Справа № 640/19080/20
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2022 року м. Київ № 640/19080/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Бокатової Я.А., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доМіністерства юстиції України
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Акціонерне товариство «Альфа-банк», Державний реєстратор-приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненко Олег Валерійович
провизнання дій неправомірними та скасування наказу,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13), в якому просить суд:

визнати дії Міністерства юстиції України неправомірними та скасувати наказ № 1924/7 від 24.07.2020 «Про відмову у задоволенні скарги» як незаконний.

В якості підстав позову зазначено, що 22.05.2008 між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 028/25-259. За умовами даного договору АТ «Укрсоцбанк» надало позивачеві кредит у розмірі 133642 долари США для придбання двокімнатної квартири загальною площею 82,5 кв.м яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

22.05.2008 між сторонами було укладено іпотечний договір № 028/15-293, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1903, за умовами якого позивач, з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором кредиту, передав вищевказану квартиру в іпотеку.

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором кредиту у повному обсязі не виконала з огляду на що, АТ «Укрсоцбанк» в 2015 році звернулося з відповідним позовом до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 16.09.2016 у справі № 1184/15 позов третьої особи задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 суму боргу за договором кредиту у розмірі 1 217 003,85 грн., а також судовий збір у розмірі 12 570,03 грн.

03.07.2019 державний реєстратор Комунальною підприємства «Агенція адміністративних послуг» Гуцуляк Тетяна Віталіївна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47607110 від 03.07.2019, згідно з яким за АТ «Укрсоцбанк» було зареєстровано право власності на квартиру ОСОБА_1 загальною площею 82,5 м. кв яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Вважаючи такі дії державного реєстратора Гуцуляк Т.В. неправомірними ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Комунальною підприємства «Агенція адміністративних послуг» (справа № 369/9573/19) про визнання дій неправомірними та скасування відповідних рішень.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.09.2019 у справі № 369/9573/19 було задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт, а також заборону на будь-яке відчуження квартири позивача.

04.02.2020 позивачеві стало відомо про те, що державний реєстратор - приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненко Олег Валерійович, не дивлячись на існуючий судовий спір щодо іпотечного майна та арешт спірної квартири, а також заборони на її відчуження, 08.11.2019 прийняв рішення № 49597832 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Альфа-Банк» у зв`язку з реорганізацією АТ «Укрсоцбанк», яка передбачає передачу прав та обов`язків до АТ «Альфа-Банк», що є його правонаступником.

Вважаючи такі дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича неправомірними, позивачем 25.02.2020 подано скаргу (вх. № С-8871) до Колегії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України.

Наказом № 1924/7 від 24.07.2020 Міністерство юстиції України відмовило у задоволенні скарги на дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненко Олега Валерійовича, що і стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.08.2020 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/19080/20, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання; залучено до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог, приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича та Акціонерне товариство «Альфа-банк».

Відповідач у відзиві зазначив, що колегія встановила, що приватний нотаріус Іваненко О.В. прийняв оскаржуване рішення відповідно до законодавства, оскільки зазначений нотаріус провів державну реєстрацію змін до права власності на квартиру у зв`язку із реорганізацією AT «УКРСОЦБАНК».

На момент прийняття оскаржуваного рішення у Державному реєстрі прав було наявне зареєстроване обтяження (арешт та заборона на будь-яке відчуження квартири).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Отже, оскаржуване рішення прийнято приватним нотаріусом Іваненком О.В. відповідно до законодавства, оскільки зазначений нотаріус провів державну реєстрацію змін до права власності на квартиру у зв`язку із реорганізацією AT «УКРСОЦБАНК», яка передбачає передачу прав та обов`язків до AT «АЛЬФАБАНК», яке є його правонаступником, а не державну реєстрацію права власності на квартиру зв`язку з її відчуженням іншій особі.

Третіми особами, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, про обставини відкриття провадження у справі належним чином повідомлені, однак пояснень щодо позову третіми особами не надано.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

22.05.2008 між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 028/25-259. За умовами даного договору третя особа надала позивачеві кредит у розмірі 133 642 долари США для придбання двокімнатної квартири загальною площею 82,5 м.кв., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

22.05.2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 028/15-293 відповідно до п. 1.1. якого, іпотекодавець передає передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту № 028/25-259 від 22.05.2008, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, нерухоме майно, що придбане іпотекодавцем за кредитні кошти, надані іпотекодержателем відповідно до умов договору, а саме: квартиру АДРЕСА_3 АДРЕСА_4 .

До Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію іпотеки від 23.05.2008 № 32234581 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.07.2019 № 47607110.

04.07.2019 ОСОБА_1 стало відомо про те, що 27.06.2019 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідачем було здійснено запис № 32234486 про реєстрацію за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224).

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12.09.2019 у справі № 369/9573/19 про забезпечення позову накладено арешт та заборону на будь-яке відчуження квартири АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

На підставі ухвали суду від 12.09.2019 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був запис про обтяження 33509874 від 03.10.2019 щодо арешту нерухомого майна та заборони на будь-яке його відчуження.

Згідно інформації, розміщеної на офіційному сайті Акціонерного товариства «Альфа-Банк» -://www.ukrsotsbank.com/news/view/1589/, 15.10.2019 АТ «Альфа-Банк» стало повним правонаступником усіх прав, обов`язків та майна АТ «Укрсоцбанк».

08.11.2019 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком Олегом Валерійовичем прийнято рішення № 49597832 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_6 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, за АТ «Альфа-Банк».

25.03.2020 до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_1 від 25.02.2020 на рішення приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Іваненка Олега Валерійовича від 08.11.2019 № 49597832, щодо квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до законодавства.

На розгляд скарги Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України складено висновок від 21.05.2020, відповідно до якого встановлено, що скаржниця вважає оскаржуване рішення протиправними та просить його скасувати, оскільки, вважає, що приватний нотаріус Іваненко О.В. мав відмовити у державній реєстрації змін у зв`язку з наявністю зареєстрованого арешту на квартиру, який забороняє будь-яке відчуження квартири.

Колегія встановила, що приватний нотаріус Іваненко О.В. прийняв оскаржуване рішення відповідно до законодавства, оскільки зазначений нотаріус провів державну реєстрацію змін до права власності на квартиру у зв`язку із реорганізацією AT «УКРСОЦБАНК», яка передбачає передачу прав та обов`язків до AT «АЛЬФАБАНК», яке є його правонаступником, а не державну реєстрацію права власності на квартиру у зв`язку з її відчуженням іншій особі. За таких обставин, Колегія дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2020 № 1924/7 у задоволенні скарги відмовлено на підставі п. 10 ч. 8 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та відповідно до висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції України від 21.05.2020.

Не погоджуючись з відмовою Міністерства юстиції України у задоволенні скарги, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовано Законом України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1952) та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1128 (далі також - Порядок № 1128).

Суд звертає увагу, що в межах вирішення цієї адміністративної справи, підлягає дослідженню питання виключно щодо дотримання відповідачем при розгляді скарги позивача, а також прийняття за результатом її розгляду оскаржуваного наказу, вимог Закону № 1952-IV та Порядку № 1128.

Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону № 1952, рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги:

1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір);

2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Територіальні органи Міністерства юстиції України розглядають скарги:

1) на рішення (крім рішення про державну реєстрацію прав), дії або бездіяльність державного реєстратора;

2) на дії або бездіяльність суб`єктів державної реєстрації прав.

Територіальний орган Міністерства юстиції України розглядає скарги щодо державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, які здійснюють діяльність у межах території, на якій діє відповідний територіальний орган.

Згідно із частиною 6 статті 37 Закону № 1952-IV за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

в1) усунення порушень, допущених державним реєстратором, з визначенням строків для виконання наказу;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ» і «е» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

У рішенні Міністерства юстиції України чи його територіального органу за результатами розгляду скарги можуть визначатися декілька шляхів задоволення скарги.

Рішення, прийняте за результатами розгляду скарги, надсилається скаржнику протягом трьох робочих днів з дня його прийняття.

У разі якщо за результатами розгляду скарги Міністерством юстиції України чи його територіальними органами виявлено прийняття державними реєстраторами чи суб`єктами державної реєстрації прав рішень з порушенням законодавства, що має наслідком порушення прав та законних інтересів фізичних та/або юридичних осіб, Міністерство юстиції України, його територіальні органи вживають заходів щодо негайного повідомлення про це відповідних правоохоронних органів для вжиття необхідних заходів.

Відповідно до частини 9 статті 37 Закону № 1952-IV порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 затверджено Порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, який визначає процедуру здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту (далі - скарги у сфері державної реєстрації).

Пунктом 2 Порядку № 1128 встановлено, що для забезпечення розгляду скарг суб`єктом розгляду скарги утворюються постійно діючі комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, положення та склад яких затверджуються Мін`юстом або відповідним територіальним органом.

До повноважень комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації належить розгляд скарги по суті, встановлення наявності чи відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення скаржника, та інші обставини, які мають значення для об`єктивного розгляду скарги, у тому числі шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Процедура розгляду скарги визначена статтею 37 Закону №1952 та Порядком № 1128.

Відповідно до статті 37 Закону № 1952, передбачено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності у сфері державної реєстрації прав.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає скарги, зокрема, на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про:

1) відмову у задоволенні скарги;

2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про:

а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги;

б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав;

в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором;

г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав;

д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації;

е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення, передбачені підпунктами «а», «ґ» та «д» пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Положеннями частини восьмої статті 37 Закону №1952 визначено, що вичерпний перелік підстав для відмови Міністерством юстиції України та його територіальними органами у задоволенні скарги, серед яких, зокрема:

1) скарга оформлена без дотримання вимог, визначених частиною п`ятою цієї статті;

2) на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується;

3) наявна інформація про судове рішення або ухвалу про відмову позивача від позову з того самого предмета спору, про визнання позову відповідачем або затвердження мирової угоди сторін;

4) наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав;

5) є рішення цього органу з того самого питання;

6) в органі розглядається скарга з цього питання від того самого скаржника; 7) скарга подана особою, яка не має на це повноважень;

8) закінчився встановлений законом строк подачі скарги;

9) розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції органу;

10) державним реєстратором, територіальним органом Міністерства юстиції України прийнято таке рішення відповідно до законодавства.

Пунктом 5 Порядку №1128 встановлено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме:

оформлення скарги без дотримання вимог, визначених законом;

наявність інформації про судове рішення про відмову позивача від позову з такого самого предмета спору, про визнання відповідачем позову або затвердження мирової угоди сторін;

наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави;

наявність рішення Мін`юсту чи його територіального органу з такого самого питання; здійснення Мін`юстом чи його територіальним органом розгляду скарги з такого самого питання від того самого скаржника;

подання скарги особою, яка не має на це повноважень; закінчення встановленого законом строку подачі скарги;

розгляд питань, порушених у скарзі, не належить до компетенції Мін`юсту чи його територіального органу.

Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації у строк, визначений абзацом першим цього пункту, також на предмет пересилання її за належністю Мін`юсту чи іншому територіальному органу.

Згідно із пунктом 8 Порядку №1128 у разі коли під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, Мін`юст чи відповідний територіальний орган здійснює колегіальний розгляд такої скарги на предмет наявності (відсутності) порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.

Якщо під час розгляду Мін`юстом скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку не виявлено підстав для відмови в її задоволенні чи підстав для пересилання її за належністю, проте встановлено наявність очевидних порушень закону в рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, розгляд такої скарги здійснюється Мін`юстом невідкладно без розгляду її колегіально.

Згідно із пунктом 10 Порядку №1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Разом з цим, пунктом 11 Порядку №1128 передбачено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів:

1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел);

2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

Аналіз наведених положень вказує про наявність обов`язку у Мін`юсту повідомити, серед іншого, суб`єкта державної реєстрації не пізніше ніж за два дні дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково телефонограмою або електронною поштою.

Між тим, наказом Міністерства юстиції України від 09.01.2020 № 71/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.01.2020 за № 24/34307 затверджено Положення про Колегії з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Положення № 71/5), яке визначає порядок створення, організаційні та процедурні засади діяльності Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - комісія), а також права та обов`язки її членів.

Згідно із пунктами 2, 4 розділу III Положення № 71/5 секретар Колегії повідомлення осіб, що запрошуються на засідання Колегії, про дату, час і місце його проведення.

Розгляд Колегією скарги здійснюється в такій послідовності:

1) доповідь посадової особи Мін`юсту чи відповідного територіального органу по суті скарги, відповіді на питання членів Колегії;

2) надання усних пояснень по суті скарги скаржником, державним реєстратором, іншими особами, запрошеними на засідання Колегії, а також представниками неурядових організацій, що представляють та захищають інтереси бізнесу в Україні, у тому числі представниками Ради бізнес-омбудсмена, відповіді на питання членів Колегії;

3) обговорення Колегією скарги;

4) винесення членом Колегії на голосування проєкту рішення за результатом розгляду скарги;

5) голосування Колегією за результатом розгляду скарги.

Особи, запрошені на засідання Колегії, а також представники неурядових організацій, що представляють та захищають інтереси бізнесу в Україні, мають право бути присутніми на засіданні Колегії виключно під час надання усних пояснень по суті такої скарги.

Наведені норми Порядку № 1128 та Положення № 71/5 передбачають надання скаржнику, суб`єкту оскарження (державному реєстратору) та іншим заінтересованим особам право надавати свої пояснення та заперечення по суті скарги, які обов`язково повинні прийматися Комісією до розгляду.

Дотримання вказаних вимог було б неможливим без існування дієвого механізму належного та завчасного повідомлення всіх зацікавлених осіб про час та місце розгляду Колегією скарги на дії державного реєстратора. Результатом такого повідомлення повинна бути фактична обізнаність всіх зацікавлених осіб про дату, час та місце розгляду Колегією скарги, яка надає можливість належно підготуватися до розгляду такої скарги та взяти участь в її розгляді. Лише після з`ясування факту такої обізнаності Колегія може вирішити питання про можливість розгляду скарги без участі зацікавлених осіб, які не з`явились на засідання Колегії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 821/1490/17.

Таким чином, у справах даної категорії процедурні порушення, допущені Міністерством юстиції України під час розгляду скарг на дії державних реєстраторів та прийняття відповідного рішення, можуть бути підставою для скасування того рішення.

Водночас, підставою для скасування прийнятого рішення можуть бути не будь-які, в т.ч. формальні порушення процедури, а лише суттєві, ті, які мають значення для прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, а їх недотримання могло вплинути на прийняття ним обґрунтованого рішення.

Позивач у позовній заяві зазначає, що скаргу від 25.02.2020, подану до Міністерства юстиції України, зареєстровано лише 25.03.2020 вх. № С-8871, при цьому жодним зі способів скаржника не повідомлено про час і місце засідання колегії.

У відповідності до частини 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

В контексті положень частини 2 статті 72 КАС України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із частиною 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 72 КАС України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 75 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 76 КАС України).

За приписом ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Суд відмічає, що Міністерством юстиції України у відзиві не зазначено про обставини повідомлення позивача як скаржника про дату, час і місце розгляду скарги на виконання вимог Порядку № 1128 телефонограмою або засобами електронної пошти, враховуючи, що скарга містить такі відомості.

Таким чином, Міністерством юстиції України не доведено належними та достатніми доказами дотримання припису п. 11 Порядку № 1128 в частині додаткового способу повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду скарги у сфері державної реєстрації прав.

Стосовно оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту суд звертає увагу, що за посиланням «https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-kolegii-21-travnya-2020-roku» наявне повідомлення, що 21.05.2020 за адресою: м. Київ, вул. Євгена Сверстюка 15, в Офісі протидії рейдерству відбудеться засідання Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції.

Так, у пункті 23 зазначено, що розгляд скарги ОСОБА_1 від 25.02.2020, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.03.2020 за № С-8871, відбудеться о 16 год. 20 хв.

Разом з тим, веб-сторінка за посиланням « https://minjust.gov.ua/m/ogoloshennya-pro-zasidannya-kolegii-21-travnya-2020-roku » не містить відомостей, що давали б можливість встановити дату такої публікації.

З урахуванням наведеного, на думку суду, вказані обставини позбавили права позивача на прийняття участі у розгляді скарги, надання пояснень (заперечень) та доказів на їх обґрунтування з метою її повного та об`єктивного розгляду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідачем порушено процедуру розгляду скарг у сфері державної реєстрації, що мало своїм наслідком порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, як суб`єкта оскарження у сфері державної реєстрації.

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України гарантовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За приписом п. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що встановлені обставини справи, за яких позивача фактично позбавлено можливості взяти участь в розгляді скарги, в контексті наведених норм свідчать про порушення суб`єктом розгляду скарг вимог Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1128, а відтак дії відповідача з приводу розгляду скарги з порушенням порядку є протиправними, при цьому, як наслідок, наказ Міністерства юстиції України № 1924/7 від 24.07.2020 «Про відмову у задоволенні скарги» підлягає скасуванню.

З метою ефективного відновлення порушених прав позивача, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог шляхом:

визнання протиправними дій Міністерства юстиції України при розгляді скарги ОСОБА_1 на рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича від 08.11.2019 № 49597832 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна;

визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України № 1924/7 від 24.07.2020 «Про відмову у задоволенні скарги».

25.02.2020 подано скаргу (вх. № С-8871) до Колегії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Департаменту державної реєстрації та нотаріату Міністерства юстиції України

Частинами 1 та 2 ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При розгляді цієї справи суд бере до уваги наступні позиції Європейського суду з прав людини.

Так, рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28.08.2018 (справа № 802/2236/17-а).

З огляду на все викладене вище та виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з наявних у справі квитанцій, позивачем за подачу позову до Окружного адміністративного суду м. Києва було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Стосовно відшкодування відповідачем витрат на правову допомогу суд відмічає таке.

Частиною 3 ст. 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем не надано пояснення відносно заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Суд відмічає, що розподіл судових витрат при прийнятті рішення в адміністративній справі регулюється статтею 139 КАС України.

У відповідності до ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

В силу ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача на підтвердження понесених витрат надано суду наступні документи:

1) договір про надання правової допомоги від 08.07.2016;

2) додаткову угоду від 10.08.2020;

3) квитанцію № Р24А525593607С25674 від 12.08.2020;

4) ордер серії КВ № 221044 від 08.07.2020.

Як вбачається з наданих документів, вартість адвокатських послуг відповідно до п. 1.1. Договору від 08.07.2016 з урахуванням Додаткової угоди № 1 від 10.08.2020 становить 2500,00 грн за підготовку адміністративного позову до суду.

Сума правової допомоги повністю сплачена ОСОБА_1 відповідно до квитанції № Р24А525593607С25674 від 12.08.2020.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн підтверджені належними доказами, а обсяг наданих адвокатом послуг позивачу є співмірним зі складністю справи та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), відтак, суд дійшов висновку про задоволення вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Міністерства юстиції України при розгляді скарги ОСОБА_1 на рішення державного реєстратора-приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненка Олега Валерійовича від 08.11.2019 № 49597832 про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 1924/7 від 24.07.2020 «Про відмову у задоволенні скарги».

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ідентифікаційний код 00015622) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок).

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, ідентифікаційний код 00015622) судові витрати з надання правничої допомоги у розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот гривень).

Рішення, відповідно до ст. 255 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя К.С. Пащенко