Справа № 640/14653/19
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві), у подальшому заміненого на правонаступника - Головне управління ДПС у м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 17.05.2019 №Ф-636-17.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що скаргу ОСОБА_1 на спірний у цій справі індивідуальний акт розглянуто ДФС України у межах встановлених строків, а включення до оскаржуваної вимоги недоїмки за попередні періоди відповідає вимогам чинного законодавства та не свідчить про подвійне притягнення особи до відповідальності, адже вимоги про сплату боргу (недоїмки) пред`являються до органів державної виконавчої служби з урахуванням погашених сум.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано, що всупереч вимог Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» скаргу ОСОБА_1 було розглянуто ДФС України поза межами 30-денного строку. Крім того, підкреслює, що судом не було надано належної оцінки доводам Позивача про подвійне притягнення останнього до відповідальності оскаржуваною вимогою.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.12.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 18.01.2022.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 05.10.2020, перебував на обліку у ГУ ДПС у м. Києві (ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДПС у м. Києві); вид діяльності: 69.10 Діяльність у сфері права.

18.06.2013 Позивач узятий на облік платника податків у контролюючих органах як фізична особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність - арбітражний керуючий, що підтверджується довідкою (Форма №34-ОПП) від 18.04.2018 №003 (а.с. 8-9).

Матеріали справи свідчать, що 10.06.2019 ОСОБА_1 отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у м. Києві від 17.05.2019 №Ф-636-17, якою повідомлялося про наявність станом на 30.04.2019 боргу у розмірі 43 636,25 грн (а.с. 10-12).

Не погоджуючись із згаданим індивідуальним актом, ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку в адміністративному порядку подано скаргу, в якій він просив скасувати указану вимогу (а.с. 13-15).

Разом з тим, рішенням ДФС України від 19.07.2019 №34347/6/99-99-11-09-02-15 скаргу Позивача залишено без задоволення, а спірну вимогу - без змін (а.с. 16-20).

На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції, здійснивши системний аналіз приписів ст. 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), а також Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі - Інструкція №449), прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки скарга на спірну вимогу розглянута у межах встановлених Законом строків, а до оскаржуваної вимоги правомірно включені суми недоїмки за періоди, які охоплювалися попередніми вимогами.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на таке.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно ч. 8 ст. 9 Закону платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

За своєю правовою природою недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).

За правилами ч. 4 ст. 25 Закону орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.

Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці дев`ятому цієї частини, орган доходів і зборів також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.

Приписи ч. 5 ст. 25 Закону визначають, що вимога органу доходів і зборів про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів, визначає Інструкція №449.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції передбачено, що у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити у звітності, що подається платником до органів доходів і зборів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції у порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

За правилами п. 3 розд. VI Інструкції органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Сума боргу у вимозі проставляється у гривнях з двома десятковими знаками.

Відповідно до п. 4 розд. VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Орган доходів і зборів веде реєстр виданих вимог про сплату боргу (недоїмки) за формою згідно з додатком 8 до цієї Інструкції.

При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: 1 частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), 2 частина - порядковий номер, 3 частина - літера «У» (узгоджена вимога).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

Зі змісту наведених положень чинного законодавства випливає, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується органами доходів і зборів, зокрема, на підставі облікових даних з інформаційних систем на суму боргу, що перевищує 10 гривень. При цьому, до повного погашення суми боргу порядковий номер такої вимоги не може бути змінений.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, факт обліку за ОСОБА_1 боргу (недоїмки) з єдиного внеску за період до 30.04.2019 підтверджується інтегрованою карткою платника (а.с. 39). У зв`язку з тим, що станом на цю дату сума недоїмки із сплати єдиного внеску збільшилася до 43 636,25 грн, ГУ ДФС у м. Києві на виконання вимог Закону та Інструкції було складено та направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17.05.2019 №Ф-636-17 на згадану суму. При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що порядковий номер оскаржуваної вимоги - 636 - залишився незмінним. Викладене, у свою чергу, свідчить, що спірна у цій справі вимога про сплату боргу (недоїмки) обґрунтовано у відповідності до положень п. 3 розд. VI Інструкції сформована Відповідачем під одним порядковим номером до повного погашення сум боргу.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що за правилами п. 7 розд. VI Інструкції якщо протягом наступного базового звітного періоду сума боргу (недоїмки) платника зросла, то після проходження відповідної процедури узгодження та оскарження вимога про сплату боргу (недоїмки) подається до органу державної виконавчої служби або до органу Казначейства тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

