Справа № 380/16687/21
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2022 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Гавдик З.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу № 380/16687/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Львівській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати Вимогу № Ф 3391-52 Головного Управління Державної податкової служби про сплату, боргу (недоїмки) в сумі 31056,74 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.08.2021 року ГУ ДПС у Львівській області складено вимогу № 3391-52Ф про сплату боргу (недоїмки) в сумі 31056,74 грн. з покликанням на ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Позивачка вважає вимогу протиправною з підстав, що 06.04.1988 року вона одержала Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 747 на підставі рішення атестаційної палати Львівської кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області №2 від 06.04.1988 року.

Після звільнення з роботи у Львівському ВАТ «Укрексімбанк» 01.09.2000 року подала заяву та копію Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю про взяття на податковий облік у ДПІ Шевченківського району м. Львова.

На підставі довідки 17-1/652 позивачку взято на облік від 01.09.2000 року № 466 у ДПІ у Шевченківському районі м. Львова. У цей час взяття на облік здійснювалось на підставі Закону України «Про державну реєстрацію фізичних осіб-платників податку»

22.09.2005 року позивачці призначено пенсію за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням, виданим Управлінням пенсійного фонду у Шевченківському районі м. Львова.

З цього часу позивачка проводила адвокатську діяльність, як фізична особа, яка забезпечує себе роботою самостійно і не переходила на інші системи оподаткування, в т.ч. на сплату єдиного внеску.

Податкові звіти та декларації позивачка подавала як самозайнята особа де податкові внески нараховувались один раз в квартал.

З 2018 року у зв`язку поганим станом здоров`я подавала звіти про відсутність доходів оскільки не проводила адвокатську діяльність.

З 01.01.2017 року скасовується обов`язок сплачувати мінімальний розмір єдиного внеску особам у яких не було отримано доходи.

З 01.09.2020 року на підставі змін до закону єдиний соціальний внесок підприємці на єдиному податку та на загальній основі пенсіонери за віком можуть не сплачувати ЄСВ за себе.

28.10.2020 року позивачка подала до ДПС заяву про звільнення її, як пенсіонера від сплати податку оскільки з 2018 року не отримувала доходи, не могла забезпечити себе роботою, а у листопаді 2020 року перенесла інсульт. При таких обставинах позивачка не могла забезпечити себе доходами. У звітах встановленої форми у вказувала відсутність прибутків, подала заяву про зняття з податкового обліку так як припинила професійну діяльність.

20.12.2020 року позивачка подала заяву про зняття з податкового обліку.

Позивачка вважає вимогу про сплату боргу незаконною та протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав, що станом на даний час є чинний Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, Законом передбачений обов`язок сплачувати єдиний внесок незалежно від отримання доходу у розмірі не меншому мінімального страхового внеску. Тобто, мінімальний розмір обов`язкового платежу прямо визначений Законом, і не залежить від подання чи не подання платником податків відповідної звітності, або здійснення нарахувань контролюючим органом. Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Щомісячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2019 р. - 4173,00 грн.

Відтак, щоквартальний платіж у 2018 р. складає 2457,18 грн. (3723,00*3*22%), а у 2019 р. - 2754,18 грн. (4173,00*3*22%).

Тому, нарахування позивача по єдиному внеску за 2018 р. становлять 2 щоквартальні платежі (несплачений залишок за третій квартал становить 697,97 грн., за четвертий квартал - 2457,18 грн.), а у 2019 р. - 4 щоквартальні платежі.

