Справа № 160/12268/19
Суддя: Олефіренко Н.А.
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

10 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 160/12268/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),

суддів: Білак С.В., Шальєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 ( суддя першої інстанції Дєєв М.В.) в адміністративній справі №160/12268/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства ЖИЛСЕРВІС-2 Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до комунального підприємства ЖИЛСЕРВІС -2 Дніпровської міської ради (далі відповідач), в якому просить: визнати протиправними дії Комунального підприємства ЖИЛСЕРВІС-2 Дніпровської міської ради щодо надання ОСОБА_1 неповної відповіді від 10.10.2019 р. вих.№1058 на його запит про доступ до публічної інформації від 27.09.2019 р. вх.№1058; зобов`язати Комунальне підприємства ЖИЛСЕРВІС-2 Дніпровської міської ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 та надати ОСОБА_1 відповідь на його запит від 27.09.2019 р. вх.№1058 в повному обсязі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 30.04.2020 року вказаний адміністративний позов - задоволено, а саме, визнано протиправними дії Комунального підприємства ЖИЛСЕРВІС-2 Дніпровської міської ради щодо надання ОСОБА_1 неповної відповіді від 10.10.2019 р. вих.№1058 на його запит про доступ до публічної інформації від 27.09.2019 р. вх.№1058 та зобов`язано Комунальне підприємства ЖИЛСЕРВІС-2 Дніпровської міської ради повторно розглянути запит ОСОБА_1 та надати ОСОБА_1 відповідь на його запит від 27.09.2019 р. вх.№1058 з урахуванням висновків суду.

26.04.2021 року позивач звернувся із заявою, в якій заявник просив зобов`язати Комунальне підприємства ЖИЛСЕРВІС -2 Дніпровської міської ради подати звіт про виконання судового рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.02.2020 року у справі №160/12268/19 та стягнути витрати на правничу допомогу за подання даної заяви.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю з виконання рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі ОСОБА_1 до Комунального підприємства ЖИЛСЕРВІС -2 Дніпровської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Зобов`язано Комунальне підприємства ЖИЛСЕРВІС -2 протягом тридцяти днів з дня набрання даною ухвалою законної сили подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення суду від 13.02.2021 року у справі №160/12268/19.

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 в частині відмови у стягненні на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду позивач не оскаржує

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до суду першої інстанції були надані всі документи на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідач своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Визначаючи межі перегляду справи, колегія суддів виходить з того, що позивач оскаржує ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у стягнені з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, за наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції перевіряє рішення суду першої інстанції, на предмет його законної та обґрунтованості, в частині правомірності відмови в частині відмови у стягнені з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи судами гарантоване ст.131-2 Конституції України та відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування витрат на правову допомогу як складової судових витрат (ст.134,139 КАС).

Відповідно до ч.3 ст.134 КАС для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Обґрунтовуючи вимоги щодо стягнення з КП «Жилсервіс-2» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 грн. (а.с.153), позивач виходив з того, що на підтвердження факту понесення та розміру таких витрат надало:

- копії договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 29.11.2019 року.

- додаткова угода про подовження строку від 27.12.2019 року

- додаткова угода про погодження даних послуг від 04.01.2021 року

- акт приймання-передачі послуг за договором від 15.02.2021 року

- доказ на підтвердження оплати

Суд бере до уваги те, що скаржником не надано доказів того, що він фактично оплатив витрати на правову допомогу, яка надавалась йому адвокатським бюро, вартість послуг щодо підготовки та надання заяви про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/12268/19 зазначена у розмірі 2 000 грн. (а.с.165), відповідно до наданого акту прийому-передачі наданої правової допомоги від 29.02.2020 року дата виконання підготовки заяви про здійснення судового контролю за виконанням судового рішення у справі №160/12268/19 вказана 26.02.2021 року (а.с. 166) тоді як остання надана до суду 08.04.2021 року на рішення яке прийнято судом 13.02.2020 року.

Так, норми КАС передбачають можливість відшкодувати понесені стороною витрати на правову допомогу у разі ухвалення судового рішення на користь такої сторони.

При цьому норми зазначених статей спрямовані саме на захист прав та інтересів саме сторони у справі, а не адвоката.

Встановлена на законодавчому рівні можливість позивачів отримати відшкодування понесених витрат на правничу допомогу сприяє нормальному розвитку галузі, дозволяє учасникам судових процесів залучати для захисту свої прав кваліфікованих адвокатів, даючи при цьому таким особам законне право сподіватись на повне або часткове відшкодування понесених витрат у разі доведення власної правової позиції.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі №280/2635/20.

Щодо відповідності розміру витрат на правову допомогу критеріям співмірності та пропорційності, в даному випадку суд вважає помилковою позицію заявника про те, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим у розумінні ч.4 ст.134 КАС, за змістом якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Під час перегляду питання щодо стягнення з КП «Жилсервіс-2» витрат на професійну правничу допомогу як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, позиції заявника не змінювалася.

Документи, що подавались заявником, як правило, містили загальні обґрунтування без надання аналізу.

Тобто наведена в документах позиція є універсальною та може бути використана заявником і у інших справах практично без внесення змін до відповідних документів.

Про це свідчать ті недоліки, на які судом було звернуто увагу вище.

Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, встановлення їхньої дійсності та необхідності.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19).

Суд бере до уваги, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від №640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19 тощо).

Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Встановлені обставини у суді апеляційної інстанції є підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Дослідивши обставини та матеріали справи, аргументи позивача, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції приходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення в частині відмови у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування в цій частині відсутні.

Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.11.2021 в адміністративній справі №160/12268/19 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст виготовлено 14 лютого 2022 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко

суддя С.В. Білак

суддя В.А. Шальєва