - Сторчак В.Ю.., судді - Граб Л.С., Полотнянко Ю.П..

Ухвалою від 12 жовтня 2021 року прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України в Житомирській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення коштів до свого провадження. Призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи колегією суддів встановлені наступні обставини справи.

Відповідно до наказу СБ України від 23.10.2014 №10/12-ОС позивач зарахований у розпорядження начальника Управління СБ України в Житомирській області по посаді заступника начальника управління, відповідно до пункту 2 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України "Про очищення влади" та за підпунктом "б" пункту 48 Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затвердженого Указом Президента України 27 грудня 2007 року №1262 (далі - Положення).

Згідно з наказом СБ України від 31.12.2015 №1489-ОС, позивач перебував у розпорядженні начальника Управління СБ України в Житомирській області за підпунктом «ж» пункту 48 Положення по посаді заступника начальника управління з 12.08.2015.

Відповідно до наказу начальника Управління СБ України в Житомирській області №272-ОС від 28.10.2016 позивачу надано відпустку по догляду за дитиною до досягненню нею трирічного віку з 01.04.2016 до 25.12.2018.

Вказана відпустка позивачем була перервана, у зв`язку із чим, згідно з наказом начальника Управління СБ України в Житомирській області №126-ОС від 22.05.2018, останній приступив до виконання службових обов`язків за цією ж посадою.

Відповідно до зазначеного наказу та згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", наказу Служби безпеки України від 12 березня 2018 року № 380 "Про затвердження переліків посад і тарифних розрядів військовослужбовців Служби безпеки України", Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців СБ України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 10 квітня 2018 року № 515/ДСК та наказу Служби безпеки України "Про затвердження нових умов грошового забезпечення військовослужбовців СБ України у 2018 році" №765/ДСК від 10.05.2018 позивачу з 23.05.2018 встановлено: посадовий оклад відповідно 56 1,4 тарифного розряду у розмірі 9455,74 грн, надбавку за службу в умовах режимних обмежень, згідно з главою 3 розділу III Інструкції, у розмірі 15% посадового окладу.

Поряд із цим, на виконання вимог Інструкції №515/ДСК Управлінням СБ України в Житомирській області підготовлено рапорт на ім`я Голови СБ України щодо погодження нарахування та виплати грошового забезпечення позивачу, виходячи із посадового окладу (9455,74 грн), окладу за військовим званням (1480 грн), надбавки за вислугу років (50%), надбавки за службу в умовах режимних обмежень (15%). Проте, вказаний рапорт Управлінню повернено із запереченнями заступника Голови СБУ України, і як наслідок, грошове забезпечення не виплачувалось.

Наказом Голови СБ України від 14.08.2018 №887-ОС позивач звільнений з військової служби у запас СБ України за підпунктом «а» пункту 61, підпункту «д» пункту 63 (через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України) Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України.

Відповідно до наказу начальника управління Служби безпеки України в Житомирській області №170-ОС від 20.07.2018 позивача виключено зі списків особового складу.

При звільненні позивачу нарахована одноразова грошова допомога у розмірі 106623,46 грн (9455,74 грн + 1480 грн + 5467,87 грн )*25%*26 календарних років), в тому числі в розмірі 25 відсотків виходячи з посадового окладу 9455,74 грн, окладу за військовим званням у сумі 1480 грн, надбавки за вислугу років у розмірі 5467,87 грн за 26 повних календарних років військової служби. По вказаній виплаті проведено повний розрахунок без урахування військового збору (1599,35 грн) у розмірі 105024,11 грн.

Не погоджуючись із розміром одноразової грошової допомоги при звільненні та бездіяльністю щодо сплати грошового забезпечення у період з 23.05.2018 до 23.07.2018 позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцю Служби безпеки України, який більше шести місяців перебуває у розпорядженні вищестоящого начальника і не призначений на посаду або не звільнений зі служби, здійснюється лише з дозволу керівництва самої служби, і у разі відсутності такого - може не виплачуватися. Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про Cлужбу безпеки України" №2229-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2229-ХІІ) держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців і працівників Служби безпеки України.

Військовослужбовці Служби безпеки України користуються політичними, соціально-економічними та особистими правами і свободами, а також пільгами відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», цього Закону, інших актів законодавства.

Статтею 30 вказаного Закону встановлено, що форми та розміри грошового забезпечення військовослужбовців Служби безпеки України встановлюються законодавством і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Служби безпеки України якісним складом військовослужбовців, враховувати характер, умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Умови та оплата праці працівників Служби безпеки України визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Порядок проходження військової служби за контрактом особами офіцерського складу, сержантського і старшинського складу, рядового складу Служби безпеки України (далі - військовослужбовці Служби безпеки України), виконання ними військового обов`язку в запасі та особливості проходження військової служби в особливий період визначає Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, затверджене Указом Президента України № 1262/2007 від 27.12.2007 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин, далі Положення).

П.п. "ж" п. 48 цього Положення передбачено зарахування військовослужбовців Служби безпеки України у розпорядження прямих начальників (командирів), а за рішенням Голови Служби безпеки України - у розпорядження його першого заступника чи заступника, начальника (командира) іншого функціонального підрозділу Центрального управління, органу, закладу, установи Служби безпеки України або штабу Антитерористичного центру при Службі безпеки України допускається застосування до військовослужбовця заборон, передбачених Законом України "Про очищення влади" - до завершення особливого періоду, якщо інше не передбачено законодавством.

Військовослужбовці, зараховані в розпорядження, продовжують проходити військову службу та виконують обов`язки військової служби (завдання) у межах, визначених тією посадовою особою, в чиєму розпорядженні вони перебувають. За ними зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Після закінчення строку перебування військовослужбовця у розпорядженні, а також у разі відсутності підстав для дальшого перебування в розпорядженні, він призначається на посаду або звільняється в установленому порядку з військової служби.

Військовослужбовці Служби безпеки України звільняються з посад та зараховуються в розпорядження наказами по особовому складу начальників (командирів), які мають право призначення на ці посади, а військовослужбовці, призначення на посади та звільнення яких з посад належить до повноважень Президента України, зараховуються у розпорядження наказами Голови Служби безпеки України по особовому складу на підставі відповідного Указу Президента України про звільнення з посади.

Час перебування військовослужбовця на лікуванні, в основній та встановлених законодавством додаткових відпустках, час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення із перебуванням безпосередньо в районах антитерористичної операції із загальної тривалості періоду перебування у розпорядженні прямих начальників (командирів) виключається.

За військовослужбовцями, зарахованими у розпорядження прямих начальників (командирів), зберігається матеріальне та грошове забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, якщо інше не передбачено законодавством.

Аналогічні положення встановлено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України, яка визначає механізм реалізації вимог Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України затвердженої наказом Служби безпеки України №772 від 14.10.2008, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України № 1323/16014 від 31.12.2008.

Так, згідно з абзацом 1 пункту 4.9 Інструкції №772 зарахування військовослужбовців у розпорядження відповідних начальників - це визначення їх тимчасового службово-посадового становища, коли вони проходять військову службу у підпорядкуванні відповідних начальників, але без призначення на конкретні посади.

Зарахування у розпорядження відповідних начальників проводиться наказами по особовому складу з обов`язковим визначенням дати початку та закінчення терміну розпорядження та доводиться до відома військовослужбовців, які зараховані в зазначене розпорядження, під особистий підпис їх начальниками в установленому порядку. У розпорядження Голови Служби безпеки України зараховуються лише начальники органів, закладів, установ та підрозділів Центрального управління, які призначаються та звільняються з посад Президентом України за поданням Голови Служби безпеки України. Інші начальники з числа зазначених осіб зараховуються у розпорядження заступників Голови Служби безпеки України відповідно до розподілу функціональних обов`язків. На підставі цих наказів підрозділи кадрового забезпечення вчиняють відповідні записи в облікових документах таких військовослужбовців (абз.2 п. 4.9 Інструкції №772).

Абзацом 15 пункту 4.9 Інструкції №772, визначено, що на військовослужбовців, зарахованих у розпорядження за підпунктом ж пункту 48 Положення, забороняється покладати виконання окремих обов`язків (завдань) або тимчасове виконання обов`язків за посадами, що передбачає виконання консультативно-дорадчих, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків.

Зарахування військовослужбовця у розпорядження відповідного начальника зі зміною підстави у випадках, передбачених абзацом другим цього пункту, оформлюється наказами по особовому складу на підставі мотивованого рапорту заступника начальника органу, підрозділу, закладу, установи відповідно до розподілу функціональних обов`язків, а у разі, якщо зарахування у розпорядження здійснюється за рішенням Голови Служби безпеки України або його заступників, на підставі мотивованого рапорту начальника органу, підрозділу, закладу, установи, у розпорядженні якого перебуває військовослужбовець (абз.3 п.4.15 п.4 Інструкції).

Предметом оскарження позивачем у цій справі є визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилась у невиплаті позивачу грошового забезпечення за період з 23.05.2018 до 23.07.2018; стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої суми грошового забезпечення за період з 23.05.2018 до 23.07.2018 у розмірі 50474,63 грн; визнання протиправними дій відповідача, яке виразились у неправильному нарахуванні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги при звільнені; стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої частини одноразової грошової допомоги у розмірі 53993,95 грн (без врахування несплаченої частини військового збору у розмірі 822,24 грн).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцю Служби безпеки України, який більше шести місяців перебуває у розпорядженні вищестоящого начальника і не призначений на посаду або не звільнений зі служби, здійснюється лише з дозволу керівництва самої служби, і у разі відсутності такого - може не виплачуватися.

Порядок та умови виплати грошового забезпечення та виплат компенсаційного характеру військовослужбовцям Служби Безпеки України визначено вимогами Інструкції про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців Служби безпеки України, затвердженої наказом Центрального управління Служби безпеки України №515/ДСК від 10.04.2018 (далі Інструкція №515/ДСК).

Зокрема, зі змісту п.п. 1 пункту 1 розділу IV Інструкції №515/ДСК вбачається, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, зарахованих в розпорядження відповідних начальників або керівників здійснюється на підставі наказів по особовому складу та підлягають погодженню з відповідними фінансовими і юридичними підрозділами. За такими військовослужбовцями зберігається виплата грошового забезпечення всіх видів за посадами, які вони займали, протягом строків перебування в розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, а в разі не визначення таких строків протягом шести місяців з дня зарахування в розпорядження.

Відповідно до частини третьої пункту 6 розділу IV Інструкції №515/ДСК, якщо військовослужбовці не призначені на посаду або не звільнені з військової служби після закінчення строків перебування у розпорядженні, передбачених пунктом 48 Положення, виплата їм грошового забезпечення здійснюється за рішенням Голови СБ України на підставі мотивованих рапортів начальників або керівників, у розпорядженні яких перебувають такі військовослужбовці.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення права позивача на виплату грошового забезпечення, необхідно перевірити, які обов`язки були покладені на нього (надані доручення тощо) у період з 23.05.2018 по 23.07.2018 і чи виконував він їх, та якими доказами це підтверджується.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 24 вересня 2021 року, аналіз отриманих доказів та встановлених на підставі них обставин може бути предметом оцінки правильності правозастосування відповідачем норм, які врегульовують оплату праці позивача, зокрема статті 30 Закону України «Про Службу безпеки України», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, Положення про проходження військової служби військовослужбовцями Служби безпеки України затвердженої наказом Служби безпеки України №772 від 14.10.2008 та п.п. 1 пункту1 розділу IV Інструкції №515/ДСК.

На виконання вказівки Верховного Суду та з метою вжиття визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, ухвалою від 12 січня 2022 року витребувано в Управління Служби безпеки України в Житомирській області інформацію щодо виконання (невиконання) ОСОБА_1 , покладених на нього обов"язків (наданих доручень) у період з 23.05.2018 по 23.07.2018 і якими доказами це підтверджується.

04 лютого 2022 року відповідачем надано суду відповідні документи, які враховані колегією суддів при апеляційному розгляді даної справи.

Також, з даного приводу колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи міститься наказ Управління Служби безпеки України в Житомирській області від 22.05.2018 № 126-ОС, відповідно до якого згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», наказу Служби безпеки України від 12.03.2018 №380 «Про затвердження переліків посад і тарифних розрядів військовослужбовців Служби безпеки України», Інструкцією про грошове забезпечення та виплати компенсаційного характеру військовослужбовців СБ України, затвердженої наказом Служби безпеки України від 10.04.2018 №515/ДСК, наказу Служби безпеки України від 10.05.2018 №765 ДСК «Про затвердження нових умов грошового забезпечення військовослужбовців СБ України у 2018 році» позивачу встановлено посадовий оклад відповідно 56-1,4% тарифного розряду у розмірі 9455,74 грн. та надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірі 15% посадового окладу, з 23.05.2018.

Водночас, жодних інших додаткових видів грошового забезпечення позивачу вказаним наказом не встановлювалося.

Оригінал наказу від 22.05.2018 № 126-ОС було оглянуто в судовому засіданні в суді першої інстанції, а його витяг міститься в матеріалах справи та, як встановлено судом, відповідає оригіналу наказу, який міститься в особовій справі позивача.

Також судом встановлено, що позивач 07.06.2018 був ознайомлений з наказом від 22.05.2018 №126-ОС, про що свідчить довідка Управління СБУ в Житомирській області №57/12689 від 19.11.2019 за матеріалами особової справи полковника запасу ОСОБА_1 (а.с.76). Водночас, доказів того, що позивач оскаржив наказ начальника Управління СБУ в Житомирській області №126-ОС від 22.05.2018, яким визначено його грошове забезпечення та який було враховано при нарахуванні йому одноразової грошової допомоги при звільненні, суду не надано. В матеріалах справи також відсутні докази визнання означеного наказу протиправним та скасованим.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача, зважаючи на те, що дії відповідача у спірних правовідносинах між сторонами є правомірними та відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Полотнянко Ю.П. Граб Л.С.