Таким чином, чинне законодавство наділяє орган доходів і зборів правом на формування вимоги про сплату боргу (недоїмки) у випадку збільшення суми боргу (недоїмки) платника із включенням до неї усього періоду виникнення такої недоїмки та всіх попередньо нарахованих сум. Разом з тим, уповноваживши суб`єкт владних повноважень на вчинення таких дій, законодавець у п. 7 розд. VI Інструкції виклав застереження, за яким у випадку формування нової вимоги про сплату боргу (недоїмки) у випадку зростання суми боргу (недоїмки) платника та після проходження процедури узгодження і оскарження така вимога подається до органу державної виконавчої служби тільки на суму зростання боргу (недоїмки).

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що включення до оскаржуваної вимоги від 17.05.2019 №Ф-636-17 суми недоїмки зі сплату єдиного внеску, які були указані у попередніх вимогах з таким самим порядковим номером, відповідає приписам Інструкції та не містить ознак протиправності, позаяк у примусовому порядку така вимога підлягає виконанню виключно у межах суми зростання боргу (недоїмки), на чому вірно наголосив суд першої інстанції.

Разом з тим, Окружний адміністративний суд міста Києва, відмовляючи у задоволенні позову, помилково не врахував такого.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 скаргу на спірну у цій справі вимогу про сплату боргу (недоїмки) направлено до ДФС України засобами поштового зв`язку 14.06.2019 та отримано органом оскарження 18.06.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №973 (а.с. 15). При цьому, до згаданої скарги на виконання вимог ст. 25 Закону було додано копію повідомлення ГУ ДФС у м. Києві про адміністративне оскарження спірної вимоги, що Відповідачем у відзиві на позов не спростовувалося.

Отже, відлік передбаченого ч. 4 ст. 25 Закону тридцятиденного строку для прийняття рішення за наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 розпочався 19.06.2019 та, як вірно підкреслив Апелянт, цей строк закінчився 18.07.2019.

При цьому судова колегія не погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що скарга Позивача надійшла до контролюючого органу 19.06.2019, оскільки згадані вище норми Закону пов`язують відлік тридцятиденного строку з моментом отримання скарги органом оскарження, а не з датою її реєстрації у діловодстві такого органу.

У розрізі викладеного суд апеляційної інстанції вважає за доцільне звернути увагу на постанову Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №640/11601/19, в якій останній підкреслив, що дата реєстрації оскаржуваного рішення, як вхідної кореспонденції відповідача, не є датою, з якою пов`язаний відлік строку звернення до суду апеляційної інстанції чи строку права на поновлення строку апеляційного оскарження.

Як було встановлено раніше, рішення ДФС України №34347/6/99-99-11-03-02-15 про результати розгляду скарги, яке направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 19.07.2019, також датоване 19.07.2019. Викладене, на переконання судової колегії, свідчить про те, що воно прийняте поза межами встановленого ч. 4 ст. 25 Закону граничного тридцятиденного строку.

У постанові від 18.11.2020 у справі №340/677/19 Верховний Суд підкреслив, що юридичним наслідком порушення контролюючим органом строку розгляду скарги, тобто ненаправлення впродовж визначених Законом строків платнику податків вмотивованого рішення за результатами розгляду скарги, є визнання скарги такою, що повністю задоволена на користь платника податків з наступного за днем закінчення зазначених строків дня. У свою чергу, визнання скарги повністю задоволеною означає, що оскаржене рішення контролюючого органу з цього часу припинило регулюючу дію та не створює для платника податків юридичного обов`язку.

Оскільки матеріали справи свідчать, що скаргу ОСОБА_1 було отримано ДФС України 18.06.2019, а рішення за результатами її розгляду було прийнято і направлено скаржнику 19.07.2019, то колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням норм ч. 4 ст. 25 Закону скарга платника податків вважається задоволеною, а оскаржувана вимога скасованою, що у свою чергу, свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Аналогічний за змістом висновок випливає й із змісту постанови Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 820/10523/15.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище наявність правових підстав для скасування оскаржуваної вимоги, судова колегія приходить до висновку про передчасність твердження Окружного адміністративного суду міста Києва про необґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при прийнятті рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві на користь ОСОБА_1 витрат, пов`язаних із сплатою судового збору, в сумі 1 921,00 грн, з яких 768,40 грн за подання позовної заяви та 1 152,60 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати прийняту Головним управлінням ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 17 травня 2019 року №Ф-636-17.

Стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 16 лютого 2022 року.