Справа № 160/24063/21
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису, -
30 листопада 2021р. Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень законодавства про працю №53/4.2/1040 від 17.11.2021р.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, за результатами позапланового заходу посадовою особою відповідача - заступником начальника відділу з питань додержання законодавства про працю у Криворізькому регіоні управління з питань праці Головного Управління Держпраці у Дніпропетровській області Руднєвим Максимом Леонідовичем був складений Акт №202/4.2/1040 від 17.11.2021 р. Незважаючи на заперечення ПАТ «АрселлорМіттал Кривий Ріг», які зокрема були надані відповідачу у вигляді підпису Акту із застереженням і відповідних обґрунтованих пояснень, зазначених в розділі VII Акту, відповідачем було видано Припис про усунення порушень №53/4.2/1040 від 17.11.2021р., в якому зазначено про не забезпечення позивачем виконання вимог ст. 60-1 КЗпП. Вказано, що власник або уповноважений ним орган самостійно вирішує, в який спосіб доручати працівникові роботу і контролювати її виконання, та забезпечує достовірний облік виконаної роботи. На підставі розпорядження від 17.08.2021 № 580 начальнику дільниці копрового цеху Чаповенку О.С. було визначено надомну форму організації праці з 18.08.2021 по 01.10.2021. Зауважено, що посадовою особою ГУ Держпраці у Дніпропетровській області у оскаржуваному приписі здійснено посилання на частину 12 статті 60 КЗпП, яку начебто порушив позивач, проте, на думку позивача, це не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 не встановлювався гнучкий режим робочого часу, що виключає будь-яку можливість порушення позивачем приписів частини 12 статті 60 КЗпП.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
25.01.2022 року Головне управління Держпраці у Дніпропетровській області подало відзив на позов, у якому заперечувало проти позовних вимог, оскільки головний державний інспектор Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області діяв відповідно до Закону України № 877-V та в межах повноважень. На думку відповідача, обставини, наведені позивачем у позовній заяві стосовно визнання протиправним та таким, що підлягає скасуванню Припису № 53/4.2/1040 від 17.11.2021р. до Акту проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства з питань праці № 202/4.2/1040 від 17.11.2021, не спростовують висновків, викладених в ньому про порушення трудових прав працівника ОСОБА_1 , Припис «про усунення виявлених порушень законодавства про працю» № 53/4.2/1040 від 17.11.2021р. - є законним та обґрунтованим, складеним на підставі та у відповідності до норм діючого законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.09.2021 року до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області від ОСОБА_1 надійшло звернення про вжиття заходів реагування на порушення вимог трудового законодавства, в якому, з посиланням на норми ст.ст. 21, 60-1 КЗпП України, зазачено про не створення йому належних умов праці для виконня надомної роботи з боку керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
За результатами перевірки складений Акт № 202/4.2/1040 від 17.11.2021 року.
Акт № 202/4.2/1040 від 17.11.2021 року був підписаний інспектором праці та уповноваженою особою позивача.
Не погодившись з висновками Акту, позивач надав свої зауваження.
На підставі Акту № 202/4.2/1040, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, було складено Припис № 53/4.2/1040 від 17.11.2021р.
В зазначеному Приписі посадовою особою було віднесено як порушення на рахунок ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» наступне: «Письмова форма трудового договору як це передбачено наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 5 травня 2021 року № 913-21 «Про затвердження типових форм трудових договорів про надомну та дистанційну роботу» не укладалась. Не забезпечено виконання вимог ст. 60-1 КЗпП», у зв`язку з чим порушено ч.12 ст.60 КЗпП. Встановлено строк для усунення порушень норм законодавства про працю - 30.11.2021 р.
ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було надано пояснення, зауваження або заперечення щодо припису Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, в якому висловлено незгоду щодо порушення з боку адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимоги ч.12 ст. 60 КЗпП України.
Не погоджуючись з Приписом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області № 53/4.2/1040 від 17.11.2021р., позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно з ч.1 ст. 259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до преамбули Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 20 вересня 2007 року № 877-V (далі - Закон України № 877-V), цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).
Дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення № 96), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Державна служба України з питань праці (Держпраця) відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.6 п.6 Положення № 96).
Пунктом 7 Положення № 96 передбачено, що Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Відповідно до зазначених норм, Головному управлінню Держпраці в Дніпропетровській області делеговано повноваження щодо здійснення на території області державного контролю за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Статтею 1 Закону № 877 визначено, що заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом;
Вимогами абзацу 5 частини 1 статті 6 Закону № 877 встановлено, що підставами для здійснення позапланових заходів є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам.
Статтею 7 Закону № 877 передбачено, що для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду видає наказ, який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки. На підставі наказу оформляється направлення на проведення заходу державного нагляду, яке підписується керівником органу державного нагляду або його заступником із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою.
Відповідно до частини шостої статті 7 Закону № 877, за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт.
В останній день перевірки два примірники акта підписуються посадовими особами органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, та суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою, якщо інше не передбачено законом.
Якщо суб`єкт господарювання не погоджується з актом, він підписує акт із зауваженнями. Зауваження суб`єкта господарювання щодо здійснення державного нагляду (контролю) є невід`ємною частиною акта органу державного нагляду (контролю).