У 2020 р. з врахуванням пільг, наданих платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з карантином та розміру мінімальної заробітної плати у 2020 р. заборгованість складається з:

1) щоквартального несплаченого платежу за 2020 р. (платіж за перший квартал) - 2078,12 грн. Це платіж за два місяці (22% від мінімальної з/п 4723,00 грн. = 3117,18 грн. (за три місяці). Відтак, за два місяці - 2078,12 грн;

2) щоквартального несплаченого платежу за 2020 р. (платіж за другий квартал) - 1039,06 грн. Це платіж за один місяць (22% від мінімальної з/п 4723,00 грн. = 3117,18 грн. (за три місяці). Відтак, за один місяць - 1039,06 грн;

3) щоквартального несплаченого платежу за 2020 р. (платіж за третій квартал) - 3178,12 грн. Платіж у розмірі 3178,12 грн. за третій квартал становить 22% від мінімальної з/п (4723,00 грн.) = 1039,06 грн. за місяць х 2 місяці- за липень та серпень 2020 року + 1100,00 (за вересень);

4) щоквартального несплаченого платежу за 2020 р. (платіж за четвертий квартал) - 3300,00 грн. (1100,00 грн. х 3 місяці). Платіж у розмірі 3300,00 грн. за четвертий квартал становить 22% від мінімальної з/п (5000,00 грн.) = 1100,00 грн. х за три місяці.

Окрім вказаного, суму заборгованості по єдиному внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування становить пеня у розмірі 536,00 грн.

Вищевказане підтверджується розрахунком заборгованості із ІС «Податковий блок».

Станом на 31.07.2021 р. у позивача обліковувалася недоїмка у розмірі 26264,81 грн.

Тому, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» Головним управління ДПС у Львівській області правомірно виставлено спірну вимогу про сплату боргу.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 246 КАС України, суд зазначає, що ухвалою судді від 04 жовтня 2021 року у даній справі відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.

Судом встановлені наступні обставини:

20.08.2021 року відповідачем надіслано позивачці спірну вимогу про сплату боргу № Ф 3391-52, згідно якої заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 31056,74 грн., яка згідно інформаційної системи податкових органів складається із недоїмки в сумі 25728,21 грн та пені в сумі 536,00 грн.

Зміст спірних правовідносин полягає в тому, що позивачка вважає спірну вимогу протиправною та такою що підлягає скасуванню, через невідповідність вимогам закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» .

Судом враховуються аргументи наведені позивачкою про протиправність спірної вимог з наступних підстав згідно встановлених судом обставин та вимог законодавства:

З матеріалів справи вбачається що з 23.09.2005 року довічно, позивачці призначено пенсію за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідчення, виданим Управлінням пенсійного фонду у Шевченківському районі м. Львова серії АГ за № 736396.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із ч. 4 ст. 4 цього ж Закону, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із ч. 5 ст. 4 цього ж Закону, особи, зазначені у пункті 5 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску за умови взяття їх на облік фізичних осіб - підприємців та провадження ними одного виду діяльності одночасно як осіб, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої цієї статті.

Право на заняття адвокатською діяльністю позивачки припинено згідно п.1 ч.1 ст.32 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 17.02.2021 на підставі заяви адвоката.

Таким чином, позивачка, як особа які провадила незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність та отримувала дохід від цієї діяльності, звільняється від сплати за себе єдиного внеску, оскільки отримує пенсію за віком.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суд зазначає наступне:

Вимога про сплату боргу № Ф 3391-52 від 20.08.2021 року, згідно якої заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування становить 31056,74 грн., яка згідно інформаційної системи податкових органів складається із недоїмки в сумі 25728,21 грн та пені в сумі 536,00 грн. за період з 19.10.2018 року по 19.01.2021 року є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки позивачці з 23.09.2005 року довічно, призначено пенсію за віком, що є підставою для звільнення від сплати за себе єдиного внеску.

Також суд враховує положення Висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява N 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява N 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача.

Відповідно позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (79003, вул. Стрийська, 35, м. Львів) про визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу, - задоволити повністю.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Львівській області про сплату боргу (недоїмки) від 20.08.2021 року №Ф-3391-52.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79003; код ЄДРПОУ ВП: 43968090) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII Перехідні положення цього Кодексу.

Рішення складено в повному обсязі 15.02.2022 року.

Суддя Гавдик З.В.