Справа № 600/2580/21-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2580/21-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Григораш Віталій Олександрович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

15 лютого 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (відповідач) в якому просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, викладене в листі №1474-1297/К-17/8-2400/21 від 07.05.2021 року про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з його заяви від 26 квітня 2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді час проходження ним строкової військової служби у період з 09.05.1969 р. по 26.05.1971 р. та здійснити перерахунок і виплату йому довічного грошового утримання в розмірі 64% грошового утримання працюючого судді, як судді у відставці, що має стаж роботи на посаді судді 27 років.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на даний час він, як суддя у відставці, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернівецькій області йому нараховано і виплачується довічне грошове утримання в розмірі 60% грошового утримання працюючого судді.

26.04.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування часу проходження ним військової служби у період з 9 травня 1969 р. по 26 травня 1971 р. до суддівського стажу роботи на посаді судді та перерахунок розміру довічного грошового утримання.

20.05.2021 року позивач отримав відповідь, якою відповідачем було відмовлено в задоволені його клопотання.

Відмовляючи в його задоволені, відповідач послався на ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зазначивши, що в ній міститься вичерпний перелік посад, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді.

Оскільки військова служба до цього переліку не входить, то правових підстав для зарахування часу проходження військової служби та перерахунку розміру довічного грошового утримання відповідач не вбачає.

Зазначив, що Довічне грошове утримання у розмірі 60% грошового утримання працюючого судді йому призначено і виплачується як судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді 25 років у відповідності до положень ст. ст. 137 та 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до п.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції від 01.01.2021) час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Отже, зарахування часу проходження військової служби до стажу роботи за спеціальністю (в тому числі і на посаді судді) для перерахунку розміру довічного грошового утримання суддів у відставці, що проходили військову службу, здійснюється на підставі цієї спеціальної норми права, а не на підставі ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", на яку послався відповідач, відмовляючи у задоволені заяви.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10.11.2021 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, викладене в листі №1474-1297/К-17/8-2400/21 від 07.05.2021 року про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з його заяви від 26 квітня 2021 року та відмови у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді календарний період проходження ним строкової військової служби у період з 09.05.1969 року по 26.05.1971 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді календарний період проходження ним строкової військової служби у період з 09.05.1969 року по 26.05.1971 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.04.2021 року про перерахунок розміру довічного грошового утримання, з урахуванням даного рішення суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 02.12.1996 року Ленінським РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с. 17).

Відповідно до Військового квитка НОМЕР_3 від 23.11.1979 року позивач в період з 09.05.1969 року по 26.05.1971 року проходив військову службу у Збройних силах (а.с. 18).

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_4 позивач є суддею у відставці та знаходиться на обліку в органах Пенсійного фонду України, отримує щомісячне довічне грошове утримання суддів (а.с. 8).

Постановою Верховної ради України №1739-VI від 19.11.2009 року та Наказом Апеляційного суду Чернівецької області від 31.12.2009 року №44о позивача звільнено з посади судді Чернівецького апеляційного суду у відставку (а.с. 23-24).

Відповідно до Протоколу №217 від 04.02.2010 року позивачу з 05.01.2010 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на підставі Закону України "Про статус суддів" №2862-ХІ від 15.12.1992 року призначено позивачу довічне грошове утримання, як судді у відставці в розмірі 90% від заробітку, врахувавши стаж роботи на посаді судді - 25 років 11 місяців 11 днів (а.с. 31-32).

26.04.2021 року позивач звертався до відповідача із заявою в якій просив зарахувати час проходження військової служби у період з 09.05.1969 року по 26.05.1971 року до стажу роботи на посаді судді та перерахунок розміру довічного грошового утримання (а.с. 37).

У відповідь на вищевказану заяву, відповідач листом від 07.05.2021 року №1474-1297/К-17/8-2400/21 повідомив позивача, що правових підстав для врахування періоду проходження військової служби з 09.05.1969 року по 26.05.1971 року до стажу роботи на посаді судді немає (а.с. 38).

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, викладене в листі №1474-1297/К-17/8-2400/21 від 07.05.2021 року про відмову врахування періоду проходження військової служби з 09.05.1969 року по 26.05.1971 року до стажу роботи на посаді судді згідно з його заяви від 26 квітня 2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з часткової обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову за такими доводами.

