Справа № 620/3937/20
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3937/20 Суддя першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними відмови, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ в Чернігівській області), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви від 06.10.2020, просила:

- визнати протиправною відмову ГУ ПФ в Чернігівській області в обчисленні пенсії за ч. 2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон);

- зобов`язати ГУ ПФ в Чернігівській області зарахувати додатковий стаж з 05.12.2000 до 10.06.2012;

- стягнути з ГУ ПФ в Чернігівській області моральну шкоду згідно розрахунку.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.10.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів звернення ОСОБА_1 до ГУ ПФ в Чернігівській області із заявою встановленого зразка щодо обчислення пенсії за двоскладовою формулою, перехід Позивача з 05.10.2012 на пенсію за віком згідно поданої ним заявою здійснено правомірно та унеможливлює застосування до спірних правовідносин п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону, а питання зарахування додаткового стажу вже було предметом розгляду у справі №826/2296/18, рішення в якій про відмову у задоволенні позовних вимог набрало законної сили.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та:

1) визнати відмову в обчисленні розміру пенсії на 01.01.2004 за 2-складовою формулою згідно ч. 2 ст. 27 Закону протиправною «(нечинний НПА)»;

2) зобов`язати скасувати рішення від 27.01.2004 на суму 71 грн 10 коп, як таке, що не відповідає Конституції України та ч. 2 ст. 27 Закону;

3) визнати бездіяльність по зарахуванню додаткового стажу згідно абз. 2 ст. 24 Закону протиправною;

4) зобов`язати зарахувати додатковий стаж з 05.12.2000 до 10.06.2012 (в умовах односкладової формули) та з 01.01.2004 до 10.06.2012 (в умовах двоскладової формули);

5) зобов`язати зарахувати фактично відпрацьований стаж: а) 2 місяці 16 днів - Ощадбанк, м. Городне; б) 5 місяців 04 дні - ТОВ «Прикордонне»;

6) визнати протиправним (антиконституційним) індивідуальний акт по утриманню надбавки за 10 років та зобов`язати утриматись від вчинення такої дії;

7) визнати заміну довідки за 88-92 роки з коефіцієнтом заробітної плати 1,43928 на 89-93 роки з коефіцієнтом 1,20774 як протиправний індивідуальний акт;

8) визнати бездіяльність з обчислення індивідуального коефіцієнту заробітку протиправною;

9) надати гарантоване ст. 40 Закону право вибору заробітку;

10) стягнути з Відповідача матеріальну шкоду;

11) стягнути з Відповідача моральну шкоду.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом не було досліджено всі фактичні обставини справи, не надано оцінку наявним у справі доказам та аргументам Позивача, порушено строки та порядок розгляду цієї справи, не вірно визначено обсяг позовних вимог, а також без будь-якого належного обґрунтування відмовлено в їх задоволенні.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на неї та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 17.12.2021.

Відзиву на апеляційну скаргу у межах встановленого судом строку не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2022 призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку у ГУ ПФ в Чернігівській області та отримувала пенсію за по інвалідності з грудня 2000 року (т. 1 а.с. 210). Згідно довідки серії МСЕ-ЧНВ № 234925 ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи (загальне захворювання) (т. 1 а.с. 62).

На підставі заяви ОСОБА_1 її було переведено з пенсії по інвалідності на пенсію за віком згідно Закону, що підтверджується розпорядженням від 05.10.2012 (т. 1 а.с. 244-245).

Як вбачається з матеріалів справи Позивач неодноразово зверталася з заявою та зверненнями до Відповідача щодо зарахування стажу та приведення виплати її пенсії у відповідність до вимог чинного законодавства, однак листами від 13.11.2015 № 46/03/Г-12, від 07.12.2015 № 46/03/Г-12 та від 21.07.2020 № 2351-2320/Г-02/8-2500/20 відмовлено в задоволенні заяви та звернень (т. 1 а.с. 88-93).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 24, 27, 33 Закону, а також постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» (далі - Постанова №251), суд першої інстанції, з урахуванням судового рішення у справі №825/2296/18, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки розрахунок пенсії здійснено у відповідності до наведених вище положень нормативних актів.

З такою позицією суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

За правилами ч. 2 ст. 27 Закону за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.

При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.

Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.

До набрання чинності Законом призначення, перерахунок та виплата пенсій здійснювалися за нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком призначаються у розмірі 55 процентів заробітку, але не нижче мінімального розміру пенсії.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 згаданого Закону максимальний розмір пенсії не може перевищувати трьох мінімальних пенсій за віком.

З метою поліпшення матеріального становища пенсіонерів Кабінет Міністрів України постановою від 14.04.2003 № 544 «Про підвищення розмірів трудових пенсій» збільшив мінімальний розмір пенсії, передбачений для обчислення трудових пенсій за віком, до 50 гривень включно та максимальний розмір трудових пенсій за віком до 200 гривень включно для категорій працівників, визначених згідно з пунктом «а» статті 13 та статтею 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та до 150 гривень включно - для інших категорій працівників.

Тобто, до набрання чинності 01.01.2004 Законом максимальний розмір пенсії за віком за раніше діючим законодавством становив 150, 00 грн.

З метою підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян Кабінетом Міністрів України постановою від 11.03.2004 № 312 «Про додаткові заходи щодо поліпшення пенсійного забезпечення громадян» було внесено зміни до постанови від 20.11.2003 № 1783, згідно з якими при призначенні пенсій відповідно до частини другої статті 27 Закону застосовуються мінімальний та максимальний розміри пенсій (з урахуванням цільової грошової допомоги), що встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2003 № 544 «Про підвищення розмірів трудових пенсій», збільшені на 12 відсотків.

Отже, щодо першої складової розмір пенсії Позивача з урахуванням чинного на той та теперішній час законодавства складав 168,00 грн (50 грн х 3 + 12%).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що за документами пенсійної справи страховий стаж ОСОБА_1 складає 37 років 4 місяці 18 днів (врахований 31.01.2015), а коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1 % становить 0,37333.

Для обчислення пенсії ГУ ПФ в Чернігівській області врахована заробітна плата за періоди роботи з 01.01.1989 по 31.12.1993 та за даними персоніфікованого обліку з 01.03.2001 по 31.08.2012, яка визначена із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням коефіцієнта збільшення 1,17 та 1,11 і становить 5455,45 грн (3764,40 грн - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки х 1,17 х 1,11 х 1,11590 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати).

При цьому, судова колегія звертає увагу, що листі від 13.11.2015 №46/03/Г-2 Управління Пенсійного фонду України в Чернігівському районі Чернігівської області звертало увагу ОСОБА_1 , що періоди 05.12.2000 - 11.03.2001, 01.08.2003 - 30.09.2005, 07.12.2005 - 12.05.2007, 01.07.2009 - 15.07.2009 не зараховані до стажу роботи, оскільки відсутні підтверджуючі документи за період до 01.01.2004, а щодо періодів з 01.01.2004 по 12.05.2007 та з 01.07.2009 по 15.07.2009, то у системі персоніфікованого обліку відсутні відомості про сплату страхових внесків (т. 1 а.с. 88-89).

Разом з тим, належних і допустимих доказів, що ОСОБА_1 подавалися документи на підтвердження незарахованого стажу роботи у період до 01.01.2004, матеріали справи не містять. А щодо періоду з 01.01.2004 колегія суддів звертає увагу, що в силу абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Матеріали справи свідчать, що страховий стаж для обчислення за другою складовою становить 7 років 4 місяці 16 днів, що складає 88 місяців, коефіцієнт стажу - 0,07000.

Для обчислення пенсії врахована заробітна плата за даними персоніфікованого обліку з 01.10.2005 по 06.12.2005 та з 13.05.2007 по 31.08.2012, яка визначена з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, і складає 3089,10 грн (3764,40 грн - середня заробітна плата (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії х 0,82061 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати).

Розмір пенсії за другою складовою складає 216,24 грн (3089,10 грн х 0,07000).

Загальний розмір пенсії за віком по 2-х складових складає 1475,14 грн, а саме: 168,00 грн - розмір пенсії за віком по першій складовій; 216,24 грн - розмір пенсії за віком по другій складовій; 1067,76 грн - доплата до прожиткового мінімуму (1452,00 грн); 26,90 грн - доплата за понаднормовий стаж 7 років ((168,00 грн + 216,24 грн) х 7%)).

Відтак, на переконання судової колегії, обчислювати пенсію ОСОБА_1 за двоскладовою формулою недоцільно, оскільки розмір пенсії буде менший.

Указані обставини встановлені також й у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.07.2018 у справі № 825/2296/18, яке набрало законної сили 07.09.2018.

Окремо суд першої інстанції зауважив, що відповіді ГУ ПФ в Чернігівській області на заяви та звернення ОСОБА_1 складені у відповідності до вимог Закону України «Про звернення громадян», являють собою письмові відповіді на поставлені у заявах питаннях та не носять відмовного характеру в обчисленні пенсії за 2-х складовою формулою, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства пенсійним органом в разі відповідної відмови заявнику складається встановленого зразка протокол, який у матеріалах справи відсутній.

Щодо позовних вимог про зобов`язати зарахувати додатковий стаж з 05.12.2000 по 10.06.2012 суд першої інстанції обґрунтовано підкреслив, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Разом з тим, оскільки 05.10.2012 відповідно до самостійно поданої заяви ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком, указані положення статті 24 Закону на останню не поширюється, позаяк у цьому випадку діють норми Закону, які регламентують порядок обчислення пенсії за віком (ст. 40).

Крім того, судова колегія звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 33 Закону непрацюючі особи з інвалідністю II групи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, та особи з інвалідністю III групи за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 28 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, у періоди з 01.01.2004 по 11.01.2005, з 01.10.2005 по 30.12.2005, з 16.05.2007 по 30.06.2009 та з 06.07.2010 по 04.10.2012 Позивач отримувала пенсію по 3 групі інвалідності внаслідок загального захворювання, оскільки працювала, що підтверджується даними персоніфікованого обліку.

З 12.01.2005 по 30.09.2005, з 31.12.2005 по 15.05.2007 та з 01.07.2009 по 05.07.2010 Позивач отримувала пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, оскільки на неї поширювалися норми ч. 2 ст. 33 Закону, якою встановлено, що непрацюючі інваліди за їх вибором мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону, за наявності такого страхового стажу.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що ГУ ПФ в Чернігівській області відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви від 05.10.2012 правомірно переведено останню на пенсію за віком з додаванням страхового стажу та іншої заробітної плати, з урахуванням вищенаведених норм Закону, а тому Відповідач діяв в межах наданих повноважень та законодавства України.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог, а відтак й задоволенню не підлягають вимоги про стягнення моральної шкоди, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.06.2020 у справі № 713/344/16-а.

Щодо вимог позовних вимог №№2, 5, 6, 7, 8, 9, 11, викладених Позивачем на сторінці 3 апеляційної скарги, судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що вони, з урахуванням вимог уточненої позовної заяви від 16.10.2020 (т. 1 а.с. 20), є такими, що не заявлялися до суду першої інстанції, а відтак не можуть бути предметом розгляду суду апеляційної інстанції в силу ч. 5 ст. 308 КАС України.

Посилання Апелянта на безпідставність розгляду судом першої інстанції цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

При цьому, заявлена Позивачем позовна вимога про відшкодування моральної шкоди не впливає на правильність висновків суду про необхідність розгляду цієї справи з урахуванням вимог п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України, оскільки така позовна вимога є похідною.

У свою чергу, погоджуючись з твердженням ОСОБА_1 про розгляд судом першої інстанції цієї справи понад встановлений ч. 2 ст. 263 КАС України тридцятиденний строк, суд апеляційної інстанції зазначає, що указане процесуальне порушення не зумовило неправильне вирішення спору.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді М.І. Кобаль

Л.О. Костюк

Повний текст постанови складено та підписано 16 лютого 2022 року.