Справа № 360/7656/21
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

16 лютого 2022 рокуСєвєродонецькСправа № 360/7656/21

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Пляшкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом адвоката Кладка Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 30 листопада 2021 року надійшов адміністративний позов адвоката Кладка Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУПФУ в Луганській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУПФУ в Одеській області) з такими вимогами:

визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 31 травня 2021 року про відмову в призначенні позивачу пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30 квітня 2021 року про відмову в призначенні позивачу пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 23 квітня 2021 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській зарахувати позивачу до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи: в шахті ім. 26 з`їзду КПСС в/о «Краснодонвугілля» з 04.07.1988 по 11.04.1993; в шахті «Таловська» в/о «Краснодонвугілля» з 04.05.1995 по 23.05.1997.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 23 квітня 2021 року звернувся із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах до Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі Біловодське ОУПФУ Луганської області) про призначення пенсії на пільгових умовах за списком № 1 відповідно вимог до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV. Рішенням Біловодського ОУПФУ Луганської області від 31 травня 2021 року відмовлено в призначенні позивачу пенсії. Також за наслідками розгляду заяви позивача від 23 квітня 2021 року ГУПФУ в Одеській області прийнято рішення від 30 квітня 2021 року № 1500-0307-9/55375 про відмову в призначенні пенсії. Мотивами для відмови в призначенні пенсії вказана відсутність необхідного загального та пільгового стажу. Так, до страхового стажу не зараховані періоди з 14.02.1992 по 11.04.1993 - відсутня дата наказу на звільнення, з 04.05.1995 по 23.05.1997 відсутня дата наказу на прийняття на роботу; до пільгового стажу не зараховані періоди з 04.07.1988 по 11.04.1993 та з 04.05.1995 по 23.05.1997.

З рішеннями про відмову в призначенні пенсії позивач не згоден, оскільки записи в трудовій книжці позивача містять всю необхідну інформацію про роботу позивача у спірному періоді, дати прийняття та звільнення з роботи. Окремі недоліки, допущені роботодавцем в оформлені трудової книжки, не можуть позбавляти позивача права на призначення пенсії, оскільки згідно з чинним законодавством відповідальність за правильність ведення трудових книжок покладається саме на роботодавця, а не працівника.

Крім того, позивач вказує, що на підтвердження пільгового характеру роботи у спірному періоді ним надано копії наказів та довідок, отримані на підприємстві, розташованому на тимчасово окупованій території України, які також мають враховуватися при прийнятті рішення про призначення пенсії.

Підсумовуючи викладене, позивач вважає, що за всіма вимогами Закону № 1058-ІV у нього вже виникло право на пенсію за віком на пільгових умовах, а відповідачі безпідставно позбавляють його цього права.

Ухвалою від 06 грудня 2021 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 39-40).

Ухвалою від 20 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. спр. 43-44).

Від ГУПФУ в Луганській області 11 січня 2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 50-53).

ОСОБА_1 23 квітня 2021 року звернувся до Біловодського ОУПФУ Луганської області із заявою про призначення пенсії за віком за нормами пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV. Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії, визначено ГУПФУ в Одеській області, яким за наслідками розгляду заяви позивача прийнято рішення від 30 квітня 2021 року № 1500-0307-9/55375 про відмову у призначені пенсії. Біловодським ОУПФУ Луганської області надано позивачу лише детальне роз`яснення причин відмови в призначенні пенсії.

Так за результатами розгляду заяви та доданих до неї документів встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 16 років 04 місяці 27 днів, пільговий стаж складає 05 років 03 місяці 20 днів.

До пільгового стажу ОСОБА_1 не зараховано період з 04.07.1988 по 11.04.1993 на шахті імені 26 з`їзду КПРС в/о «Краснодонвугілля» у зв`язку з неможливістю визначити за наданими документами, зокрема, трудовою книжкою, постійну зайнятість протягом повного робочого дня на підземних роботах, а саме: відсутня інформація про відволікання від роботи (перебування у відпустках без збереження заробітної плати, в учбових відпустках, участь у страйках, переведення на роботу з неповним робочим днем чи на інші роботи).

До страхового стажу позивача не враховано період з 14.02.1991 по 11.04.1993 на шахті імені 26 з`їзду КПРС в/о «Краснодонвугілля» у зв`язку з відсутністю повної інформації запису про звільнення з роботи.

До пільгового та страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано період роботи з 04.05.1995 по 23.05.1997 на шахті «Талівська» в/о «Краснодонвугілля» у зв`язку з тим, що в наказі про прийняття на роботу відсутня дата наказу про прийняття на роботу, що є порушенням пункту 2.4 Інструкції про ведення трудових книжок працівників.

Також відповідач зауважує, що відомості про проведення атестації робочого місця та пільгові довідки відповідно до пункту 20 Порядку № 637 щодо вищевказаних періодів роботи позивачем додатково не надавались.

Від ГУПФУ в Одеській області 17 січня 2022 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 105-107).

Відповідач зауважує, що позивач з усіма заявами звертався та перебуває на обліку в ГУПФУ в Луганській області, тому будь-які зобов`язання покладенні на ГУПФУ в Одеській області стосовно зарахування стажу роботи ОСОБА_1 для останнього не несуть жодних юридичних наслідків. Обов`язок по призначенню, нарахуванню та виплаті пенсії ОСОБА_1 покладено на ГУПФУ в Луганській області, яке є єдиним органом, на який покладено дані функції з нарахування, призначення, перерахунку, обчислення та виплати пенсій.

Повідомлено, що ОСОБА_1 23 квітня 2021 року звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV.

За результатами автоматизованого перерозподілу заяв на призначення пенсії ГУПФУ в Одеській області розглянуло заяву позивача від 23 квітня 2021 року та рішенням від 30 квітня 2021 року № 1500-0307-9/55375 відмовило ОСОБА_1 в призначені пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до підпункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV відповідно до списку № 1 у зв`язку з відсутністю належним чином підтвердженого необхідного пільгового та страхового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідач вказує про відсутність підстав в підтвердженні періоду роботи з 14.02.1992 по 11.04.1993, оскільки відсутня дата наказу при звільненні з роботи, та період з 04.05.1995 по 23.05.1997, оскільки відсутня дата наказу на прийняття на роботу. В такому разі необхідна уточнююча довідка про періоди роботи, видана у відповідності до Порядку № 637. До пільгового стажу відсутні підстави зарахувати період з 04.07.1988 по 11.04.1993 та з 04.05.1995 по 23.05.1997, оскільки відсутні документи, які підтверджують виконання робіт протягом повного робочого дня, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах. ГУПФУ в Одеській області встановлено, що у первинних документах відсутні відомості щодо специфічних доплат та виплат, які надаються працівникам за виконання робіт у важких умовах праці. Саме такі відомості свідчать про факт безпосередньої зайнятості працівника в умовах виконання робіт, що дають право на призначення пільгової пенсії. За таких умов, трудова книжка позивача не дає можливості точно встановити факт його виконання робіт, що передбачені відповідним списком № 1.

ГУПФУ в Одеській області всебічно і повно з`ясовані всі фактичні обставини справи. Документи про атестацію робочих місць, табелі обліку робочого часу, наряди на видачу спецодягу, наряди на виконання робіт, відомості щодо додаткових виплат за шкідливі умови праці тощо відсутні, за таких обставин відсутні повноваження в підтвердженні спеціального стажу періодів роботи з 04.07.1988 по 11.04.1993 та з 04.05.1995 по 23.05.1997.

Довідки Державного унітарного підприємства Луганської Народної Республіки про стаж, видані на ОСОБА_1 , не відповідають нормам Порядку № 22-1 і не дають підстави для зарахування даного періоду до розрахунку стажу роботи, оскільки завірені печаткою Російської Федерації, є недійсними та не створюють правових наслідків для відповідача, тобто не є допустимими доказами по справі у розумінні статей 77, 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 КАС України, суд встановив таке.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Біловодського ОУПФУ Луганської області із заявою від 23 квітня 2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV, разом з якою згідно з розпискою-повідомленням, зокрема надав: військовий квиток НОМЕР_2 , довідку про заробітну плату від 23.04.2021, трудову книжку серії НОМЕР_3 , дублікат трудової книжки серії НОМЕР_4 , дублікат трудової книжки серії НОМЕР_5 (арк. спр. 54-56, 63-101).

