Справа № 160/14919/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/14919/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року (суддя Юрков Е.О.) по справі № 160/14919/21 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) щодо невиплати при звільненні грошової компенсації у розмірі 28 350,00 грн. за неотримане речове майно в період проходження військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) виплатити грошову компенсацію у розмірі 28350 грн. 00 коп. за неотримане речове майно в період проходження військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) виплатити середній заробіток за час затримки виплати при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно в період проходження військової служби, обрахований на день фактичного розрахунку.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2021 № 186 виключена зі списків особового складу частини. Також, у наказі командира військової частини НОМЕР_1 № 186 від 01.07.2021 зазначено виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно в період проходження військової служби у розмірі 28 350,00 грн. Проте, при звільненні зі служби позивачу грошова компенсація за неотримане речове майно не виплачувалась. 01.08.2021 позивач звернулася до відповідача із заявою про нарахування та виплату вказаної компенсації, однак відповіді не отримала. Вважаючи таку бездіяльність відповідача щодо невиплати компенсації за неотримане речове майно протиправною, позивач просив задовольнити позов в цій частині. Крім того, позивач вважає, що не проведення з вини відповідача розрахунку з ним у зазначені строки (у день звільнення) є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП, а саме виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у невиплаті грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у сумі

28 350,00 грн. ОСОБА_1 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 28 350,00 грн. за неотримане речове майно в період проходження військової служби

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Рішення суду, в частині задоволених позовних вимог, мотивовано тим, що позивач як військовослужбовець має право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке за ним зберіглося і після звільнення з військової служби. Щодо позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно в період проходження військової служби, обрахований на день фактичного розрахунку, то суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач фактично не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності у неї права на середній заробіток за час затримки розрахунку. З цього приводу позивач посилається на положення ст.117 КЗпП України, яка встановлює обов`язок роботодавця виплати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить рішення суду першої інстанції скасувати, у задоволенні позову відмовити з огляду на його незаконність та необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 24.06.2021 № 153 звільнена у запас відповідно до п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 186 від 01.07.2021 ОСОБА_1 виключена зі списків особового складу частини з 01 липня 2021 року.

Також, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 186 від 01.07.2021 встановлено виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно в період проходження військової служби у розмірі 28 350,00 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою 01.08.2021 року з вимогою виплатити грошову компенсацію у розмірі 28 350,00 грн. за неотримане речове майно в період проходження військової служби.

Доказів надання військовою частиною НОМЕР_1 відповіді на заяву позивача від 01.08.2021 матеріали справи не містять.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно та не виплати середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно в період проходження військової служби, обрахований на день фактичного розрахунку, позивач звернувся до суду із цим позовом.

За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем в частині незадоволених позовних вимог, тому судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду першої інстанції, на предмет його законності та обґрунтованості, в частині незадоволених позовних вимог.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції в частині необґрунтованості позовних вимог про виплату середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні грошової компенсації за нетримане речове майно в період проходження військової служби, обрахований на день фактичного розрахунку, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ч. 2 ст. 1-2 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Абзацом 1 ч. 1 ст. 9 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина 2 вказаної статті Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII передбачає, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9-1 Закону України від 20.12.1991 року №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом п. 2 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232 основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період.

За правилами п.п. 3, 4, 5 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Разом з цим, за правилами п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Звертаючись до фактів цієї справи, судом встановлено, що відповідач не заперечує права позивача на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, як і не заперечує того, що станом на момент подання позовної заяви грошова компенсація за неотримане речове майно позивачу не виплачена.

При цьому, військова частина вказує, що виплатити грошову компенсацію за неотримане позивачем речове майно при звільненні відповідач не мав можливості у зв`язку з відсутністю фінансування.

Однак, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, станом на момент виключення позивача зі списків особового складу, за відповідачем обліковувалася заборгованість перед позивачем за належні до видачі предмети речового майна за час проходження військової служби, яку відповідачем не виплачено без наявності достатніх правових підстав.

Так, питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби (у т.ч. грошової компенсації вартості за неотримане речове майно) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, натомість врегульовані нормами КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За правилами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Сукупний аналіз наведених правових норм показав, що речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби.

Речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.

Чинне законодавство передбачає обов`язок виплатити військовослужбовцю, який звільняється зі служби, грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно на день виключення зі списків особового складу військової частини.

Отже, компенсація вартості за неотримане речове майно належить до складу належних звільненому працівникові сум у розумінні статті 116 КЗпП України.

Умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Водночас, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Таким чином, у разі невиплати згаданої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини підлягає застосуванню відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.

Включення грошової компенсації вартості за неотримане речове майно до складу належних звільненому військовослужбовцю сум у розумінні приписів статті 116 КЗпП України та необхідність застосування передбаченої статтею 117 КЗпП України відповідальності в разі невиплати такої компенсації на день виключення особи зі списків особового складу військової частини підтверджено сталою судовою практикою розгляду цієї категорії адміністративних справ (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа №821/1083/17), постанова Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року (справа №480/3105/19).

Враховуючи викладене, компенсація вартості речового майна відноситься до грошового забезпечення військовослужбовця, ці суми є відповідною гарантією під час проходження позивачем військової служби, на право позивача щодо вчасного розрахунку цих сум не може впливати процедурні питання, пов`язані із такою компенсацією.

Оскільки на день звільнення з військової служби відповідачем не був проведений з позивачем повний розрахунок, колегія суддів вважає неправильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток за час затримки такого розрахунку.

Ураховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення першої інстанції, в частині незадоволених позовних вимог та прийняття, в цій частині, нової постанови про задоволення заявлених вимог щодо виплатити середнього заробітку за час затримки виплати при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно в період проходження військової служби, обрахований на день фактичного розрахунку.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі №160/14919/21, в частині незадоволених позовних вимог скасувати та в цій частині прийняти нову постанову про задоволення позову.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно в період проходження військової служби, обрахований на день фактичного розрахунку.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 листопада 2021 року у справі №160/14919/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 15.02.2022р.

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк