Справа № 280/8464/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року Справа № 280/8464/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича ( АДРЕСА_2 ), до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач), в особі представника адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича, до Міністерства внутрішніх справ України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним дії відповідача щодо зазначення у довідці про відсутність судимості інформації серії ААА №1130800 ), що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яку 23.06.2020 Олександрівським відділенням Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020. Інші відомості до МВС не надходили;

зобов`язати відповідача видати позивачу довідку повну, без фрази «Разом з тим є особою, яку 23.06.2020 Олександрівським відділенням Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020. Інші відомості до МВС не надходили.

Крім того, просить стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Справу просить розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області розслідувалось кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020 за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

24 березня 2021 року прокурором відділу обласної прокуратури Якушевим Ю. винесено постанову про закриття кримінального провадження якою постановлено кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020р. за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

В липні 2021 року позивач звернувся до ТСЦ МВС в м. Запоріжжі з запитом про отримання довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України та отримав довідку серії ААА №1130800 Департаменту інформатизації МВС України.

Відповідно до довідки серії ААА №1130800 Департаменту інформатизації МВС України зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою, яку 23.06.2020 Олександрівським відділенням Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020.

Посилаючись на норми Законів України «Про інформацію», «Про захист персональних даних», «Про доступ до публічної інформації», Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23.08.2002 №823/188, позивач, вважаючи протиправними оскаржувані дії, звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 20.09.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначив, що наявність у єдиній інформаційній системі МВС інформації щодо якої пред`явлений даний позов є лише підтвердженням того, що такий акт існував як офіційний документ. Така інформація може використовуватися поліцією виключно на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначає, що дії чи бездіяльність уповноважених службових осіб, пов`язані із внесенням або невнесенням відомостей до єдиної інформаційної системи МВС не є здійсненням публічно-владних управлінськіх функцій, а тому даний спір не є публічно-правовим, і юрисдикція адміністративних судів на них не поширюється. Крім того, стверджує, що МВС України є неналежним відповідачем у даній справі. Крім того, посилається на те, що інформація до баз даних МВС надходить з Єдиного реєстру досудових розслідувань, держателем якого є Генеральна прокуратура України. Інформацію про порушене кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань заносять слідчі та керівники органів досудового розслідування, при коригуванні слідчим інформації вона автоматично корегується і в базах МВС України.

Крім того, відповідачем подані клопотання про закриття провадження у справі та про залучення в якості співвідповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно встановивши обставини справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Слідчим управлінням ГУНП в Запорізькій області розслідувалось кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020 за підозрою у вчиненні позивачем кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

24 березня 2021 року прокурором відділу обласної прокуратури Якушевим Ю.С. винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно позивача (даний факт учасниками справи не заперечується).

29.04.2021 представником позивача в адресу Департамента інформатизації МВС України був складений адвокатський запит відповідно до якого представник просив виключити відомості відносно позивача, як особи, якій 23.06.2020 Олександрівським відділенням Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020.

Листом від 07.05.2021 Департаментом інформатизації МВС України в адресу представника позивача надіслана відповідь №682А3/16, в якій зазначено, що відповідно до електронного журналу станом на 07.05.2021 відомості про закриття кримінального провадження №0001162 від 23.06.2020 за підозрою позивача у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 255 КК України, з ЄРДР не надходили. Крім того, зазначено, що інформація стосовно позивача перебуває на обліку інформаційного підрозділу ГУНП в Запорізькій області та коригування відомостей належить виключно до їх компетенції, відповідні документи позивач може надати безпосередньо до Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у Запорізькій області. Після внесення змін до обласного персонально-довідкового обліку дані будуть автоматично відображені на центральному персонально-довідковому обліку єдиної інформаційної системи МВС.

Крім того, 29.04.2021 представником позивача в адресу прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю та транснаціональною злочинністю Запорізької обласної прокуратури Якушева Ю.С. був надісланий адвокатський запит, в якому представник просив надати до відділу інформаційного забезпечення ГУНП в Запорізькій області відомості у вигляді інформаційної картки щодо закриття кримінального провадження №0001162 від 23.06.2020, вжити дії щодо виключення відомостей з Департаменту інформатизації МВС України відносно позивача, як особи, якій 23.06.2020 Олександрівським відділенням Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020.

Листом Запорізької обласної прокуратури від 12.05.2021 №09/6-1452-21, підписаним прокурором відділу обласної прокуратури Ю. Якушевим, в адресу представника позивача було надіслано відповідь на зазначений запит, якою повідомлено, що 24.03.2021 при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження відносно позивача цього ж дня до ЄРДР внесено відповідні відомості, при цьому Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань не передбачено надання прокурором до підрозділів органів внутрішніх справ будь-яких статистичних карток щодо закриття кримінального провадження. Також на прокурора не покладено обов`язок вжиття заходів до виключення відомостей щодо особи з інформаційних систем МВС України. Також зазначено, що з викладених у запиті питань представник може звернутися до УІАП ГУНП у Запорізькій області.

07.05.2021 представник позивача звернувся в адресу начальника Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області із адвокатським запитом, в якому просив виключити відомості відносно позивача, як особи, якій 23.06.2020 Олександрівським відділенням Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020.

Відповіді на цей запит не отримано.

Суд зазначає, що до всіх зазначених вище адвокатських запитів додавалась копія постанови про закриття кримінального провадження від 24.03.2021.

Разом з тим, Департаментом інформатизації Міністерства внутрішніх справ України позивачу було видано довідку серія АА №1130800 (повна ), в якій зазначено наступне:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець(кА) СМТ НОВОМИКОЛАЇВКА НОВОМИКОЛАЇВСЬКОГО РАЙОНУ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ Україна на території України станом на 14.07.2021 незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Разом з тим, є особою, яку 23.06.2020 Олександрівським відділенням Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020. Інші відомості до МВС не надходили.

Довідку видано для ПРЕД`ЯВЛЕННЯ ЗА МІСЦЕМ ВИМОГИ.

Позивач, не погодившись бездіяльністю МВС України, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої і другої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Закон України "Про інформацію" від 02.10.1992 № 2657-XII визначає інформацію про фізичну особу (персональні дані) як відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (частина перша статті 11).

Інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, є конфіденційною та може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом (частини друга статті 21 Закону України "Про інформацію").

В силу статті 1 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297) цей Закон регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних. Цей Закон поширюється на діяльність з обробки персональних даних, яка здійснюється повністю або частково із застосуванням автоматизованих засобів, а також на обробку персональних даних, що містяться у картотеці чи призначені до внесення до картотеки, із застосуванням неавтоматизованих засобів.

Під обробкою персональних даних розуміється будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем (абзац восьмий статті 2 Закону № 2297).

Згідно з частиною другою статті 4 Закону № 2297 володільцем чи розпорядником персональних даних можуть бути підприємства, установи і організації усіх форм власності, органи державної влади чи органи місцевого самоврядування, фізичні особи - підприємці, які обробляють персональні дані відповідно до закону.

У частині другій статті 5 Закону № 2297 закріплено, що персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою.

Статтею 6 Закону № 2297 передбачено, що: мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних (частина перша); склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та ненадмірними стосовно визначеної мети їх обробки (частина третя); обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством (частина п`ята); не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина шоста).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2297 забороняється обробка персональних даних про расове або етнічне походження, політичні, релігійні або світоглядні переконання, членство в політичних партіях та професійних спілках, засудження до кримінального покарання, а також даних, що стосуються здоров`я, статевого життя, біометричних або генетичних даних.

Положення частини першої цієї статті не застосовується, якщо обробка персональних даних здійснюється за умови надання суб`єктом персональних даних однозначної згоди на обробку таких даних (пункт 1 частини другої статті 7 Закону № 2297).

За приписами частини другої статті 14 Закону № 2297 поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Наведеним положенням Законів України "Про інформацію" і "Про захист персональних даних" кореспондують норми Закону України від 13.01.2011 № 2939-VI "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939), згідно з яким публічною інформацією є відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом (частина перша статті 1).

За загальним правилом публічна інформація є відкритою (частина друга статті 1 Закону № 2939). Виняток становить інформація з обмеженим доступом, яка поділяється на конфіденційну, таємну та службову інформацію (частина перша статті 6 Закону № 2939).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2939 конфіденційною є інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов.

Розпорядники інформації, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частина друга статті 7 Закону № 2939).

Таким чином, лише фізична особа, якої стосується конфіденційна інформація, відповідно до конституційного та законодавчого регулювання права особи на збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації має право вільно, на власний розсуд визначати порядок ознайомлення з нею інших осіб, держави та органів місцевого самоврядування, а також право на збереження її у таємниці.

Пунктом 1.2 Інструкції про порядок формування, ведення та використання оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку в органах внутрішніх справ та органах (установах) кримінально-виконавчої системи України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Державного департаменту України з питань виконання покарань від 23.08.2002 №823/188 (далі - Інструкція), визначено, що правовою основою ведення оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку є Конституція України (254к/96-ВР), Закони України «Про міліцію» (565-12), «Про оперативно-розшукову діяльність» (2135-12), «Про інформацію» (2657-12), міжнародні договори у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку, та ця Інструкція.

Згідно з пунктом 2.1 Інструкції, об`єктами оперативно-довідкового і дактилоскопічного обліку є особи, які на території України обвинувачуються у вчиненні злочинів або засуджені, розшукуються, затримані за підозрою в занятті бродяжництвом, а також громадяни України, що вчинили злочини за її межами і відомості про яких надійшли офіційними каналами згідно з міжнародними договорами у сфері обміну інформацією, які набрали чинності в установленому порядку. Облік здійснюється шляхом ведення алфавітних оперативно-довідкових картотек (далі - ОДК) і дактилоскопічних картотек (далі - ДК), у тому числі з використанням автоматизованих банків даних та автоматизованих дактилоскопічних інформаційних систем. Централізований облік здійснюється Департаментом інформаційних технологій при МВС України (далі - ДІТ при МВС), а регіональний (місцевий) облік - управліннями (відділами) оперативної інформації при ГУМВС України в Автономній Республіці Крим та при управліннях МВС України в областях. У місті Києві і Київській області алфавітний і дактилоскопічний облік здійснюється ДІТ при МВС України.

Відповідно до пункту 8.1 Інструкції інформація оперативно-довідкового та дактилоскопічного обліку ДІТ при МВС та УОІ-ВОІ має обмежений доступ.

Пунктом 9.9 Інструкції передбачено, що інформацію про судимість (несудимість) за особистими зверненнями громадян надають територіальні УОІ-ВОІ за місцем останнього постійного мешкання цих громадян з урахуванням вимог статей 5, 89, 108 КК України. Довідка надається на бланку встановленого зразка за підписом керівника та засвідчується печаткою підрозділу з її обов`язковою реєстрацією.

Аналіз пункту 9.9 Інструкції у системному зв`язку з частиною першою статті 88 КК України, відповідно до якої особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, дає підстави для висновку, що у довідку про судимість (несудимість) має включатися інформація про відсутність або наявність у особи судимості згідно з обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, з урахуванням вимог статей 5 (зворотна дія закону про кримінальну відповідальність у часі), 89 (строки погашення судимості) і 108 (погашення та зняття судимості) КК України.

Окрім того, пунктами 1-5 розділу V Порядку доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України 29.11.2016 №1256 (далі - Порядок №1256) фізична особа, яка досягла 14-річного віку (далі - Заявник), має право на отримання з персонально-довідкового обліку відомостей про себе.

Відомості з персонально-довідкового обліку надаються Заявнику у формі Довідки з дотриманням вимог законодавства про звернення громадян та захист персональних даних на підставі запиту на отримання довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, що подається за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.

Запит подається в письмовій або електронній формі.

Запит у письмовій формі подається особисто Заявником або уповноваженою ним у встановленому порядку особою (далі - Представник) до ДІ або ТСЦ МВС, незалежно від реєстрації місця проживання Заявника.

Заявник під час подання запиту особисто пред`являє посадовій особі ДІ або ТСЦ МВС документ, що посвідчує його особу, та надає його копію.

Перелік документів, що посвідчують особу, визначений у статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Запит друкується або заповнюється письмово від руки розбірливими літерами без виправлень.

За необхідності замовлення декількох примірників Довідки на запиті вказується їх кількість, яка не може перевищувати трьох одиниць.

Інформація про Заявника, вказана в запиті про отримання відомостей з персонально-довідкового обліку, та додатково подані ним копії документів обробляються виключно з метою підготовки та надання йому Довідки.

Отже, приписами чинного законодавства України, визначено зміст та обсяг довідки про судимість (несудимість) та містить заборону поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №826/18484/16, від 24.02.2020 у справі №802/1587/18-а та від 31.03.2020 у справі №818/2013/18.

В пункті 14 статті 3 КПК України наведене наступне визначення:

«притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення».

Посилання позивача на те, що при поданні запиту на отримання довідки про притягнення до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, він не давав згоду на поширення іншої конфіденційної інформації про нього, крім відомостей про притягнення до кримінальної відповідальності та про судимість (несудимість) є безпідставним, а позиція позивача про те, що зазначені у довідці відповідача відомості не є відомостями про притягнення особи до кримінальної відповідальності не відповідає приписам Кримінального процесуального кодексу України, оскільки в силу приписів наведеної вище норми з повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення розпочинається така стадія кримінального провадження як притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, судом встановлено, що постановою прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури Якушева Ю.С. від 24.03.2021 було закрите кримінальне провадження №0001162 від 23.06.2020 відносно позивача на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України (даний факт не заперечується відповідачем), про що представником позивача було повідомлено відповідача у адвокатському запиті. Крім того, представник позивача звертався до Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП в Запорізькій області із відповідним адвокатським запитом, в якому так само інформував про наявність зазначеної постанови прокурора від 24.03.2021. До зазначених запитів долучалась копія постанови прокурора від 24.03.2021, проте виходячи з інформації, зазначеної в довідці відповідача, виданій станом на 14.07.2021, інформація щодо оголошення підозри позивачу лишилась у базі МВС України.

За приписами п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений статтею 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.02.2021 у справі №35/175/21 було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області Кузьменка О.О., погоджене першим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури Ковалем А.В., про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні за № 0001162 від 23.06.2020 за підозрою позивача, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Суд зазначає, що під закриттям кримінального провадження розуміють таке закінчення досудового розслідування, яке здійснюється за наявності обставин, які виключають подальше провадження, або підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Із закриттям кримінального провадження процесуальна діяльність щодо неї повністю закінчується, подальший рух провадження виключається, поки постанова про закриття провадження не скасована у встановленому законом порядку.

Відповідно, у зв`язку із закриттям кримінального провадження 24.03.2021 кримінальна відповідальність позивача припинилась.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про Національну поліцію» поліція наповнює та підтримує в актуальному стані бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України.

Персонально-довідковий облік є частиною єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, тобто, володільцем цього обліку є МВС України, а управління інформаційно-аналітичної підтримки Управління відповідно до статті 25 Закону України «Про Національну поліцію» є його користувачем.

Умови, підстави та процедуру надання відомостей з інформаційної підсистеми «Оперативно-довідкова картотека» єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, що містить відомості стосовно осіб, яким повідомлено про підозру в учиненні кримінального правопорушення, та осіб, яких засуджено за вчинення кримінального правопорушення, права та обов`язки суб`єктів, що є учасниками зазначеної процедури, визначено Порядком №1256.

Пунктами 14, 15 Розділу V Порядку №1256 передбачено, що у разі незгоди з відомостями, що надані в довідці, заявник може надати до Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України офіційні документи (вирок суду, довідку з місць позбавлення волі тощо) для внесення відповідних змін до персонально-довідкового обліку».

Для уточнення наявної в ДІ інформації або установчих даних Заявника, що вказані в запиті, можливе проведення додаткових перевірок за територіальними персонально-довідковими картотеками Національної поліції України або уточнення інформації, наданої в запиті, у посадової особи ТСЦ МВС.

Для виключення зазначеної інформації з довідки стосовно позивача орган в провадженні, якого знаходиться кримінальне провадження, має надіслати до Департаменту інформатизації МВС постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою статті 284 КПК. Підставою для внесення змін до персонально-довідкового обліку також може бути відповідне рішення суду.

Порядок вилучення облікових документів передбачений підпунктом 11.1 Інструкції №823/188.

З оперативно-довідкових картотек Департаментом інформатизації при МВС та територіальних УОІ-ВОІ вилучаються: а) раніше складені облікові документи у разі їх переоформлення на підставі постанов органів слідства (дізнання) або ухвал судів про уточнення (зміну) анкетних даних осіб, що стоять на обліку; б) алфавітні картки на осіб, притягнутих до кримінальної відповідальності, до яких не застосовувався запобіжний захід у вигляді взяття під варту, при заміні цих карток на арештантські або картки з рішенням суду; в) облікові документи на осіб, притягнутих до кримінальної відповідальності як обвинувачені, кримінальні справи стосовно яких припинені на стадії досудового слідства на підставі реабілітації або відносно яких судом прийнято виправдувальний вирок; г) облікові документи, що підлягають вилученню у зв`язку із закінченням строку їх зберігання відповідно до пункту 10 Інструкції.

Тобто, вилучення з оперативно-довідкових картотек Департаментом інформатизації МВС та територіальних УОІ-ВОІ облікових документів осіб, окрім іншого, може мати місце у випадку їх переоформлення на підставі постанов органів слідства (дізнання) або ухвал судів про уточнення (зміну) анкетних даних осіб, що стоять на обліку, а також, якщо кримінальні справи стосовно осіб припинені на стадії досудового слідства на підставі реабілітації або відносно яких судом прийнято виправдувальний вирок, а так само закінчення строку їх зберігання.

Суд зазначає, що закриття кримінального провадження постановою прокурора від 24.03.2021 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КК України не входить до переліку випадків, з настанням яких виникає необхідність вилучення облікових документів щодо позивача з оперативно-довідкових картотек Департаменту інформатизації МВС України, оскільки таке закриття відбульсь з нереабілітуючих підстав.

Оскільки судом встановлено, що викладена в довідці відповідача інформація щодо притягнення позивача до кримінальної відповідальності є неповною (не відображено інформацію про закриття кримінального провадження постановою прокурора від 24.03.2021), то дії відповідача щодо видачі такої довідки без наведення у ній зазначеної інформації є протиправними.

Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача видати нову повну довідку без зазначення інформації про притягнення позивача до кримінальної відповідальності, оскільки в такому випадку ця довідка буде неповною (скороченою), проте з обґрунтування наведеного в позові вбачається, що позивач звертався до відповідача саме за отриманням повної довідки про відсутність (наявність) судимості, притягнення особи до кримінальної відповідальності, обмежень передбачених кримінально-процесуальним законодавством України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме в наведеній вище частині.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., 50% (454 грн.) якого слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Що стосується судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4000,00 грн., то слід зазначити, що відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Позивачем (представником позивача) до позову додано лише свідоцтво про право на зайнття адвокатською діяльностю ЗП001419 від 02.10.2017 та ордер серії АР №1048702. Жодних інших документальних доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу позивачем не надано.

З огляду на це суд зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 28.12.2020 у справі №640/18402/19 (адміністративне провадження №К/9901/27657/20) склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №640/22250/19, від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18 (адміністративне провадження №№№К/9901/10848/20, №К/9901/10804/20, К/9901/11333/19, К/9901/12479/19) та інших.

Частиною 5 ст.242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що позивачем (представником позивача) не надано жодного доказу на підтвердження фактичної сплати наданих послуг, як то: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тобто відсутні докази фактичного понесення позивачем витрат пов`язаних з отриманням професійної правничої допомоги. Також позивачем (представником позивача) не надано: договору про надання правової допомоги, акту примання передачі наданих послуг, обгрунтованого розрахунку понесених витрат, тощо.

Суд також звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначено ЄСПЛ у п.268 Рішення по справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (Заява № 19336/04): «Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V).».

Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано ЄСПЛ у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пп.34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п.80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п.88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004.

Суду не надано жодного доказу фактичного понесення позивачем витрат пов`язаних з отриманням професійної правничої (правової) допомоги та йх розрахунку, в зв`язку з чим, беручи до уваги правову позицію Верховного Суду та практику Європейського суду з прав людини, у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. слід відмовити.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) до Міністерство внутрішніх справ України (код ЄДРПОУ 0032684, 01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, 10) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо видачі станом на 14.07.2021 ОСОБА_1 довідки про відсутність (наявність) судимості, притягнення особи до кримінальної відповідальності, обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України (повна ), яка не містить повну інформацію, зокрема інформацію про закриття постановою прокурору відділу Запорізької обласної прокуратури від 24.03.2021 кримінального провадження №0001162 від 23.06.2020 за підозрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачену суму судового збору в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Міністерство внутрішніх справ України (код ЄДРПОУ 0032684).

В задоволенні стягнення на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «16» лютого 2022 року.

Суддя Р.В. Кисіль