Згідно з положеннями ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України регламентовано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі.

Положеннями статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів при здійсненні ними своїх повноважень є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до яких, зокрема, відноситься і щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.

Особливість щомісячного довічного грошового утримання виявляється в його правовому регулюванні та джерелах фінансування.

Згідно із п. 8 ч. 4 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

За змістом ч. 6 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 2453-VI від 07.07.2010 року так і за змістом ч. 7 ст. 48 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VIII при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Відповідно до положень ч.ч. 1 - 4 ст. 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року встановлено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до п. 25 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів". За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Колегія суддів зазначає, що Положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 2-р/2020 від 18.02.2020 року, отже на момент виникнення спірних правовідносин (31.03.2021року) не підлягають застосуванню.

Згідно з положеннями ст. 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

У рішенні від 14.12.2011 року № 18-рп/2011 Конституційний Суд України офіційно розтлумачив поняття "щомісячне довічне грошове утримання", зокрема таке поняття означає неоподатковану грошову виплату як судді, який, маючи право на відставку продовжує працювати на посаді судді і одержує її з Державного бюджету України у вигляді щомісячного грошового утримання, так і судді у відставці, який одержує її з Пенсійного Фонду.

Відповідно до положень ст. 43 Закону України "Про статус суддів" № 2862-XII від 15.12.1992 року було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень. Судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Відповідно до абз. 4 п. 34 Перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" № 1402-VIII, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Згідно Указу Президента України № 584/95 від 10.07.1995 року "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Положеннями абз. 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" визначено що до стажу роботи, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З огляду на зазначене слідує, що норми які діяли на час виходу позивача у відставку, до спеціального стажу роботи судді, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати календарний період проходження строкової військової служби, однак, як слідує з матеріалів справи, такий календарний період проходження позивачем строкової військової служби відповідачем протиправно не враховано.

Конституційний суд України в рішенні від 08.06.2016 року № 4-рп/2016 визначив, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 визначено, що гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці - щомісячне довічне грошове утримання. Статус судді та його елементи, зокрема, матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Зазначене відповідає положенням Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10.07.1998 року, згідно яких рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов`язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (п. 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (п. 6.4).

Відповідно до положень п. 54 Рекомендації CM/Rес (2010)12) від 17.11.2010 року Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки - "оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов`язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв`язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці".

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що щомісячне довічне грошове утримання є не тільки соціальною виплатою (видом пенсії), але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних законних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при звільненні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Таким чином, до спеціального стажу роботи позивача, який дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання належить враховувати, крім роботи на посаді судді (25 років 11 місяців 11днів), календарний період проходження строкової військової служби (2 роки 0 місяців 17 днів), що в загальному становить - 27 років 11 місяців 28 днів.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання протиправними дії відповідача щодо не зарахування до стажу роботи позивача, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці календарний період проходження строкової військової служби (2 роки 0 місяців 17 днів).

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права викладена у подібних правовідносинах у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 року у справі № 243/4458/17, від 20.12.2018 року у справі № 482/684/17, від 18.01.2019 року у справі № 137/173/17, від 14.03.2019 року у справі № 490/7796/17, від 28.11.2019 року у справі № 607/5454/17, від 12.12.2019 року у справі № 692/290/17, від 15.01.2020 року у справі № 683/600/17.

Враховуючи встановлені в справі обставини та зазначені вище положення законодавства колегія суддів погоджуються з висновками суду першої інстанції щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо не зарахування до стажу роботи позивачу на посаді судді календарний період проходження ним строкової військової служби у період з 09.05.1969 року по 26.05.1971 року.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, викладене в листі №1474-1297/К-17/8-2400/21 від 07.05.2021 року про відмову в перерахунку ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з його заяви від 26 квітня 2021 року та відмови у зарахуванні до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді календарний період проходження ним строкової військової служби у період з 09.05.1969 року по 26.05.1971 року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді календарний період проходження ним строкової військової служби у період з 09.05.1969 року по 26.05.1971 року; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.04.2021 року про перерахунок розміру довічного грошового утримання, з урахуванням даного рішення суду.

Водночас, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції в відмовленій частині, з огляду на те, що рішення в цій частині ніким не оскаржується.

Відповідно до положень статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.