Один примірник акта вручається керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі в останній день заходу державного нагляду (контролю), а другий зберігається в органі державного нагляду (контролю).
Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону № 877, на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) складає припис.
Припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання.
Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
Тобто, Закон не обмежує посадових осіб органу державного нагляду (контролю), які здійснювали захід, видати припис у день підписання Акту перевірки за результатами здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю).
Відповідно до ст. 60-1 Кодексу законів про працю, надомна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником за місцем його проживання або в інших визначених ним приміщеннях, що характеризуються наявністю закріпленої зони, технічних засобів (основних виробничих і невиробничих фондів, інструменту, приладів, інвентарю) або їх сукупності, необхідних для виробництва продукції, надання послуг, виконання робіт або функцій, передбачених установчими документами, але поза виробничими чи робочими приміщеннями власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу.
Типова форма трудового договору про надомну роботу затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин.
У разі запровадження надомної роботи робоче місце працівника є фіксованим та не може бути змінено з ініціативи працівника без погодження з власником або уповноваженим ним органом у спосіб, визначений трудовим договором про надомну роботу. Рішення власника або уповноваженого ним органу про відмову в наданні згоди на зміну робочого місця з ініціативи працівника має бути обґрунтованим.
Працівник у разі неможливості виконання роботи на фіксованому робочому місці з незалежних від нього причин має право змінити робоче місце, за умови повідомлення власника або уповноваженого ним органу не менше ніж за три робочі дні до такої зміни у спосіб, визначений трудовим договором про надомну роботу. У такому разі норми частини третьої цієї статті не застосовуються.
При виконанні роботи за трудовим договором про надомну роботу на працівників поширюється загальний режим роботи підприємства, установи, організації, якщо інше не передбачено трудовим договором. При цьому тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу.
Виконання надомної роботи не тягне за собою змін у нормуванні, оплаті праці та не впливає на обсяг трудових прав працівників.
Забезпечення засобами виробництва, матеріалами та інструментами, необхідними для виконання працівником надомної роботи, покладається на власника або уповноважений ним орган, якщо інше не передбачено трудовим договором. Працівник, у разі використання своїх інструментів, має право на компенсацію відповідно до положень статті 125 цього Кодексу.
На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру надомна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу без обов`язкового укладення трудового договору про надомну роботу в письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження надомної роботи. У такому разі норми частини третьої статті 32 цього Кодексу не застосовуються.
Власник або уповноважений ним орган самостійно вирішує, в який спосіб доручати працівникові роботу і контролювати її виконання, та забезпечує достовірний облік виконаної роботи.
Надомна робота може бути запроваджена виключно для осіб, які мають практичні навички виконання певних робіт або можуть бути навчені таким навичкам.
Вагітні жінки, працівники, які мають дитину віком до трьох років або здійснюють догляд за дитиною відповідно до медичного висновку до досягнення нею шестирічного віку, працівники, які мають двох або більше дітей віком до 15 років або дитину з інвалідністю, батьки особи з інвалідністю з дитинства підгрупи АІ групи, а також особи, які взяли під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи АІ групи, можуть працювати на умовах надомної роботи, якщо це можливо, зважаючи на виконувану роботу, та власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган має для цього відповідні ресурси та засоби.
Постановою КМУ від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 на території України продовжено дію карантину з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2021 року.
Отже, на час загрози поширення епідемії, пандемії надомна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу без обов`язкового укладення трудового договору про надомну роботу у письмовій формі.
Так, з матеріалів справи вбачається, що посадовою особою ГУ Держпраці у Дніпропетровській області у оскаржуваному приписі про усунення виявлених порушень законодавства про працю здійснено посилання на порушення позивачем частини 12 статті 60 КЗпП.
Відповідно до частини 12 ст. 60 КЗпП, у разі порушення встановленого гнучкого режиму робочого часу, крім застосування відповідних дисциплінарних стягнень, працівник може бути переведений на загальний режим роботи без дотримання вимоги щодо повідомлення працівника не пізніше ніж за два місяці про зміну істотних умов праці.
Згідно з ст.60 КЗПП України, за письмовим погодженням між працівником і власником підприємства, установи, організації незалежно від форми власності або уповноваженим ним органом для працівника може встановлюватися гнучкий режим робочого часу, що передбачає саморегулювання працівником часу початку, закінчення роботи та тривалості робочого часу упродовж робочого дня, на визначений строк або безстроково, під час прийняття на роботу або пізніше.
Гнучкий режим робочого часу - це форма організації праці, за якою допускається встановлення іншого режиму роботи, ніж визначений правилами внутрішнього трудового розпорядку, за умови дотримання встановленої денної, тижневої чи іншої, встановленої на певний обліковий період (тиждень, місяць, квартал, рік тощо), норми тривалості робочого часу.
Гнучкий режим робочого часу передбачає:
1) фіксований час, протягом якого працівник обов`язково повинен бути присутнім на робочому місці та виконувати свої посадові обов`язки. При цьому може передбачатися поділ робочого дня на частини;
2) змінний час, протягом якого працівник на власний розсуд визначає періоди роботи в межах встановленої норми тривалості робочого часу;
3) час перерви для відпочинку і харчування.
Гнучкий режим робочого часу може встановлюватися:
1) за заявою працівника з прийнятними для нього часовими межами графіка роботи без дотримання вимог щодо повідомлення працівника не пізніше ніж за два місяці про зміну режиму роботи;
2) власником або уповноваженим ним органом - у разі виробничої необхідності з обов`язковим повідомленням працівника не пізніше ніж за два місяці про зміну режиму роботи.
Власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівників з умовами та специфікою гнучкого режиму робочого часу не менше ніж за два місяці до запровадження такого режиму, забезпечити облік відпрацьованого часу та ефективний контроль за найбільш повним і раціональним використанням робочого часу працівником.
Власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган, виходячи із структури робочого часу та встановленого облікового періоду норми його тривалості для кожного окремого працівника, узгоджує час роботи працівника, для якого встановлено гнучкий режим робочого часу, з режимом роботи інших працівників шляхом регулювання фіксованого, змінного часу і часу перерви для відпочинку і харчування.
Запровадження гнучкого режиму робочого часу не тягне за собою змін у нормуванні, оплаті праці та не впливає на обсяг трудових прав працівників.
Відповідно до п.1.2. Методичних рекомендацій щодо встановлення гнучкого режиму робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 04.10.2006 року № 359, гнучкий режим робочого часу (ГРРЧ) - це така форма організації праці, за якою для деяких категорій працівників, для працівників окремих підприємств або їх структурних підрозділів, встановлюється режим праці з саморегулюванням часу початку, закінчення та тривалості робочого часу впродовж робочого дня.
Згідно з п.1.5. Методичних рекомендацій, застосування режимів ГРРЧ не тягне змін в нормуванні та оплаті праці працівників, не впливає на порядок нарахування та розмір доплат, премій, не надає пільг при обчисленні стажу роботи (в тому числі і спеціального) та інші трудові права працівників.
Пунктом 2.9 Методичних рекомендацій передбачено, що порядок та умови застосування ГРРЧ обов`язково мають бути визначені у правилах внутрішнього трудового розпорядку підприємства.
Відповідно до п.3.2. Методичних рекомендацій, робота в умовах ГРРЧ може бути організована за двома основними варіантами:
- при поденному обліку робочого часу працівник зобов`язаний додержуватися встановленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості робочого дня незалежно від його початку, закінчення та тривалості перерви на обід;
- при підсумованому обліку робочого часу працівник повинен відпрацювати встановлену відповідно до законодавства кількість робочих годин в обліковому періоді, який прийнято для підсумованого обліку робочого часу (тиждень, місяць, квартал, рік тощо). В цьому випадку протягом встановленого облікового періоду працівник повинен недопрацьовані впродовж тижня (місяця) години роботи відпрацювати в інший час, а у разі коли працівником за тиждень (місяць) відпрацьовано понад нормальну тривалість робочого часу, йому має бути надано відповідний час відпочинку.
При цьому тривалість роботи в окремі дні може бути як меншою, так і більшою у порівнянні з тривалістю робочого дня, встановленою правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства.
Таким чином, відповідно до Методичних рекомендацій, на локальному рівні особливості гнучкого режиму робочого часу визначаються колективним договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку, а тому застосування гнучкого режиму робочого часу не тягне за собою змін у нормуванні, оплаті праці та не впливає на обсяг трудових прав працівників.
Гнучкий режим робочого часу, як правило, не застосовується на безперервно діючих підприємствах, в установах, організаціях, при багатозмінній організації роботи, а також в інших випадках, обумовлених специфікою діяльності, коли виконання обов`язків працівником потребує його присутності в чітко визначені правилами внутрішнього трудового розпорядку години роботи або коли такий режим є несумісним з вимогами щодо безпечних умов праці.
Судом з матеріалів справи встановлено, що з метою застосування попереджувальних заходів, пов`язаних з розповсюдженням на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, керуючись п. 40 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та ст. 60-1 Кодексу законів про працю України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було видано розпорядження від 17.08.2021 № 580 про надомну роботу ОСОБА_1 з 18.08.2021 по 01.10.2021, визначено робоче місце, режим виконання роботи, перелік задач для виконання надомної роботи. На підставі розпорядження № 676 від 29.09.2021 термін дії цього наказу було подовжено до 31.12.2021.
Отже, як вбачається із викладеного вище, по відношенню до ОСОБА_1 не встановлювався гнучкий режим робочого часу, відтак, відсутні підстави стверджувати про порушення позивачем ч. 12 ст. 60 КЗпП України.
За встановлених в цій справі фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що основні (суттєві) аргументи позовної заяви є обґрунтованими, а оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень є неправомірним, у зв`язку з чим спірний припис є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Згідно із частиною 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 73 КАС України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС, України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваного рішення, відтак, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування припису задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Припис Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про усунення виявлених порушень законодавства про працю №53/4.2/1040 від 17.11.2021р.
Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області судові витрати з оплати судового збору у розмірі 2270,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник