Справа № 580/7968/21
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-02-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2022 року справа № 580/7968/21

11 годин 19 хвилин м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Овсієнко Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу № 580/7968/21

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) [позивач особисто]

до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код в ) [представник - не прибув]

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, постановив рішення.

06.10.2021 вх.38730/21 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, просив: визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у призначенні ОСОБА_1 (оформлену листом від 30.08.2021 №С-129) у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850; зобов`язати Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України висновок та документи для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850; зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму як особі з інвалідністю І групи (дата встановлення 27.08.2018) відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 № 850.

Ухвалою від 25.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 09.12.2021, 11.01.2021. Ухвалою від 11.01.2021 підготовче провадження у адміністративній справі закрите і призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 27.01.2022,02.02.2022.

01.02.2022 вх.5031/22 позивач направив до суду заяву про зменшення позовних вимог у зв`язку із припиненням 20.01.2022 згідно даних ЄДР Управляння Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, де просить:

- визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України (оформлену листом від 30.08.2021 №С-129) ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України розглянути матеріали щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850 та прийняти рішення щодо призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення І групи інвалідності 27.08.2018 відповідно до Закону України «Про міліцію», Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850.

Позовні вимоги мотивовано тим, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 28.04.2021 у справі №580/403/20 ЄДРСР96653105 рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 скасоване, прийнята нова постанова, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної Комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення Управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області документів стосовно призначення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 1 групи інвалідності; зобов`язано Ліквідаційну комісію управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області повторно надіслати до Міністерства внутрішніх справ України документи ОСОБА_1 для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими документами про призначення і виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням І групи інвалідності і прийняти відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та п. 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Суд апеляційної інстанції наголосив: суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у справі № 711/1837/18 МВС України відмовило у зв`язку з встановленням позивача 2 групи інвалідності через невідповідність вимогам п. 4 Порядку № 850, а саме, через те, що після первинного огляду МСЕК минуло більше 2 років. У даному ж випадку: 1) відповідач не прийняв жодного з двох можливих рішень, повернувши матеріали; 2) вказав лише одну підставу - положення Порядку № 850 не застосовуються до позивача, адже він має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що не є тотожним з обставинами відмови, спір за яким вирішено у справі № 711/1837/18. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив не з перевірки правомірності наведених у листі підстав для відмови позивачу, а перевіряв обставини перевищення 2 річного строку від первинного огляду МСЕК, що не було підставою для відмови позивачу та не вказувалось у листі. Як вбачається з матеріалів справи №580/403/20 ЄДРСР96653105, позивачем до заяви про призначення одноразової грошової допомоги було додано, зокрема копії документів за списком, згідно яких, захворювання позивача пов`язане: 1) з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; 2) захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Зазначені обставини відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не спростовані (а.с. 15-19, 23-24). Оскільки позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС під час служби в органах внутрішніх справ та виконуючи відповідні службові обов`язки, питання щодо призначення йому одноразової грошової допомоги належить до компетенції МВС України та повинно вирішуватись відповідно до Закону України «Про міліцію» та Порядку № 850. У порушення вимог п. 9 Порядку № 850, МВС не прийняло рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цього Порядку, про відмову в призначенні грошової допомоги. Повернення позивачу документів без прийняття вмотивованого рішення є протиправним. Листом Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області від 30.08.2021 №С-129 позивача повідомлено про виконання постанови суду за результатом надісланих матеріалів МВС прийняло рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги та відмовлено у затвердженні відповідного висновку. На думку позивача будь-яке відображення позиції Шостого апеляційного адміністративного суду 28.04.2021 у справі №580/403/20 ЄДРСР96653105 у цьому листі відсутнє. Копію висновку разом з листом Департаменту фінансово-облікової політики від 11.08.2021 №37132/15-2021 позивач отримав 15.09.2021. Позивач вважає, що Міністерство внутрішніх справ України порушує конституційні права позивача у зв`язку з відмовою призначати одноразову грошову виплату за правом, що виникло з 27.08.2018 у день встановлення І групи інвалідності.

Ліквідаційна комісія управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області позову не визнала, 31.12.2021 вх.53662/21 надала відзив до вчинення запису в ЄДР про припинення. 18.06.2021 МВС України повідомило ліквідаційну комісію УМВС України в Черкаській області, що підстав для призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 немає з урахуванням постанови ВСУ від 17.02.2015 №21-8а/15: нормативно-правовий акт має межі своєї дії. У часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі територією на яку поширюється, за колом осіб на яких поширюється. УМВС України в Черкаській області виконало обов`язки на виконання судового рішення повністю, підстав для повторного направлення документів до МВС України немає. За змістом пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (надалі Закон №580) право на отримання одноразової грошової допомоги і виплат за Законом України «Про міліцію» 20.12.1990 №565-XII (надалі Закон №565) зберігається і здійснюється у порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580. Оскільки положення Закону №565 втратили чинність, а за колишніми працівниками міліції зберіглося лише право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги за певних обставин, яке може бути реалізоване через механізм, визначений Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (надалі Порядок №850) із обмеженням строком. Такої позиції дотримується Верховний Суд у справах №808/1866/16, 369/13187/17, 296/10138/16-а, 817/713/16, 281/490/17. Огляд із встановленням І групи інвалідності відбувся 22.08.2018 (попередній із встановлення ІІ групи інвалідності 09.12.2008). Судове рішення у справі № 580/403/20 ЄДРСР96653105 виконане, відповідачі діяли відповідно до вимог законодавства.

Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги до МВС України.

Відповідач МВС України відзив не надав Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомив. У системі діловодства Черкаського окружного адміністративного суду є відмітка про наявність у відповідача МВС України кабінету у підсистемі Електронний суд (ЕС). Документи, створені у відповідній системі діловодства як оригінал направлені до ЄДРСР (Єдиний державний реєстр судових рішень) в автоматичному режимі до кабінету користувача ЕС.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності правового акту Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, що має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Конституцією України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Верховний Суд у справі №823/1924/18 ЄДРСР 80606865 зазначив, що розширеному тлумаченню норма Закону не належить. Правова позиція щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постанові від 22.01.2019 у справі №2340/2663/18 і Верховний Суд не вбачає підстав для відступу від такої позиції.

Верховний Суд у справі №823/2227/17 ЄДРСР 89191820 щодо одноразової грошової допомоги у більшому розмірі суди дійшли висновку, що належним способом захисту порушених спірними правовідносинами прав позивача є визнання протиправною бездіяльності МВС України та зобов`язання останнього розглянути у встановленому законодавством порядку питання призначення позивачу одноразової грошової допомоги з прийняттям за його наслідками відповідного рішення. Днем виникнення права на отримання грошової допомоги є, у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. Розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги повинен закінчуватись прийняттям компетентним на те органом (МВС України) відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги). Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 13.02.2018 у справі №808/1866/16, від 19.09.2018 у справі №530/1280/17, від 03.10.2018 у справах №361/7249/17 та №361/7249/17 та від 13.06.2019 у справі №826/6354/18 і суд не вбачає підстав відступати від такої.

Судом встановлено, що позивач сформулював вимогу визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України (оформлену листом від 30.08.2021 №С-129) у призначенні ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, проте лист від 30.08.2021 №С-129 підписаний Головою ліквідаційної комісії Управління МВС України в Черкаській області, де повідомлено про виконання судового рішення у справі №580/403/20 та прийняття рішення Міністерством внутрішніх справ України про відмову 02.08.2021 у затвердженні висновку.

11.08.2021 №37132/15-2021 Міністерство внутрішніх справ України в особі департаменту фінансово-облікової політики направив у відповідь на лист від 18.06.2021 №28 Ліквідаційній комісії Управління МВС України в Черкаській області висновок з матеріалами, де йдеться про висновок Верховного Суду у справі №2340/3024/18 ЄДРСР 96281289. Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, у справі №711/1837/18 відступила від висновку, викладеного вперше у постанові від 13.02.2018 у справі №808/1866/16 та інших, у яких містився такий чи подібний висновок щодо застосування положень статті 23 Закону № 565-XII та пункту 4 Порядку № 850 та дійшла такого висновку щодо застосування цих норм матеріального права у подібних правовідносинах: (1) із втратою чинності з 07.11.2015 Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції зберіглось відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850; (2) Закон № 565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII, так само як і Закон №580-VII не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми; (3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850; (4) передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком; (5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після. Застосовуючи цей висновок до обставин справи, Верховний Суд звернув увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся понад два роки після первинного встановлення інвалідності, а тому позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Положеннями статті 23 Закону № 565-XII, які втратили чинність із набранням чинності Законом № 580-VII не було передбачено права працівника органів внутрішніх справ на виплату одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми у зв`язку із підвищенням групи чи визначенням іншої причини інвалідності або збільшенням відсотку втрати працездатності під час повторного огляду МСЕК. Такий механізм визначений лише Порядком № 850, пункт 4 якого визначає умови, коли здійснюється виплата допомоги та передбачає дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми. Вказані положення пункту 4 Порядку № 850 встановлюють обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Процедура перегляду розміру вже призначеної та виплаченої одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною обставин, наданням нових документів, передбачає виплату лише різниці між виплаченою та нарахованою сумою у зв`язку із встановленням згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи чи іншої причини інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності під час повторного огляду. Визначення у такій процедурі строків є важливим для правового регулювання таких відносин, оскільки за загальним правилом суб`єктивні права та юридичні обов`язки їхніх учасників виникають, розвиваються та припиняються у певний час. Строки дисциплінують учасників правових зав`язків, забезпечують чіткість і визначеність у правах та обов`язках суб`єктів.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами. Обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt, згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує (№ 580/5306/21 ЄДРСР 101988826). ВС у справі № 240/12017/19 ЄДРСР 95946021 наголосив: отримання позивачем листа відповідача у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Судом не встановлено поважних причин пропуску строку звернення до суду, починаючи з 27.08.2018: Черкаський окружний адміністративний суд за зверненням позивача 10.02.2020 відкрив провадження у справі №580/403/20 ЄДРСР 87471494 (позивач звернувся до Ліквідаційної комісії управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області із заявою від 26.09.2018 про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням І групи інвалідності), за зверненням від 06.10.2021 вх.38730/21 вирішується ця справа №580/7968/21.

Преюдиціальні факти - це факти, встановлені рішеннями суду, що набули законної сили, і не належать повторному доказуванню.

У справі №580/403/20 встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 15.04.1986 по 13.05.1996, що підтверджується наданою до суду трудовою книжкою. Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.12.2019 позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС першої категорії. Позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, причина інвалідності захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та виплачено 08.07.1996 страхову суму з державного особистого страхування у розмірі 605448000 крб. Під час повторного огляду МСЕК 09.12.2008 позивачу установлена ІІ група інвалідності та виплачена грошова допомога у сумі 53 945,45грн. Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 303137, позивачу з 22.08.2018 встановлено І групу інвалідності, пов`язану з виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Листом від 12.10.2018 № С-753 ліквідаційна комісія повідомила позивачу, що у зв`язку з тим, що І група інвалідності установлена 22.08.2018 і з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, за умовами п. 4 Порядку № 850, підстав для оформлення документів для передачі до Міністерства внутрішніх справ України, немає. Під час повторного звернення до ліквідаційної комісії, позивача повідомлено листом від 06.09.2019 № С-753, що довідка, що надана ним до заяви про призначення одноразової грошової допомоги не відповідає формі, яка затверджена Міністерством охорони здоров`я від 30.07.2012 № 577. 12.11.2019 позивач звернувся до ліквідаційної комісії із заявою про направлення документів для призначення одноразової грошової допомоги до МВС України та додав до заяви довідку форми 158/0, що відповідає наказу Міністерства охорони здоров`я від 30.07.2012 № 577. 27.11.2019 відповідачем підготовлено висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу та разом з документами, передбаченими п. 7 Порядку № 850, направлено до Міністерства внутрішніх справ для прийняття рішення. За наслідками розгляду документів Департамент фінансово-облікової політики МВС України листом від 27.11.2019 № 112 повернув матеріали до Ліквідаційної управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, вказавши, що відповідно до Порядку № 850 відсутні підстави для призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Верховний Суд у справі № 0940/2394/18 зазначив: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Судовий контроль це спеціальний вид провадження в адміністративному судочинстві, відмінний від позовного, що має спеціальну мету та полягає не у вирішенні нового публічно-правового спору, а у перевірці всіх обставин, що перешкоджають виконанню такої постанови суду та відновленню порушених прав особи-позивача. Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У справі №580/403/20 на виконання судового рішення має здійснюватися самостійний судовий контроль щодо забезпечення повноти виконання резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції.

У ст. 383 КАС України правові норми мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі (постанова Верховного Суду у справі №520/11829/17 від 27.11.2018).

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, позаяк примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом № 1404 у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа. Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Під час розгляду позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, позаяк виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження (постанова від 21.11.2018 у справі № 816/2016/17 К/9901/50946/18 ЄДРСР 79365485).

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Під час повторного розгляду заяви позивача відповідач не може прийняти рішення, яке по суті повторює рішення, що визнане судом протиправними, і повинен вирішити заяву позивача з урахуванням правової оцінки, наданої судом у справі. Позивачем не обґрунтовано з доказами на підтвердження виникнення між сторонами нового спору, що не пов`язаний з питаннями виконання рішення у вирішеній справі №580/4665/21, що набрало законної сили.

Існує особливий порядок подання заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, визначений ст.383 КАС України. Відповідно до норм вказаної статті, вирішення таких вимог здійснює суд, який приймав відповідне рішення. Вимоги щодо невиконання відповідачем рішення адміністративного суду або його дії щодо неналежного виконання такого рішення належать розгляду судом, що постановив вказане рішення, в порядку розгляду питань, що пов`язані із виконанням рішення суду. Варто зазначити, що у разі незгоди із діями відповідача, що вчиненні на виконання судового рішення, позивач має звернутися до суду не із позовною заявою, а із відповідною заявою у справі № 580/4665/21 у порядку, визначеному статтею 383 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше, як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов. Вказане підтверджується роз`ясненням поняття «виходу за межі позовних вимог», наведеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення»: відповідно до пункту 3 виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Неналежний спосіб захисту є самостійною підставою для відмови в позові в будь яких правовідносинах, ВП ВС у справі № 522/1528/15 ц розмежувала превентивний та ефективний способи захисту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.12.2021 у справі № 9901/348/19 висловила позицію стосовно публічного правонаступництва органів державної влади: публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. Обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. У справі № 826/9815/18 ЄДРСР 94802999 (п.22), №300/2478/20 ЄДРСР 102079982 (п.25) зазначено: положення КАС України, на відміну від чинного цивільного чи господарського процесуального законодавства, не пов`язують процесуальне правонаступництво з обов`язковою наявністю факту припинення юридичної особи.

Оцінюючи докази у справі, враховуючи доводи Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, яка скеровувала лист від 30.08.2021 №С-129 щодо висновку МВС України від 11.08.2021 на виконання судового рішення, зважаючи на наявні обставини у вирішеній справі №580/403/20 ЄДРСР96653105 щодо бездіяльності МВС України та особливості механізму судового контролю, беручи до уваги обраний спосіб захисту позивачем стосовно відповідача за критеріями частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у контексті того, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, що прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються (з огляду на наявну позицію суду апеляційної інстанції щодо «рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні» у контексті res judicata), суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України (оформлену листом від 30.08.2021 №С-129 у формулюванні позивача) ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівникам міліції, затвердженого постановою КМУ від 21.10.2015 №850 належить відмовити повністю.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.

Згідно частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, що належать відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (особи з інвалідністю I та II груп), підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 6-16, 19, 73-78, 90, 118, 139, 242-245, 255, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати не розподіляються. Копію рішення направити учасникам справи.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];

відповідач: Міністерство внутрішніх справ України [вул. Академіка Богомольця, 10, м. Київ, 01601, код в ].

Судове рішення складене 15.02.2022.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА