Справа № 522/17059/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2022 р.м.ОдесаСправа № 522/17059/21
Головуючий в 1 інстанції: Федчишена Т.Ю.

Дата і місце ухвалення 07.12.2021р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді : Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року по справі №522/17059/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021р. ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив скасувати постанову Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області серії ПН МОД 005196 від 01.07.2021 року про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року позивачу відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначив, суд першої інстанції, приймаючи судове рішення у справі не врахував, що оскаржувана постанова прийнята міграційним органом в період дії тимчасових обмежень щодо застосовування до іноземців або осіб без громадянства заходів адміністративного впливу, встановлених Постанови КМУ №259 від 18.03.2020 р. Зауважив, що у вересні 2020 року він повторно звернувся до міграційного органу із заявою про отримання захисту в Україні, проте відповіді за результатами її розгляду так і не отримав. Вважає, що в його діях взагалі відсутній склад адміністративного правопорушення, встановлений частиною 1 статті 203 КУпАП (проживання без документів на право проживання в Україні).

У зв`язку з викладеним, в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про задоволення позову.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступних висновків.

Предметом спору у даній справі є оскарження ОСОБА_1 постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД 005196 від 01.07.2021 року, якою на позивача накладено штрафу у сумі 1700 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП.

Як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, 01.07.2021 року працівниками ГУ ДМС України в Одеській області спільно із працівниками УСБУ в Одеській області, УМП ГУНП в Одеській області за адресою: проминок 7 «км», смт. Авангард, Овідіопольський район, Одеська область виявлено громадянина Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає на території України за відсутності дозвільних документів.

Встановивши факт вчинення громадянином Афганістану адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 203 КУпАП, уповноваженою посадовою особою ДМС України в Одеській області винесено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ПН МОД 005196 від 01.07.2021 року, законність якої є предметом спору у даній справі.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач прибув не територію України задовго до веденого карантину, проживав на її території без дозвільних документів, у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту йому відмовлено, на нього не розповсюджуються положення Постановою КМУ №259 від 18.03.2020 р., підстави для задоволення позову та скасування оскаржуваної постанови відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, регламентовано Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року №3671-VI (далі - Закон №3671-VI).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону №3671-VI довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.

Процедура визнання особи біженцем або такою, що потребує додаткового захисту, передбачена Розділом II Закону №3671-VI та складається з таких етапів: звернення особи із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; попередній розгляд заяв; розгляд заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 вересня 2011 року №649 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - Правила № 649).

У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні.

Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС ( п. 2.5 Правил №649).

На підставі письмового висновку уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС в межах установленого строку приймає одне з таких рішень:

а) про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ( п. 4.3 Правил №649).

У разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття територіальний орган ДМС надсилає або видає під підпис заявнику або його законному представнику письмове повідомлення про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 15), з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення, про що робить відповідний запис в журналі реєстрації видачі повідомлень (додаток 16) (п. 4.6 Правил №649).

За змістом частини першої статті 203 КУпАП порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, - тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звертався до міграційного органу із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проте, рішенням ДМС України в Одеській області №478-17 від 08.12.2017 року йому було відмовлено у її задоволенні.

У зв`язку з оскарженням вказаного вище рішення в судовому порядку, позивач був документований довідкою про звернення за захистом в Україні №008318 від 26.07.2018р., термін дії якої неодноразово продовжувався, востаннє до 26 липня 2019 року.

Водночас, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15.05.2018 року по справі №815/347/18, що набрала законної сили 24.04.2019 року, ОСОБА_1 було відмовлено в задоволені позову про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

За наведених вище обставин, судова колегія дійшла висновку, що після спливу терміну дії, виданої громадянину Афганістану довідки про звернення за захистом в Україні №008318 від 26.07.2018р., останній проживав на території України за відсутності дозвільних документів, а отже міграційний орган, та суд першої інстанції дійшли вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, а отже оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою.

При цьому, судова колегія вважає безпідставними посилання апелянта на обмеження встановлені Постановою КМУ №259 від 18.03.2020 р. щодо застосовування до позивача заходів адміністративного впливу, оскільки системний аналіз її положень свідчить, що останні стосуються іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або в установленому порядку звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про оформлення, обмін посвідки на постійне або тимчасове проживання у зв`язку із установленням карантину, якщо строк звернення для оформлення таких документів настав у період установлення на всій території України карантину.

Разом з тим, наявні у справі матеріали свідчать, що позивач не намагався залишити територію України, а також не звертався до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби із заявами про продовження строку перебування на території України, оформлення, обміну посвідки на постійне або тимчасове проживання.

З приводу повторного звернення позивача до міграційного органу із заявою про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, судова колегія зазначає, що листом від 20.10.2020 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянуло подане позивачем звернення, за результатами розгляду якого попередило його про незаконність перебування на території України, та рекомендувало самостійно залишити її територію.

Враховуючи, що наявні у справі матеріали не містять жодних доказів у підтвердження законності перебування позивача на території України з 27 липня 2019 року, судова колегія вважає, що на даний час відсутні правові підстави вважати законним перебування громадянина Афганістану ОСОБА_1 на території України.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: А.Г. Федусик

О.В. Єщенко