Справа № 640/14385/21
Суддя: Аліменко Володимир Олександрович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Аліменка В.О.,

суддів Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2017-2020 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2017- 2020 роки у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Ухвалою суду від 31.05.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із наданням доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення.

На виконання вимог ухвали суду позивачем подано заяву про поновлення строку звернення до суду, яка обґрунтована тим, що строк звернення до суду пропущено, оскільки позивач довго очікував відповідей стосовно органу, що зобов`язаний сплатити йому разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2021 позовну заяву повернуто на підставі ч. 2 ст. 123 КАС України у зв`язку з пропуском строку звернення до суду і відсутності доказів поважних причин, які зумовили недотримання такого строку.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що на виконання вимог ухвали суду у поданому клопотанні про поновлення строку навів об`єктивні і поважні причини пропуску звернення до суду з заявою, а суд дійшов помилкових висновків щодо відсутності підстав для поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся із заявою до Управління праці та соціального захисту населення Новозаводської районної у м. Чернігові Ради про перерахунок одноразових виплат до 5 травня відповідно до частини 5 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни гарантій їх соціального захисту» та виплати недорахованої суми коштів за 2016-2020 роки.

30.09.2020 року листом № 06/10347 Управління праці та соціального захисту населення районної у місті ради повідомило, що позивач як учасник бойових дій перебував на обліку у даному управлінні з 05 квітня 2016 року по 04 червня 2018 року, а в подальшому був знятий з обліку у зв`язку зі зміною місця проживання. У зв`язку із чим щорічна грошова допомога у 2016 році була виплачена у розмірі 920 грн, у 2017 році - 1200, 00 грн, за 2018-2020 роки - щорічна грошова допомога до 05 травня не виплачувалась. У зв`язку із чим відсутні правові підстави для проведення перерахунку та відповідної доплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2016- 2020 роки.

В подальшому, із заявами про перерахунок розміру отриманої допомоги позивач звертався до Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у лютому-квітні 2021 року.

02.03.2021 року листом № 04-04/1008 Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, повідомило позивача, що станом на 02.03.2021 року ОСОБА_1 не перебуває на обліку у Чернігівському обласному центрі по нарахуванні та здійсненні соціальних виплат, як одержувач разової грошової допомоги до 5 травня передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Департамент стратегічних розслідувань Національної поліції України листом від 24.03.2021 року, повідомило позивача, що відповідно до абзацу другого статті 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» виплата разової грошової допомоги здійснюється щорічно до 5 травня шляхом перерахування коштів органами праці та соціального захисту населення на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем служби зазначених осіб.

19.04.2021 року листом № 051-К-528-14-044 Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, повідомив, що перерахування коштів на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня позивач отримав в 2017 році в розмірі -1200, 00 грн, у 2018 році в розмірі - 1265,00 грн, та в 2019 році в розмірі 1295, 00 грн, як учаснику бойових дій провадилось на підставі списків, які були надані Департаментом захисту економіки Національної поліції України, у 2020 році в розмірі - 1390, 00 грн, наданого Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України платіжними дорученнями на спеціальні рахунки департаментів. Та зазначили що в 2016 році в списках військовослужбовців - учасників бойових дій на виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, які надійшли до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, прізвище позивача, відсутнє. Також Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат вказав що разова грошова допомога до 5 травня у 2017 -2020 роках надана в розмірах відповідно до прийнятої постанови Кабінету Міністрів України, списків, які надійшли до Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та виділених бюджетних коштів на 2017-2020 рік. Підстав для здійснення перерахунку та проведення доплати до виплаченого розміру грошової допомоги немає.

Не погоджуючись із вищевказаною відмовою позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Суд першої інстанції ухвалою від 31.05.2021 позовну заяву залишив без руху та надав позивачу десятиденний термін з дня отримання копії ухвали, для подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску.

20 липня 2021 року позивачем подано заяву про поновлення строку, яку обґрунтував тим, що пропустив строк звернення до суду, так як довго очікував відповідей офіційних державних установ стосовно органу, який зобов`язаний сплатити йому разову грошову допомогу до 5 травня 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року причини пропуску строку звернення до суду, що викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду визнано неповажними та позовну заяву разом з усіма доданими до неї матеріалами повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом 25 травня 2021 року, тобто поза межами шестимісячного строку, а суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, тому позовна заява підлягає поверненню.

Колегія суддів погоджується з ухвалою суду першої інстанції, та вважає доводи апелянта безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду, він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивач із заявами про перерахунок розміру отриманої допомоги звертався до державних органів у лютому-квітні 2021 року. Пояснень щодо не можливості звернутися до вище вказаних державних органів в період вересень- листопад 2020 року позивачем не наведено. Проте з даним адміністративним позовом звернувся до суду у травні 2021 року, тобто із пропуском строку, визначеного частиною другою статті 122 КАС України.

Верховний Суд у постанові від 22 липня 2021 року у справі № 420/718/21 (спірні питання в якій є аналогічними справі, що розглядається) зазначив, що допомога до 5 травня є платежем, розмір якого в будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений розрахунок одноразової грошової допомоги.

Отже, з дня отримання допомоги до 5 травня, особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання такої допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо підстав нарахування одноразової грошової допомоги в меншому розмірі звернулась до відповідного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні відповіді на подану нею заяву.

В той же час, відповідно до статті 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 607/7919/17 зазначив, що 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Отже, враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06 лютого 2018 року у справі №607/7919/17, суд першої інстанції правомірно зазначив, що перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із цим позовом слід обраховувати з 30 вересня 2020 року.

Водночас, до суду позивач звернувся 20 травня 2021 року, тобто з пропуском строку визначеного частиною другою статті 122 КАС України.

Колегія суддів вважає помилковими аргументи ОСОБА_1 про те, що про порушення своїх прав останній дізнався із змісту повідомлень від Управління праці та соціального захисту населення та Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню виплат оскільки отримання таких листів не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі, зазначає, 14.07.2021 року, було до Окружного адміністративного суду м. Києва подано клопотання про поновлення строку яке обґрунтовано тим, що позивач тривалий час очікував відповідей Управління праці та соціального захисту населення та Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню виплат, а тому про порушення свої прав дізнався із вищезазначених повідомлень. Також позивач зазначає, що направляв клопотання про поновлення строку на звернення до суду в якому зазначив, що з 30.03.2021 року по 06.04.2021 року він хворів. Однак, таке клопотання із доказами, що позивач хворів відсутнє в матеріалах справи.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про поновлення строку, визнав наведені підстави неповажними, у зв`язку із чим відповідно до частини другої статті 123 КАС України повернув позовну заяву.

При цьому, колегія суддів звертає увагу що, матеріалами справи не підтверджується наявність об`єктивних непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення позивачем дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом встановленого законом строку.

Юридична ж необізнаність позивача не може визнаватися тією непереборною обставиною, явищем чи фактором, що завадили останньому з дотриманням установлених законом строків звернутися до суду з позовом (постанова Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 540/2097/18).

За приписами частин 1, 2 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія судів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення від 18.10.2005 у справі "МШ "Голуб" проти України").

Колегією суддів звертає увагу, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.

Також, колегія суддів звертає увагу, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеєр проти Бельгії").

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

Таким чином, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду.

Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду із вказаним позовом, підтверджуються матеріалами справи, у той час як доводи апеляційної скарги відповідну позицію суду не спростовують.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169, 242-244, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 03 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст.328-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Л.В. Бєлова

А.Ю. Кучма