Справа № 280/2632/21
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 280/2632/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2021 ( суддя першої інстанції Сацький Р.В.) в адміністративній справі №280/2632/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізького обласного прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізького обласного прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, в якому просив:

визнати протиправними дії Запорізької обласної прокуратури щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.03.2020 по 26.03.2021 на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012;

визнати протиправними дії Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26.03.2020 по 26.03.2021 включно відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру провести розрахунок заробітної плати прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 по 26.03.2021 виходячи з розміру посадового окладу у вигляді 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного календарного року в тому числі з урахуванням всіх надбавок, премій та обов`язкових виплат, які визначені у статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 26.03.2020 № 1-223/2018 щодо неконституційності пункту 26 розділу 6 «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України;

зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати попередньо розраховану заробітну плату прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_1 за період з 26.03.2020 по 26.03.2021 виходячи з розміру посадового окладу у вигляді 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного календарного року в тому числі з урахуванням всіх надбавок, премій та обов`язкових виплат, які визначені у статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 26.03.2020 № 1-223/2018 щодо неконституційності пункту 26 розділу 6 «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України;

зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру виплатити прокурору Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_1 неотриману частину заробітної плати, а саме різницю між нарахованою заробітною платою за період з 26.03.2020 по 26.03.2021 виходячи з розміру посадового окладу у вигляді 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня відповідного календарного року в тому числі з урахуванням всіх надбавок, премій та обов`язкових виплат, які визначені у статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 26.03.2020 № 1- 223/2018 щодо неконституційності пункту 26 розділу 6 «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, та фактично здійсненими за вказаний вище період виплатами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012;

у разі задоволення позову - звернути його до негайного виконання.

Позиція викладених вимог обґрунтована тим, що він працював в органах прокуратури Запорізької області з 08 жовтня 2019 року до 26 березня 2021.

В період з 26 жовтня 2014 року по 31 грудня 2016 року ч. 3 ст. 81 Закону України Про прокуратуру встановлювала, що посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно:з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат;з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат;з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат. Законом України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин № 79-УІІІ від 28 грудня 2014 року (дата набрання чинності - 01 січня 2015 року) було внесено зміни до п. 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про прокуратуру та установлено, що стаття 81 Закону України Про прокуратуру застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Рішенням Конституційного Суду України № 6-р/2020 від 26 березня 2020 року у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України, окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру № 1697-УІІ від 14 жовтня 2014 року зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Так, питання оплати праці прокурорів місцевих прокуратур в тому числі ОСОБА_2 у вказаний період було врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури від 31.05.2012 з відповідними змінами та доповненнями (останні зміни від 26.02.2020). Відповідно до вказаної постанови, затверджено схеми посадових окладів прокурорів місцевої прокуратури згідно з додатком 7, який складав починаючи з - 5660 гривень. Так, у 2020 році на виконання Постанови КМУ № 505, Запорізькою обласною прокуратурою, позивачу за результатами роботи на посаді прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 було виплачено заробітну плату у розмірі 306 тисяч 847 гривень та 25 копійок, з них оклад - 56682,54 гривні, місячна премія - 78499,33 гривні, премії до свята - 42744,32 гривні, надбавка за виконання особливо важливої роботи - 39249,66 гривень, надбавка за вислугу років у розмірі 8733,56 гривень, матеріальна допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань у розмірі 18868,52 грн кожну та інші платежі пов`язані з перебуванням на лікарняному у відрядженні тощо. Аналогічно у 2021 році, Запорізькою обласною прокуратурою, позивачу за результатами роботи на посаді прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 було виплачену заробітну плату у розмірі 53 тисячі 111 гривень та 20 копійок, з яких оклад - 15076,00 грн, місячна премія 14499,06 грн, надбавка за виконання особливо важливої роботи - 10673,93 грн, вислуга років - 2713,71 грн, та інші платежі, визначені постановою КМУ № 505.Позивач стверджує, що, відповідно до стаття 81 Закону України Про прокуратуру в редакції від 01.01.2019 посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури з 1 січня 2017 року становить 12 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.Таким чином, діями Запорізької обласної прокуратури в період з 26.03.2020 по 26.03.2021 порушено право власності ОСОБА_2 на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої ч. 3 ст. 81 Закону України Про прокуратуру, ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З наведених підстав позивач звернулась до суду із даним позовом.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року у задоволені позову відмовлено.

З апеляційною скаргою звернувся позивач, в якій з підстав викладених у позові, просить рішення суду першої інстанції скасувати посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Під час апеляційного перегляду справи встановлено, ОСОБА_1 з 08 жовтня 2019 року, наказом Генерального прокурора України № 277К від 04.10.2019 призначений на посаду прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області.

Відповідно до наказу керівника Запорізької обласної прокуратури № 454К від 24.03.2021 позивача звільнено з 26 березня 2021 року з посади прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі ст. 11, п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» та п.п. 2, п. 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Не погоджуючись із діями відповідачів щодо нарахування заробітної плати всупереч ст. 81 Закону України «Про прокуратуру» розмірі з 26.03.2020 по день звільнення, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції погодився з позицією відповідачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо доводів про відсутність у апелянта права у спірний період з 26.03.2020 року на заробітну плату з урахуванням посадового окладу згідно ст. 81 Закону України Про прокуратуру, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами адміністративної справи підтверджується, що у спірний період посадовий оклад апелянта становив 5 660,00 грн.

Апелянту у спірний період нараховувалась заробітна плата, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного постановою КМУ від 31.05.2012 №505 Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури, тобто, з урахуванням положень Закону України Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин від 28.12.2014 № 79-VIII, у розмірі, встановленому Законом.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 81 Закону №1697 посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Між тим, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 року у справі №6-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 №1697 зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі №6-р/2020 визначено, що положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України Про прокуратуру від 14.10.2014 №1697 зі змінами втратили чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України, тобто, з 26.03.2020.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Законом №113, який набрав чинності 25.09.2019 року, запроваджено реформування системи органів прокуратури.

Так, у частині 1 статті 7 Закону України від 14.10.2014 року №1697 Про прокуратуру слова регіональні та місцеві замінено відповідно на обласні та окружні, а пункт 4 цієї частини 1 та статті стосовно військових прокуратур в системі органів прокуратури виключено.

Отже, статтею 15 Закону №1697 зазначено виключний перелік посад в обласних та окружних прокуратурах (в редакції Закону №113).

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону №113 за прокурорами та керівниками регіональних і місцевих прокуратур зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до обласної чи окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників регіональних прокуратур та місцевих прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (постанова Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» (зі змінами)).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що Конституційний Суд України у рішенні від 3 жовтня 2001 року № 12-рп/2001 зазначив, що стале забезпечення фінансування, зокрема, органів прокуратури, робота якої тісно пов`язана з діяльністю судів, є однією з конституційних гарантій реалізації прав і свобод громадян, їх судового захисту (абзац п`ятий пункту 4 мотивувальної частини). Потреба у належному матеріальному забезпеченні прокурорів випливає з характеру покладених на них службових обов`язків у зв`язку з виконанням ними функцій держави, є гарантією незалежності їх діяльності у ефективному судовому захисті прав громадян.

У Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя, ухваленій на її 724-му засіданні 6 жовтня 2000 року, № Rec (2000)19 зазначено, що «у країнах, у яких прокуратура є незалежною від уряду, держава має вжити ефективних заходів для того, щоб гарантувати закріплення в законі суті й обсягу незалежності прокуратури» (пункт 14).

Отже, незалежність прокурорів не є прерогативою або наданим привілеєм, а є гарантією справедливого, неупередженого та ефективного здійснення ними своїх повноважень (своєї діяльності).

Згідно Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).

Виключно законами України визначаються, зокрема, організація і діяльність прокуратури (пункт 14 частини першої статті 92, частина друга статті 131-1 Основного Закону України). Оскільки норми Основного Закону України, якими передбачено перелік питань, що регулюються виключно законами України, мають імперативний характер, то всі рішення мають бути ухвалені у формі закону.

Закон №1697, із змінами, як передбачено у його преамбулі, визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Однією із засад, на яких ґрунтується діяльність прокуратури, визначено незалежність прокурорів, що передбачає існування гарантій від незаконного політичного, матеріального чи іншого впливу на прокурора щодо прийняття ним рішень при виконанні службових обов`язків (пункт 5 статті 3 Закону).

Згідно приписів ч. 1 ст. 16 Закону №1697, незалежність прокурора забезпечується, зокрема, забороною незаконного впливу, тиску чи втручання у здійснення повноважень прокурора (пункт 3); установленим законом порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності прокуратури (пункт 4); належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора (пункт 5).

Здійснюючи функції прокуратури, прокурор керується у своїй діяльності лише Конституцією та законами України (частина друга статті 16 Закону). Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, інші державні органи, їх посадові та службові особи, а також фізичні та юридичні особи і їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність прокурора та утримуватися від здійснення у будь-якій формі впливу на прокурора з метою перешкоджання виконанню службових обов`язків або прийняття ним незаконного рішення (абзац перший частини п`ятої статті 16 Закону).

Статтею 87 Закону №1697 встановлено особливості забезпечення функціонування прокуратури, які полягають у тому, що держава забезпечує фінансування та належні умови функціонування прокуратури і діяльності прокурорів; забезпечення функціонування системи прокуратури передбачає: визначення у Державному бюджеті України видатків на фінансування прокуратури не нижче рівня, що забезпечує можливість повного і незалежного здійснення нею повноважень відповідно до закону; законодавче гарантування повного і своєчасного фінансування прокуратури; гарантування достатнього рівня соціального забезпечення прокурорів.

Нормою ст. 89 Закону №1697 визначено засади фінансування прокуратури: фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законодавством, у тому числі у випадках, передбачених міжнародними договорами України або проектами міжнародної технічної допомоги, зареєстрованими в установленому порядку; функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Офісом Генерального прокурора.

Відповідно до статті 90 Закону №1697, фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Колегія суддів вважає, що однією з необхідних передумов незалежної діяльності прокуратури, неупередженого, об`єктивного, безстороннього виконання прокурорами своїх функцій є заходи щодо їх юридичного захисту, належного рівня матеріального та соціального забезпечення прокурорів, які мають бути гарантовані таким чином, щоб не допустити тиску, що може спричинити вплив на прийняті ними рішення. Це може бути реалізовано лише шляхом визначення відповідним законом України належних умов для функціонування прокуратури та системи фінансування, у тому числі регулювання заробітної плати прокурора для забезпечення неупередженості при реалізації встановлених Конституцією та законами України повноважень.

Таким чином, заробітна плата прокурорів, як елемент організації та порядку діяльності прокуратури в розумінні статті 131-1 Основного Закону України, має визначатися виключно законом, а тому положення абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113, в частині, що «На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури», є таким, що суперечить частині другій статті 131-1 Основного Закону України.

Насамперед, вимоги пункту 3 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» передбачають, що до дня початку роботи обласних прокуратур, окружних прокуратур, їх повноваження здійснюють відповідно регіональні прокуратури, місцеві прокуратури, однак такий підхід стосовно прокурорів регіональних та місцевих прокуратур є дискримінаційним та порушує права прокурорів на забезпечення належних умов праці, створює передумови для посягань на їх незалежність, а також порушує положення ст. 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Разом з тим, відмова виплачувати грошове забезпечення у розмірі, встановленому ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», призводить до того, що за аналогічну діяльність, передбачену Законом України «Про прокуратуру», апелянт отримував заробітну плату, яка суттєво відрізняється за своїм розміром та структурою.

Таким чином, колегія суддів вважає, що припис абзацу третього пункту 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113, «На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури», який застосовано відносно позивача, не відповідає сукупності приписів частини 1 та 2 статті 24 Основного Закону і частини 2 статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині наявності у позивача права на перерахунок заробітної плати за спірний період, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного ст. 81 Закону України «Про прокуратуру», не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що факт проходження прокурором атестації, запровадженої Законом України №113-ІХ жодним чином не впливає на порядок визначення розміру його посадового окладу, який встановлено статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

Жодних застережень щодо цього Рішення Конституційного Суду України №6-р/2020 не містить, натомість стосується розміру заробітної плати усіх прокурорів.

У даному випадку критерієм для виплати заробітної плати у більшому розмірі не може бути проходження атестації, оскільки виконувана робота є однаковою та в одній і тій же установі, яка лише змінила назву. При реформуванні органів прокуратури наслідком проходження атестації є те, що особа продовжує працювати, а не проходження звільнення.

Таким чином, поки особа не звільнена в установленому законом порядку оплата праці за одну і ту ж виконувану роботу повинна бути однаковою як для осіб які пройшли атестацію так і для осіб, які очікують на її проходження та результати.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Обґрунтувавши підстави щодо задоволених вимог, інші вимоги є тотожніми.

За п.4 ч. 1ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16.09.2021 в адміністративній справі №280/2632/21 скасувати.

У справі прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Запорізького обласного прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Офісу Запорізької обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 заробітної плати з 26 березня 2020 року до 26 березня 2021 року у відповідності до статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру".

Зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за період з 26 березня 2020 року до 26 березня 2021 року у розмірі, визначеному статтею 81 Закону України "Про прокуратуру" та за вирахуванням вже виплачених коштів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 лютого 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва