Справа № 140/9160/21
Суддя: Волдінер Фелікс Арнольдович
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року ЛуцькСправа № 140/9160/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Волдінера Ф.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 26 жовтня 2021 року, просить: визнати протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за вих. №7208-7141/К-02/8-0300/21 від 27 липня 2021 року про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля»; зобов`язати зарахувати до пільгового спеціального та страхового стажу, період роботи з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» для здійснення перерахунку призначеної пенсії та здійснити перерахунок і виплату пенсії з врахуванням даного спеціального (пільгового) страхового стажу відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з дня звернення (з 27 серпня 2021 року), з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після отримання Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 позивачу стало відомо, про незарахування до страхового стажу період роботи з липня 2018 року по березень 2021 року, а фактично включно по червень 2021 року на ВП Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля».

Позивач звернувся на ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» з проханням надати інформацію щодо перерахування ЄСВ до Пенсійного фонду України.

ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» надала довідку №759/7.24/01-19 від 24 червня 2021 року, в якій зазначено, що ЄСВ по заробітній платі ОСОБА_1 сплачено за період з липня 2018 року по квітень 2021 року. У наданій довідці про доходи вказано, яка сума ЄСВ нарахована на заробітну плату та яка виплачена. Також зазначається дата сплати заробітної плати та ЄСВ.

Відповідач надав письмову відповідь від 27 липня 2021 року №7208-7141/К-02/8-0300/21 на заяву, в якій зазначив про відмову у зарахуванні стажу згаданих вище періодів роботи у зв`язку з тим, що відсутня сплата страхових внесків до пенсійного фонду України від ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля». Зазначається, що після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії.

Вважаю відмову відповідача протиправною, такою, що суперечить чинному законодавству, порушує мої конституційні права й охоронювані законом інтереси, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник. В даному випадку ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля».

На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 01 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позовну заяву від 24 лютого 2021 відповідач позовних вимог не визнав, посилаючись на те, що за даними персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату внесків за період роботи з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року на ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля, а тому підстав для зарахування страхового стажу позивачу за вказаний період немає, у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків.

З урахуванням наведеного, відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, перевіривши доводи позивача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Ппозивач звернувся із письмовою заявою до Головного управління пенсійного фонду України у Волинській області про перерахунок раніше призначеної пенсії за віком з врахуванням страхового стажу та заробітної плати за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року (а. с. 16).

Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області листом від 27 липня 2021 року за № 7208-7141/К-02/8-0300/21 зазначило, що до пільгового стажу по Списку №1 можливо зарахувати періоди пільгової роботи на підставі уточнюючих довідок та лише за умови підтвердження факту сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

За даними персоніфікованого обліку відсутня інформація про сплату внесків за період роботи з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року на ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля, а тому підстав для зарахування страхового стажу позивачу за вказаний період немає, у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків (а. с. 17).

Не погоджуючись із такими діями пенсійного органу, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02 вересня 2008 року №345-VI мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Для обчислення розміру пенсій за віком за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку;

роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Згідно із абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно із частиною другою статті 20 Закону №1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Як передбачено частинами четвертою - шостою, дев`ятою, десятою статті 20 Закону №1058-IV, сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення. Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, - календарний місяць. Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду - день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового чи пільгового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки.

Крім того, при вирішенні спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року (справа №208/6680/16-а), від 20 березня 2019 року (справа №688/947/17), від 30 вересня 2019 року (справа № 316/1392/16-а), відповідно до яких, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами, серед іншого, виник й щодо незарахування відповідачами до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року на ВП «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля» до пільгового стажу у зв`язку із відсутністю сплати страхових внесків.

Так, з індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) дійсно вбачається, що період роботи позивача з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» не зарахований до страхового стажу ОСОБА_1 , хоча із вказаних відомостей вбачається нарахування позивачу заробітної плати за цей період роботи .

Крім того, спірний період роботи підтверджується довідкою про доходи, виданою ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» від 24 червня 2021 року №759/7.2.4/01-19 (а. с. 22).

Отже, на думку суду, оскільки наявними у справі письмовими доказами підтверджується, що з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» позивачу була нарахована та виплачена заробітна плата, на яку в свою чергу нараховувалися страхувальником страхові внески, тому у відповідача відсутні підстави не зараховувати до страхового та пільгового стажу позивача вказаний період роботи. Суд наголошує, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства зі страхових внесків не може бути підставою для не зарахування до страхового та пільгового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

При цьому, суд звертає увагу, що Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», визначено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах, зокрема, чоловіки - не менш як 15 років за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків середньої заробітної плати шахтаря, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_1 необхідного пільгового шахтарського стажу роботи - 15 років, на нього не поширюються норми Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Отже, за умови зарахування періоду роботи позивача на Відокремленому підрозділі «Шахта «Бужанська» Державного підприємства «Волиньвугілля» з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року до пільгового стажу, позивач набуде права на перерахунок пенсії з урахуванням статті 8 Закону № 345-VI з 27 серпня 2021 року.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідачі як суб`єкти владних повноважень не надали суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відтак, виходячи із наданих суду статтями 9, 245 КАС України повноважень, з метою ефективного захисту прав позивача взаємопов`язані позовні вимоги належить задовольнити частково шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за вих. №7208-7141/К-02/8-0300/21 від 27 липня 2021 року про відмову у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля», зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до пільгового спеціального та страхового стажу період роботи з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» та здійснити з урахуванням вказаного стажу з 27 серпня 2021 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням висновків суду.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно із частиною першою та третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн, сплаченого за подання позову немайнового характеру квитанцією від 25 серпня 2021 року № (а. с. 7).

Щодо клопотання представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

У цій справі судом позов ОСОБА_1 задоволено повністю, який в розумінні КАС України не є суб`єктом владних повноважень, а тому судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області, що виступав відповідачем у справі та порушив права позивача.

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а відповідно до пункту 1 частини третьої цієї ж статті КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України врегульовані питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до частин третьої, четвертої цієї статті КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Представником позивача надано суду договір про надання професійної правничої допомоги від 02 липня 2021 року № 36/21, акт здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору № 36/21 від 25 серпня 2021 року про надання професійної допомоги, копію квитанції від 25 липня 2021 року, що підтверджує понесені ОСОБА_1 витрати (а. с. 23-26).

Відповідно до частини п`ятої статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами частини першої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (частини друга, третя статті 30 вищевказаного Закону).

Аналіз вищевикладених норм дає підстави вважати, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію обґрунтованих дій позивача, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та запровадження певних запобіжників від можливих зловживань з боку учасників судового процесу та осіб, які надають правничу допомогу, зокрема, неможливості стягнення необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Але, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо, однак вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права, однак відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, згідно наявних у матеріалах справи доказів позивачем за послуги правової допомоги сплачено 3 500,00 грн.

Проаналізувавши складність справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд не вбачає в них співмірності наданих послуг, не вважає їх розмір обґрунтованим та розумним з наступних підстав.

Як вбачається із акту здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору № 36/21 від 02 липня 2021 року про надання професійної допомоги від 25 серпня 2021 року, адвокат Якименко З.С. передала, а Клієнт прийняв наступні послуги, надані адвокатом за договором про надання правничої професійної допомоги № 36/21 від 02 липня 2021 року: підготовка заяви до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про зарахування періодів роботи до страхового стажу - 500,00 грн; підготовка позовної заяви про визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області та зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду роботи на ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» - 2 000,00 грн (включає вивчення матеріалів справи - 0,5 год, перегляд судової практики та формування правової позиції - 0,5 год, підготовка тексту позовної заяви 3 год). Вартість 1 год - 500,00 грн, 4 год х 500,00 грн = 2 000,00 грн, вартість наданих послуг становить 2 500,00 грн. При цьому, у позовній заяві позивач просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500,00 грн, що підтвердженні копією квитанції до прибуткового касового ордера № 1/25 від 25 липня 2021 року. Відтак витрати в цій частині не відповідають критерію реальності адвокатських витрат.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заявлений представником позивача розмір судових витрат є не співмірним з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) в грошовому еквіваленті 3 500,00 грн, оскільки розмір таких витрат відповідно до акту здачі-приймання робіт (надання послуг) до договору № 36/21 від 02 липня 2021 року про надання професійної допомоги становить 2 500,00 грн.

Враховуючи викладене, надані представником позивача докази на підтвердження здійснення відповідних витрат за укладеним договором про надання правової допомоги та складність справи, суд вважає, що наявні підстави для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 139, 243-246, 255, 257, 262, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за вих. №7208-7141/К-02/8-0300/21 від 27 липня 2021 року про відмову ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового спеціального та страхового стажу період роботи з 01 липня 2018 року по 30 червня 2021 року у ВП «Шахта «Бужанська» ДП «Волиньвугілля» та здійснити з урахуванням вказаного стажу з 27 серпня 2021 року перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням висновків суду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень та 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22-В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826).

Суддя Ф.А. Волдінер