Справа № 160/23042/21
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-01-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про скасування арешту майна,-
23 листопада 2021 року приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в якій просить:
зняти арешт із усього майна, яке належить приватному акціонерному товариству «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», ідентифікаційний код юридичної особи 00659101, що накладений 21.08.2015 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження №48526349;
судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватному акціонерному товариству «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» стало відомо, що постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. прийнято рішення про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №48526349 від 21.08.2015 на все майно ПрАТ «ДТРЗ» накладено арешт.
Крім того, згідно відповіді на адвокатський запит наданий територіальним сервісним центом Міністерства внутрішніх справ №1242 відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів на транспортні засоби, які належать ПрАТ «ДТРЗ» накладено обмеження у вигляді «відчуження заборонено» відділом розшуку УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області на підставі постанови ВПВР УДВС у виконавчому провадженні №48526349.
З таким рішенням органу державної виконавчої служби ПрАТ «ДТРЗ» не погодилось, у зв`язку з чим 20.10.2021 на адресу заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Більчук О.А. подано скаргу відповідно до ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» з вимогою вжити заходів на припинення бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби та скасування обтяжень, накладених на майно ПрАТ «ДТРЗ» в рамках виконавчого провадження №48526349.
Однак, відповіді на скаргу від 20.10.2021 ПрАТ «ДТРЗ» не отримано, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку визначеному ст.287 КАС України.
30 листопада 2021 року на адресу відповідача надіслано ухвалу про відкриття провадження разом із копією позовної заяви з додатками.
Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.
Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна приватному акціонерному товариству «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» стало відомо, що постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. прийнято рішення про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №48526349 від 21.08.2015, на все майно ПрАТ «ДТРЗ» накладено арешт.
Крім того, згідно відповіді на адвокатський запит наданий територіальним сервісним центом Міністерства внутрішніх справ №1242, відповідно до даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів на транспортні засоби, які належать ПрАТ «ДТРЗ» накладено обмеження у вигляді «відчуження заборонено» відділом розшуку УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області на підставі постанови ВПВР УДВС у виконавчому провадженні №48526349.
Відомості щодо виконавчого провадження №48526349 в автоматизованій системі виконавчих проваджень - відсутні.
Вказане виконавче провадження №48526349 наразі має статус завершеного.
22 вересня 2021 в інтересах ПрАТ «ДТРЗ» на ім`я заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) подано заяву про скасування обтяження №10895407 від 21.08.2015, накладеного у виконавчому провадженні №48526349 ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.
На думку органу державної виконавчої служби, відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на день завершення виконавчого провадження) не передбачалось скасування заходів примусового виконання рішень у вигляді скасування арештів з майна боржника, тому такі арешти скасовуються виключно в судовому порядку.
Крім того, надати більш детальну інформацію, в тому числі копії постанов про закінчення виконавчого провадження ВПВР УЗПВР у Дніпропетровській області ПСМУМЮ не має можливості у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження №48526349 відповідно до порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби.
З таким рішенням органу державної виконавчої служби ПрАТ «ДТРЗ» не погодилось, у зв`язку з чим 20 жовтня 2021 року на адресу заступника начальника Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - начальника Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Більчук О. А. подано скаргу відповідно до ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» з вимогою вжити заходів на припинення бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби та скасування обтяжень, накладених на майно ПрАТ «ДТРЗ» в рамках виконавчого провадження №48526349.
Однак, на час звернення позивача до суду відповіді на скаргу від 20.10.2021 ПрАТ «ДТРЗ» не отримано.
Крім того, роз`яснено заявнику положення статей Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, а саме у разі повернення документа стягувачу з підстав п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» не наступали наслідки передбачені статтею 50 Закону України "Про виконавче провадження".
Надати більш детальну інформацію з виконання вказаного документу неможливо, у зв`язку із знищенням виконавчого провадження за перебігом терміну зберігання.
З урахуванням викладеного приватне акціонерне товариство «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» вважає, що необхідно зняти арешт із усього майна, яке належить приватному акціонерному товариству «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод», ідентифікаційний код юридичної особи 00659101, що накладений 21.08.2015 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження №48526349, у зв`язку із чим позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду за захистом своїх прав із позовною заявою.
Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача та повернення виконавчого листа у ВП №48526349 регламентувались Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-XIV.
Відповідно до ст.1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у вказаному Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених вказаним Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №606-ХІV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".
Частиною 1 ст.6 Закону №606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Згідно з положеннями ч.1 ст.11 Закону №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених вказаним Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ст.25 Закону №606-ХІV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.
Відповідно до ст.30 Закону №606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому вказаним Законом порядку, а саме:
- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 вказаного Закону України;
- повернення виконавчого документа стягувану - згідно із статтею 47 вказаного Закону України;
- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 вказаного Закону України.
Згідно зі ст.57 Закону 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діяла на момент існування виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
З вищевикладеного вбачається, що метою застосування процедури арешту майна боржника є забезпечення реального виконання виконавчого документу.
Тобто, існування арешту накладеного державним виконавцем дозволяє ефективно здійснювати дії щодо реального виконання виконавчих листів та інших виконавчих документів, упереджує недобросовісну поведінку боржника щодо уникнення сплати ним свого боргу шляхом реалізації або переоформлення належного йому рухомого та нерухомого майна, відтак існування арешту майна, накладеного державним виконавцем має чітко окреслені граничні строки з прийняття відповідної постанови про накладення арешту до завершення виконавчого провадження.
Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким жодні інші дії державного виконавця не проводяться.
Таким чином, відповідно до статті 50 Закону №606-ХІV та положень Інструкції №512/5 головний державний виконавець, завершуючи виконавче провадження №48526349 шляхом повернення виконавчого листа стягувачу з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.47 Закону №606-ХIV, зобов`язаний був зняти накладений на майно ПрАТ «ДТРЗ» арешт.
Однак як вбачається з матеріалів справи при поверненні виконавчого документа стягувачу арешт з майна ПрАТ «ДТРЗ», накладений постановою від 21.08.2015 у межах виконавчого провадження №48526349, державним виконавцем знято не було.
Як наслідок, запис про існування відповідного арешту досі міститься у Реєстрі обтяжень нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою №267325867 від 23.07.2021 (номер запису про обтяження: 10895407) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, що підтверджується інформацією наданою ТСЦ МВС 1242.
Окрім того, згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.
З огляду на викладене, наявність чинного арешту майна ПрАТ «ДТРЗ» та не анульованого з вини посадових осіб органу державної влади, порушує законні права та інтереси заявника.
Висновки аналогічного змісту викладені у постанові Верховного Суду від 27.03.2020 у справі №817/928/17.
Судом також встановлено, що з відповіді заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), виконавче провадження №48526349, в межах якого накладено арешт, знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання виконавчого провадження.
Відповідно до пункту 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, який діяв на момент існування виконавчого провадження, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.
Згідно з пункту 9.10 цього Порядку, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.
З набранням чинності Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 року відповідно до положень п.п.1,2 розділу XI «Знищення справ та виконавчих проваджень», передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.
Проаналізувавши викладене, вбачається, що відповідачем знищено виконавче провадження №48526349, в рамках якого накладено арешт на все майно позивача, у зв`язку з його завершенням, водночас таке завершення відбулось без наслідків, передбачених ст. 50 Закону №606-ХГУ, зокрема зняття арешту зі всього майна.
Системний аналіз норм Закону №606-ХІV свідчить про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
У свою чергу, відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.
Між тим закінчення строку зберігання матеріалів виконавчого провадження не може слугувати підставою для відмови у відновленні порушених прав позивача, як власника арештованого майна.
Станом на теперішній час спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, який набрав чинності 02.06.2016 року.
Згідно з ч.4 ст.59 вищевказаного закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має
спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.
Частиною 5 ст.59 Закону №1404-VIII визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч.2 ст.59 Закону №1404-VIII у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Підсумовуючи вищенаведене, суд звертає увагу, що постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С. прийнято рішення про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №48526349 від 21.08.2015, на все майно ПрАТ «ДТРЗ» накладено арешт.
Судом також встановлено, що з відповіді заступника начальника Управління - начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), виконавче провадження №48526349, в межах якого накладено арешт, знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання виконавчого провадження.
Суд зазначає, що наразі відсутнє відкрите виконавче провадження та належними доказами не підтверджено правомірності існування арешту, накладеного на майно позивача на підставі постанови про арешт боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.08.2015 у ВП №48526349, а наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Єдиному державному реєстрі транспортних засобів запису про цей арешт перешкоджає позивачу розпоряджатись своїм майном та реалізувати своє право власності, а органи державної виконавчої служби не мають об`єктивної можливості скасувати накладений арешт.
У силу вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно ч.2 ст.73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» у повному обсязі.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 2270,00 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням АТ "Державний експортно-імпортний банк України" №418 від 12 листопада 2021 року.
Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про скасування арешту майна - задовольнити у повному обсязі.
Скасувати постанову Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Осельського Є.С., якою прийнято рішення про арешт майна приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський тепловозоремонтний завод» та оголошено заборону на його відчуження у виконавчому провадженні №48526349 від 21.08.2015 року.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник