Справа № 340/9278/21
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2022 року м. Дніпросправа № 340/9278/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,
розглянувши у порядку письмового провадження у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року (суддя Пасічник Ю.П.) у справі №340/9278/21 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язати вчинити певні дії,-

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 11 серпня 2017 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , індексацію грошового забезпечення за період 01 січня 2016 року по 11 серпня 2017 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця) відповідно до абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 "Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплата індексації грошового забезпечення) за період з 12 серпня 2017 року по 12 серпня 2021 року в сумі 290 885 грн.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення виявлених недоліків позовної заяви.

Підставою для залишення позовної заяви стало те, що позовна заява подана позивачем з пропуском строку, встановленого ч.5 ст.122 КАС України.

Такі висновки суд обґрунтував тим, що позивач звільнений з військової служби 12.08.2017, отже місячний строк звернення до суду з цим позовом, що визначений ч.5 ст.122 КАС України, закінчився 12.09.2017, у той час коли із позовом до суду позивач звернувся

лише 19.11.2021, при цьому заяви про поновлення пропущеного строку ним не надано.

На виконання вимог даної ухвали позивач подав до Кіровоградського окружного адміністративного суду заяву про поновлення строку звернення до суду (зареєстрована судом 02.12.2021).

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, позивач вказував, що індексація доходів є складовою грошового забезпечення, та звернення до суду з вимогами щодо її виплати не підлягає обмеженню будь-яким строком в силу положень ч.2 ст.233 КЗпП.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року адміністративний позов повернуто позивачу.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами позивачем пропущено, при цьому будь-яких обґрунтувань обставин та належних доказів, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, позивачем не наведено та не доведено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційна скарга фактично обґрунтована незгодою з висновками суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду з позовом, який визначений ч. 5 ст. 122 КАС України. За позицією позивача, заявлені ним позовні вимоги фактично стосуються виплати належного йому грошового забезпечення, у вигляді індексації доходів, у зв`язку з чим, у відповідності до приписів ч.2 ст.233 КЗпП, звернення із цими позовними вимогами до суду не обмежується будь-яким строком.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, з`ясовуючи питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд першої інстанції виходив з того, що у спірному випадку строк звернення до суду з заявленими позовними вимогами визначається саме ч.5 ст.122 КАС України.

Не погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції позивач в апеляційній скарзі зазначає, що звернення із цими позовними вимогами до суду не обмежується будь-яким строком в силу положень ч.2 ст.233 КЗпП.

З такою позицією позивача суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на наступне.

За змістом частини 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Саме вказаний спеціальний місячний строк, що визначений частиною 5 статті 122 КАС України, і був застосований в спірному випадку судом першої інстанції.

Водночас, судом першої інстанції не було взято до уваги наступне.

Як свідчать матеріали справи підставою звернення позивача з цим позовом до суду стало не нарахування та невиплата відповідачем індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 11.08.2017 із застосуванням січня 2008 року як базового місяця.

З цих підстав позивач у заявленому позові просив визнати протиправною бездіяльність відповідача у цій частині та зобов`язати його нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за вказаний період із застосуванням січня 2008 року як базового місяця.

Також, з огляду на непроведення повного розрахунку із позивачем в день його звільнення з військової служби та невиплату йому усіх належних сум (сум індексації), позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Отже, заявлений позов містить вимоги щодо нарахування і виплати індексації грошового забезпечення, та щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що в спірному випадку вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є похідними, оскільки підстави для їх задоволення наявні лише у разі задоволення позовної вимоги про нарахування/виплату індексації грошового забезпечення, яка є основною сумою, що не була сплачена позивачу під час звільнення.

Таким чином, заявлений позов фактично стосується права позивача на виплату належного йому грошового забезпечення у вигляді індексації.

Разом з тим, у положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Частиною 1 статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Разом із цим, частиною другою цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, право на заробітну плату не обмежується будь-яким строком щодо судового захисту і такий висновок прямо випливає з указаної норми.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язана із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до положень статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (абзац перший частини першої).

До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина друга).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Індексація грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється в порядку та розмірах, установлених законодавством (частина третя).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон №1282-ХІІ).

З метою реалізації вказаного Закону Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 17 липня 2003 року №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі - Порядок №1078).

Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати (додатковою заробітною платою) і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як це передбачено частиною другою статті 233 КЗпП України. До того ж на військовослужбовців поширюється дія КЗпП України, в тому числі вказаної статті, у тих випадках, коли спеціальним законодавством не врегульовані особливості щодо строку звернення до суду з позовом про стягнення належного військовослужбовцю суми грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у справі №160/8332/20 (постанова від 29 вересня 2021 року).

З огляду на викладене, враховуючи те, що у спірному випадку позивач звернувся до суду за захистом порушеного права на отримання належного йому грошового забезпечення у вигляді індексації, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами позивача, що звернення до суду з цим позовом не обмежується будь-яким строком.

У зв`язку із вказаним, суд апеляційної інстанції вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо необхідності застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, встановленого частиною 5 статті 122 КАС України.

З огляду на викладене, оскаржену ухвалу про повернення позову не можливо визнати законною та обґрунтованою, як того вимагає ст.242 КАС України, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вважає за необхідне ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.320, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року по справі №340/9278/21 скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 15.02.2022

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк