Справа № 620/10566/21
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2022-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Беспалова О.О., Василенка Я.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 08.11.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, оформлене протоколом № 148377 від 02.12.2020 про відмову в переведені позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії ОСОБА_2 , яку він отримував на день смерті (17120,00 грн), та виплатити її з часу звернення за призначенням такої пенсії з 24.11.2020, з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що померлий чоловік отримував пенсію за вислугу років, призначену йому як працівнику льотного складу цивільної авіації, відповідно до положень статей 51, 53, 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач зазначає, що як дружина померлого годувальника-пенсіонера, досягла пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та одержувала пенсію за віком, тому має право перейти на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог та зазначає, що на обліку перебував ОСОБА_2 (чоловік позивача), який отримував пенсію за вислугу років, як льотчик цивільної авіації (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в розмірі 17120,00 грн. Зазначає, що чинним законодавством не передбачено переведення особи на пенсію у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка, який отримував пенсію як льотчик цивільної авіації. Також вказує, що згідно статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї призначається у розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника, однак чоловік позивача отримував пенсію за вислугу років, як льотчик цивільної авіації. В даному випадку, позивач просить застосувати при обчисленні пенсії не передбачену чинним законодавством формулу - 50% пенсії за вислугу років.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить зазначене рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю. При цьому вказує на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що позивач має право перейти на пенсію, у зв`язку з втратою годувальника відповідно до приписів чинного законодавства.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено про безпідставність доводів апеляційної скарги, відсутність підстав для її задоволення та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Також позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за участю представника, з приводу якого колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного провадження та враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи доказів, враховуючи, що дана справа належить до справ незначної складності, а участь сторін під час апеляційного розгляду справи не є обов`язковою, з огляду на положення п.3 ч.1 ст.311 КАС України, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду справи у відкритому судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , позивач з 22.08.1966 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 1935 року народження (а.с. 19).

ОСОБА_2 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримував пенсію за вислугу років, як працівник льотно-випробувального складу цивільної авіації відповідно Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії ОСОБА_2 за вислугу років складав 17120,00 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 19.11.2020 серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 21).

24.11.2020 позивач звернулася до відповідача із заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 . До своєї заяви надала копії: паспорта, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про смерть (а.с. 24).

За результатами розгляду заяви позивача відповідачем було прийнято рішення, оформлене протокол № 148377 від 02.12.2020, про відмову в переведенні на інший вид пенсії, посилаючись на те, що чинним законодавством не передбачено призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника за померлого чоловіка, який отримував пенсію як льотчик цивільної авіації.

Також зазначено, що відповідачем перевірено доцільність переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Для обчислення врахований страховий стаж який складає 28 років 6 місяців 2 дні. Період з 10.04.1963 по 21.02.1969 не був зарахований, оскільки відсутня дата в наказах про прийняття та переведення на іншу посаду. Для зарахування цього періоду необхідно надати уточнюючу довідку. Розмір пенсії станом на 24.11.2020 складає 2903,09 грн.

Враховуючи вищевикладене, переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» проводити недоцільно (а.с. 29).

Вважаючи, що відповідач протиправно не задовольнив заяву, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача є правомірними та відповідають нормам чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною першою статті 36 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

За змістом пункту 1 частини другої статті 36 Закону № 1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, унормовані статтею 37 Закону № 1058-IV, якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Разом із тим, Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 (справа №523/13150/16-а) вже вирішував питання правильного застосування вищевказаних норм матеріального права щодо обчислення розміру пенсії по втраті годувальника, який за життя не отримував пенсію за віком, а отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». У вищенаведеній постанові викладена правова позиція такого змісту «базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону № 1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника».

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №676/6529/15-а.

Суд першої інстанції вірно вказав, що оскільки у даній справі, позивач звернулася за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника саме на підставі № 1058-IV, розмір такої пенсії обчислюється виходячи з розміру пенсії за віком померлого годувальника. Іншого цим Законом не передбачено.

Крім того, згідно пункту 4 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами цього Закону її розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.

Приписи наведеної правової норми необхідно застосовувати й у даному випадку, оскільки позивач вже отримує пенсію відповідно до Закону № 1058-IV, а тому призначення іншого виду пенсії, передбаченому цим же Законом, в іншому розмірі, за своєю суттю, є тотожним перерахунку пенсійної виплати й, до того ж, внаслідок цього її розмір зміниться у бік зменшення, що, у розумінні вказаних вище законодавчих приписів є неприпустимим і виключає можливість прийняття суб`єктом владних повноважень рішень або вчинення ним дій, які б звужували зміст, обсяг існуючих соціальних гарантій.

Враховуючи вказані правові висновки Верховного Суду стосовно застосування статті 37 Закону № 1058-IV, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність дій відповідача при розгляді заяви позивача.

Доводи позивача, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини першої статті 74 Закону України «Про пенсійне забезпечення», згідно яких сім`ям пенсіонерів пенсії в разі втрати годувальника обчислюються з того ж заробітку, з якого обчислювалась пенсія годувальника, є безпідставними, оскільки стосується обчислення розміру пенсії по втраті годувальника із заробітку. Однак, частиною першою статті 37 Закону № 1058-IV чітко встановлено, що базовою величиною для обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника є пенсія за віком

Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладених висновків Верховного Суду.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 11.02.2022.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

О.О. Беспалов

Я.М. Василенко