Згідно з розрахунком стажу для призначення пенсії, страховий стаж позивача складає 16 років 04 місяці 27 днів, у тому числі підземні роботи за списком № 1 05 років 00 місяців 00 днів, до страхового стажу зараховані такі періоди: з 06.09.1985 по 19.11.1985, з 09.01.1986 по 13.05.1986, з 17.05.1986 по 27.05.1988 (строкова військова служба), з 04.07.1988 по 13.02.1991, з 25.08.1999 по 23.10.1999, з 10.08.2000 по 22.12.2000 (список № 1), з 23.12.2000 по 01.12.2001 (список № 1), з 01.03.2005 по 19.05.2005 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.10.2005 по 05.12.2005 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.01.2006 по 14.05.2006 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.04.2007 по 13.04.2007 (список № 1), з 01.08.2007 по 10.09.2007 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.10.2007 по 25.10.2007 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.01.2008 по 27.01.2008 (список № 1), з 01.05.2009 по 06.07.2009 (список № 1), з 01.06.2010 по 30.06.2010 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 24.11.2010 по 29.01.2011 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 25.07.2012 по 12.09.2012 (список № 1), з 02.01.2013 по 07.02.2013 (список № 1), з 05.04.2013 по 10.06.2013 (список № 1), з 01.11.2013 по 03.03.2014 (список № 1), з 02.10.2014 по 07.01.2015 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.02.2015 по 18.02.2015 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.03.2015 по 23.03.2015 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.04.2015 по 19.04.2015 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.05.2015 по 10.06.2015 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.07.2015 по 29.09.2015 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.10.2015 по 07.10.2015 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.01.2016 по 29.01.2016 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.02.2016 по 21.02.2016 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.03.2016 по 21.03.2016 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.04.2016 по 21.04.2016 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.05.2016 по 23.05.2016 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.06.2016 по 21.07.2016 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.08.2016 по 25.08.2016 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.09.2016 по 25.09.2016 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.10.2016 по 19.11.2016 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.12.2016 по 14.12.2016 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.01.2017 по 29.01.2017 (стаття 14, постанова 202, не підземні), з 01.02.2017 по 20.02.2017 (стаття 14, постанова 202, не підземні) (арк. спр. 58-59).

Рішенням від 30 квітня 2021 року № 1500-0307-9/55375 ГУПФУ в Одеській області відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV (арк. спр. 102-103).

У рішенні вказано, що пенсійний вік, визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закон № 1058-ІV становить 50 років, вік заявника 55 років; необхідний страховий стаж, визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV становить не менше 23 років 06 місяців, страховий стаж особи становить 11 років 04 місяці 27 днів, з урахуванням кратності та додаткові роки (список № 1) 16 років 04 місяці 27 днів; необхідний пільговий стаж за списком № 1, визначений пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV становить 05 років, пільговий стаж особи 05 років 00 місяців 00 днів, зниження пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV на 5 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: з 14.02.1992 по 11.04.1993, оскільки відсутня дата наказу на звільненні; з 04.05.1995 по 23.05.1997, оскільки відсутня дата наказу на прийнятті на роботу. Для зарахування цих періодів необхідно надати уточнюючу довідку про періоди роботи, видану підприємством на якому особа працювала, на підставі первинних документів за час виконання роботи. До пільгового стажу не зараховано період з 04.07.1988 по 11.04.1993 та з 04.05.1995 по 23.05.1997, оскільки не підтверджено роботу в особливо шкідливих і особливо важких умовах праці протягом повного робочого дня. Для зарахування цього періоду потрібно надати уточнюючу довідку про пільговий стаж згідно з Порядком № 637.

Біловодським ОУПФУ Луганської області рішенням від 31 травня 2021 року продубльовано рішення ГУПФУ в Одеській області від 30 квітня 2021 року № 1500-0307-9/55375 (арк. спр. 25-26).

Дослідженням трудової книжки від 11 вересня 1985 року серії НОМЕР_3 встановлено наявність таких записів щодо спірних періодів роботи позивача:

Шахта ім. 26 з`їзду КПРС в/о «Краснодонвугілля»

з 04.07.1988 (наказ від 04.07.1988 № 302) по 11.04.1993 (наказ б/д № 100) (записи № № 8-15) - прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем під землею, в період з 11.07.1988 по 28.09.1988 навчався на курсах машиністів підземних установок в начальному комбінаті в/о «Краснодонвугілля» (свідоцтво від 28.09.1988 № 445), з 30.09.1988 переоформлений машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем на підземній роботі (перевідна від 30.09.1988 № 258), 22.11.1988 переоформлений учнем гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем на підземній роботі (перевідна від 21.11.1988 № 300), з 26.10.1988 по 11.01.1989 навчався на курсах гірників з ремонту гірничих виробок в начальному комбінаті в/о «Краснодонвугілля» (свідоцтво № 4470), з 12.01.1989 переоформлений гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем на підземній роботі (перевідна від 12.01.1989 № 13), з 13.02.1991 переоформлений підземним гірником очисного вибою з повним робочим днем на підземній роботі (наказ від 07.02.1991 № 43);

Шахта «Талівська» в/о «Краснодонвугілля»

з 04.05.1995 (наказ б/д № 117) по 23.05.1997 (наказ від 23.05.1997 № 204) (записи № № 17-18) прийнятий підземним гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем на підземній роботі (арк. спр. 10-13).

Дослідженням дубліката трудової книжки від 23 березня 2009 року серії НОМЕР_4 встановлено наявність таких записів щодо спірних періодів роботи позивача:

Шахтоуправління ім. 50-річчя СРСР ЗАТ «Краснодонвугілля» блок «Талівський»

з 04.07.1988 (наказ від 04.07.1988 № 302) по 11.04.1993 (наказ від 11.04.1993 № 100) (записи № № 3-8) - прийнятий учнем гірника підземного з повним робочим днем в шахті, з 30.09.1988 переведений машиністом підземних установок 3 розряду з повним робочим днем в шахті (наказ від 30.09.1988 № 258), 22.11.1988 переведений учнем гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем в шахті (наказ від 21.11.1988 № 300), з 12.01.1989 переведений гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем в шахті (наказ від 12.01.1989 № 13), з 13.02.1991 переведений підземним гірником очисного вибою з повним робочим днем в шахті (наказ від 07.02.1991 № 43);

з 04.05.1995 (наказ б/д № 117) по 23.05.1997 (наказ від 23.05.1997 № 204) (записи № № 9-11) прийнятий підземним гірником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем в шахті, робоче місце атестовано за умовами праці та підтверджено право за списком № 1 (наказ від 17.05.1995 № 229б) (арк. спр. 14-17).

На підтвердження дати прийому ОСОБА_1 на Шахту «Талівська» в/о «Краснодонвугілля» позивачем в матеріали справи надано копію наказу (розпорядження) від 04 травня 1995 року № 117 (арк. спр. 23).

На підтвердження пільгового характеру роботи позивачем в матеріали справи надано довідку ЛТК «Востокуголь» ДУП ЛНР від 29.07.2021 № 5173, згідно з якою ОСОБА_1 працював на Шахті «Талівська» в/о «Краснодонвугілля» за період з 04.05.1995 (наказ від 04.05.1995 № 117) по 23.05.1997 (запис № 204 в травні 1997 року в журналі обліку звільнень за 1997-1999 роки, сторінка 16) виконував з повним робочим днем на підземних роботах за професією гірник з ремонту гірничих виробок дільниць видобувної № 4 ремонтно-відновлювальних робіт, що передбачена списком 1 розділом 1 підрозділом 1010100а постанови КМУ від 11.03.1994 № 162. Підстави для видачі: особова картка ф. Т-2, особові рахунки по заробітній платі за 1995-1997 роки, табелі обліку робочого часу, техпроцес, довідник, характеристика робочого місця. Додаткові відомості: наказ про звільнення не зберігся внаслідок пожежі, 1995: травень 2 дні техніка безпеки, червень з 06 по 09 відсутні виходи та оплата, вересень 5 днів відсутні виходи та оплата, жовтень 1 день простій, 1996: лютий з 01 по 22 відсутні виходи та оплата, квітень 4 дні відсутні виходи, травень 2 дні за актом, червень 2 дні відсутні виходи та оплата, з 20.10 по 05.11 відпустка без збереження, грудень з 18 по 31 відпустка без збереження, 1997: березень 5 днів відсутні виходи та оплата, з 21.03 по 01.4 відпустка без збереження (арк. спр. 24).

Проте доказів надання вказаних наказу та довідки до ГУПФУ в Одеській області разом із заявою про призначення пенсії позивачем не надано.

В Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні щодо спірного періоду роботи позивача відомості відсутні.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. […].

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Статтею 44 Закону № 1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Особам, яким призначено пенсію, органи Пенсійного фонду видають пенсійні посвідчення.

Видача пенсійного посвідчення для пенсіонерів здійснюється безоплатно.

Порядок видачі, зразок та форма пенсійного посвідчення затверджуються правлінням Пенсійного фонду.

Відповідно до абзаців першого-другого пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Згідно з абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 20 років 6 місяців у чоловіків і не менше 15 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків і не менше 16 років у жінок;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 22 років у чоловіків і не менше 17 років у жінок;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 23 років у чоловіків і не менше 18 років у жінок;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 23 років 6 місяців у чоловіків і не менше 18 років 6 місяців у жінок;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків і не менше 19 років у жінок;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:

чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи;

жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Частиною першою статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок № 383).

Зазначений Порядок № 383 регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Зазначена постанова набула чинності з 21.08.92. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.92, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації (пункт 4.1 Порядку № 383).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли і трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок № 22-1).

Згідно з пунктом 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, орган, що призначає пенсію, додає довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з пунктом 4.7 розділу ІV «Приймання, оформлення і розгляд документів» Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (абзац перший пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1).

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, оцінка рішенню відповідача на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, надається судом виключно виходячи зі змісту такого рішення.

З вищевикладених правових норм слідує, що позивач має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV за умови досягнення 50 років та за наявності страхового стажу 21 року, з них не менше 10 років на зазначених роботах за списком № 1.

За даними паспорта громадянина України ОСОБА_1 досяг 50 річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто віку, необхідного для призначення пенсії відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV.

Що стосується наявності у позивача необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах страхового стажу, суд зазначає таке.

За розрахунком стажу, здійсненим ГУПФУ в Одеській області, страховий стаж позивача складає 16 років 04 місяці 27 днів, у тому числі стаж за списком № 1 05 років 00 місяців 00 днів.

Як слідує з рішення ГУПФУ в Одеській області від 30 квітня 2021 року № 1500-0307-9/55375 про відмову в призначенні пенсії, до страхового стажу позивача не зараховані періоди з 14.02.1992 по 11.04.1993 та з 04.05.1995 по 23.05.1997 через помилки, допущені в трудовій книжці позивача, та відсутність уточнюючих довідок; до пільгового страхового стажу за списком № 1 не зараховано період роботи позивача з 04.07.1988 по 11.04.1993 та з 04.05.1995 по 23.05.1997 через відсутність довідок, що уточнюють пільговий характер роботи, та доказів проведення атестації робочих місць на відповідність умовам праці.

Щодо відмови ГУПФУ в Одеській області зараховувати до пільгового страхового стажу позивача за списком № 1 підтверджених записами в трудовій книжці періодів роботи, суд зазначає таке.

Як слідує з вищевказаних правових норм, страховий стаж особи за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01 січня 2004 року) обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01 січня 2004 року) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

При цьому, значення трудової книжки, як основного документа, що підтверджує пільговий стаж роботи, встановлено статтею 62 Закону № 1788-ХІІ, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Проте, якщо трудова книжка відсутня або у ній не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 березня 2018 року в справі № 233/2084/17, від 16 травня 2019 року в справі № 161/17658/16-а, від 27 лютого 2020 року в справі № 577/2688/17, від 31 березня 2020 року в справі № 446/656/17, від 21 травня 2020 року в справі № 550/927/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 195/840/17.

Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж - період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, якими можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Крім того, аналіз положень Порядку № 637 свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Більш того, відповідальною особою за правильність та повноту ведення трудових книжок є керівник підприємства, установи, організації або уповноважена ним особа, а не працівник. Тому позивач не може нести відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами (за неповноту вказаної інформації).

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постановах від 06 лютого 2018 року в справі № 677/277/17 та від 13 червня 2018 року в справі № 813/782/17.

Зважаючи на вказані правові позиції Верховного Суду, а також, що записи в трудовій книжці від 11 вересня 1985 року серії НОМЕР_3 та дублікаті трудової книжки від 23 березня 2009 року серії НОМЕР_4 містять інформацію про зайнятість позивача на роботах, віднесених до списку № 1, в період з 04.07.1988 по 11.04.1993 на шахті ім. 26 з`їзду КПРС в/о «Краснодонвугілля» та з 04.05.1995 по 23.05.1997 шахті «Талівська» в/о «Краснодонвугілля», про пільговий характер роботи на підземних роботах в шахті, а також про його зайнятість на вказаних роботах протягом повного робочого дня, суд дійшов висновку, що ГУПФУ в Одеській області безпідставно відмовило в зарахуванні цих періодів роботи позивача до його пільгового страхового стажу за списком № 1 та вимагає підтвердження цього стажу уточнюючими довідками.

Суд також вважає звертає увагу, що дійсно в трудовій книжці позивача від 11 вересня 1985 року серії НОМЕР_3 відсутні дати наказів про звільнення позивача з 11 квітня 1993 року з шахти ім. 26 з`їзду КПРС в/о «Краснодонвугілля» та про прийняття на роботу з 04 травня 1995 року на шахту «Талівська» в/о «Краснодонвугілля».

Однак, у дублікаті трудової книжки від 23 березня 2009 року серії НОМЕР_4 вже наявна інформація про дату наказу №100 про звільнення позивача з роботи в шахті ім. 26 з`їзду КПРС в/о «Краснодонвугілля» - 11 квітня 1993 року. Тобто роботодавцем, який здійснював оформлення дубліката трудової книжки на підставі наявних у нього документів внесено відповідну інформацію.

Крім того, на підтвердження дати наказу про прийняття позивача на роботу в шахту «Талівська» в/о «Краснодонвугілля» позивачем суду надано засвідчену установою з тимчасово окупованої території України копію наказу про прийняття позивача на роботу від 04 травня 1995 року № 117, а також видану цим підприємством уточнюючу довідку від 29 липня 2021 року № 5173, якою також підтверджено, що позивача прийнято на роботу на шахту «Талівська» в/о «Краснодонвугілля» за наказом від 04.05.1995 № 117. Також вказана довідка містить інформацію про пільговий характер роботи позивача в період з 04.05.1995 по 23.05.1997.

Проте ГУПФУ в Одеській області заперечує проти врахування інформації за вказаними доказами, як такими, що є не допустимими.

Суд зважає на те, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді Європейського суду з прав людини, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (пункт 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008, пункт 59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, пункт 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011, пункт 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих установами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Щодо тверджень відповідача про відсутність підтвердження проведення атестації робочих місць на відповідність умовам праці після 21 серпня 1992 року, суд вказує, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а висловлено правову позицію щодо проведення атестації робочих місць і вказано, що непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведения або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Крім того, ГУПФУ в Одеській області при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано, що в дублікаті трудової книжки від 23 березня 2009 року серії НОМЕР_4 наявна інформація про проведення атестації робочого місця позивача за умовами праці та підтверджено право на пільги за списком № 1 за наказом від 17.05.1994 № 229 б (запис № 10).

Отже, судом встановлено, що підтверджений ГУПФУ в Одеській області пільговий страховий стаж за списком № 1, а також період роботи ОСОБА_1 з 04.07.1988 по 11.04.1993 та з 04.05.1995 по 23.05.1997, які також мають зараховуватися до пільгового страхового стажу за списком № 1, сукупно складають пільговий страховий стаж за списком № 1 більше 10 років, що дає позивачу право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV.

Встановлені судом обставини свідчать, що рішення ГУПФУ в Одеській області від 30 квітня 2021 року № 1500-0307-9/55375 не відповідає критеріям правомірного рішення суб`єкта владних повноважень, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Що стосується інших обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд вважає за необхідне зауважити, що у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» зазначено, що суд зобов`язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника. Виходячи з позиції цього суду, що висловлена в пункті 42 рішення «Бендерський проти України», судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

Вказані вимоги зобов`язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку вживати передбачені законом заходи з метою з`ясування всіх обставин у справі, що мають значення для вирішення спору, встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин з метою з`ясування об`єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту, та в достатній мірі висвітлити мотиви прийняття конкретних рішень.

З урахуванням зазначеного суд не надає оцінку іншим доводам сторін, оскільки вищевикладені факти та обставини безумовно свідчать про протиправність прийнятого відповідачем рішення, а інші доводи не мають суттєвого впливу на рішення суду за результатами вирішення цього спору.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною третьою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частиною четвертою цієї статті визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

В рамках адміністративного судочинства:

дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм;

бездіяльність - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у невиконанні ним дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України;

рішення - нормативно-правовий акт або індивідуальний акт (нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування; індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк).

За встановлених в цій справі обставин, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача, який у повній мірі сприятиме їх відновленню, є:

визнання протиправним та скасування прийнятого визначеним засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, яким є ГУПФУ в Одеській області, рішення від 30 квітня 2021 року № 1500-0307-9/55375;

визнання протиправним та скасування рішення Біловодське ОУПФУ Луганської області від 31 травня 2021 року без номера, яким продубльовано рішення ГУПФУ в Одеській області;

зобов`язання ГУПФУ в Одеській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV з 23 квітня 2021 року (дня звернення із відповідною заявою) із зарахуванням до пільгового стажу позивача за списком № 1 періодів роботи з 04.07.1988 по 11.04.1993 на шахті ім. 26 з`їзду КПРС в/о «Краснодонвугілля» та з 04.05.1995 по 23.05.1997 на шахті «Талівська» в/о «Краснодонвугілля».

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Щодо тверджень відповідача, що прийняття рішень про призначення пенсії відноситься до дискреційних повноважень Пенсійного фонду України та його територіальних органів, суд зазначає, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом № 1058-IV.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Щодо тверджень представника ГУПФУ в Одеській області, що належним відповідачем у справі є ГУПФУ в Луганській області, тому саме на цього суб`єкта слід покладати зобов`язання щодо призначення пенсії позивачу, суд зазначає, що згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ Пенсійного фонду України, що призначає пенсію, за заявою позивача від 23 квітня 2021 року - ГУПФУ в Одеській області. Відповідно, скасування рішення, прийнятого ГУПФУ в Одеській області за наслідками розгляду заяви позивача від 23 квітня 2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, обумовлює виникнення за цим органом обов`язку щодо повторного розгляду цієї заяви та прийняття відповідного рішення.

Тому суд вважає, що належним відповідачем за вимогами зобов`язального характеру є саме ГУПФУ в Одеській області.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

Частиною восьмою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем за подання до суду даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн, як за дві вимоги немайнового характеру, пред`явлені до двох відповідачів, що підтверджено квитанціями про сплату від 25 листопада 2021 року (арк. спр. 5, 6).

Зважаючи, що даний спір виник внаслідок прийняття ГУПФУ в Одеській області протиправного рішення, яке протиправно продубльовано Біловодським ОУПФУ Луганської області, правонаступником якого є ГУПФУ в Луганській області, а також, що позов підлягає задоволенню з обранням належного способу захисту порушених прав, суд вважає за необхідне присудити на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів по 908,00 грн з кожного.

Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов адвоката Кладка Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Шевченка, будинок 9, код за ), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65012, місто Одеса, вулиця Канатна, будинок 83, код за ) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 30 квітня 2021 року № 1500-0307-9/55375 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення Біловодського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області від 31 травня 2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 23 квітня 2021 року із зарахуванням до пільгового стажу ОСОБА_1 за списком № 1 періодів роботи з 04.07.1988 по 11.04.1993 та з 04.05.1995 по 23.05.1997.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати по сплаті судового збору в розміні 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судові витрати по сплаті судового збору в розміні 908,00 грн (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова