Справа № 420/12485/21
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2022 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Балан Я.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, у порядку письмового провадження, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправними дії, скасування рішення, наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,- ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про:

визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Мар`їнської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства;

визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства;

скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №427-УБД від 01.04.2021 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Мар`їнської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства;

скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №428-УБД від 01.04.2021 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства;

скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №31-ОТГ від 29.01.2021 року про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність;

зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області розглянути повторно заяву надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Марійської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства - кадастровий номер земельної ділянки :03:000:1842;

зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області розглянути повторно заяву надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства - кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0307;

стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області 54700,00 гривень грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

ОСОБА_1 зазначив, що виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність, визначений частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України і законодавство не передбачає права суб`єкта владних повноважень при розгляді питання надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність відступати від положень вказаної норми.

Разом з тим, на думку ОСОБА_1 , Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області у своїх наказах про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою не зазначило, яким саме вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законодавством порядку, не відповідає місце розташування земельних ділянок, які бажає отримати у власність ОСОБА_1 .

Позивачем наголошувалося, що Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області протиправно прийнято наказ про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, чим порушено право позивача на реалізацію конституційного права безоплатного отримання земельної ділянки.

Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що діями Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області спричинено йому моральну шкоду, розмір якої є грошовим еквівалентом ринкової вартості 2-х гектарів земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання протиправними дії, скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди повернуто позивачеві у відповідності до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 листопада 2021 року, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2021 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження по справі, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року, заяву ОСОБА_1 про відвід судді по адміністративній справі №420/12485/21 визнано необґрунтованою.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2021 року (суддя Тарасишина О.М.), у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Балан Я.В. по адміністративній справі №420/12485/21 відмовлено.

У встановлений судом строк, відповідач надав відзив (вх.№ЕП/37478/21 від 23.12.2021р.) на позовну заяву (а.с.190-199).

Відзив обґрунтований наступним.

Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області зазначило, що у зв`язку з тим, що подані ОСОБА_1 матеріали не відповідали вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів , схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України були прийняті накази про відмову у наданні дозволів на виготовлення проектів землеустрою.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 122 та статті 117 Земельного кодексу України, Указу Президента України №449/2020 від 15 жовтня 2020 року «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», постанови Кабінету Міністрів України №1113 від 16 листопада 2020 року «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», з метою прискорення децентралізації у сфері земельних відносин та забезпечення територіальних громад земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність територіальних громад, у першу чергу, де проведено вибори 2020 року та зареєстровано територіальну громаду, як юридичну особу.

Відповідно до чинного законодавства, земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної форми власності передаються у комунальну власність громад в рамках нових адміністративно-територіальних меж.

З метою дотримання вимог законодавства, начальником Управління землеустрою та охорони земель Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, було підготовлено доповідну записку начальнику Головного управління, стосовно необхідності передачі Курахївській міській об`єднаній територіальній громаді Донецької області у комунальну власність земельних ділянок.

Відповідно до статей 151, 117, 122 Земельного кодексу України, Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області прийнято наказ №31-ОТГ від 29.01.2021 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», а саме: передати Курахівській міській об`єднаній територіальній громаді, в особі Курахівської міської ради, у комунальну власності земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 436,5750 га, які розташовані в адмінмежах Курахівської міської об`єднаної територіальної громади Мар`їнського району Донецької області за межами населеного пункту згідно з актом приймання - передачі.

27 травня 2021 року, набрав чинності Закон України №1423-ІХ від 28 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» згідно з яким землі державної власності за межами населених пунктів (крім земель, які потрібні державі для виконання її функцій) передані до комунальної власності сільських, селищних, міських рад.

Враховуючи вищевикладене, з 27 травня 2021 року у Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області відсутні повноваження щодо розпорядження бажаними позивачем земельними ділянками.

Станом на 27 січня 2022 року, інших заяв по суті справи від сторін на адресу суду не надходило.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

29.01.2021 року, Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області, відповідно до статей 151, 117, 122 Земельного кодексу України прийнято Наказ №31-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» (а.с.216-226).

07.03.2021 року, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з клопотаннями про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок у межах норм безоплатної приватизації у власність, орієнтовною площею 2,00 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності за межами населеного пункту, що перебувають у запасі, і розташовані на території Мар`їнської міської ради та Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства (а.с.152-156).

До вищевказаного клопотання ОСОБА_1 було надано: копію паспорта та ідентифікаційного номеру заявника, графічний матеріал на бажану земельну ділянку із позначенням місця її розташування, копії довідки ВПО, копії довідки про участь в АТО, копії посвідчення учасника бойових дій.

Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області наказами «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» №427-УБД та №428-УБД від 01.04.2021 року, відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розташованих на території Курахівської та Мар`їнської міських рад Мар`їнського району Донецької області, за межами населених пунктів, орієнтовного розміру 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з таких підстав: подані матеріали не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законодавством порядку, у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України (а.с.159-160).

Вважаючи відмови у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою, щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства протиправними, а своє право на безоплатну приватизацію земель порушеним, та наказ про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до статті 14 Конституції України та статті 373 Цивільного кодексу України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України №2768-III від 25.10.2001 року (далі Земельний кодекс України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Статтями 2 та 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Щодо посилань ОСОБА_1 на протиправність наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №31-ОТГ від 29.01.2021 року про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність, суд зазначає наступне.

На виконання Указу Президента України №449/2020 від 15.10.2020 року «Про деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин», постанови Кабінету Міністрів України №1113 від 16.11.2020 року «Деякі заходи щодо прискорення реформ у сфері земельних відносин» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), територіальні органи Держгеокадастру були зобов`язані забезпечити передачу у комунальну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, у тому числі щодо яких надано дозволи на розроблення документації із землеустрою, за умови, якщо до 15 грудня 2020 року документацію із землеустрою не подано на затвердження до територіального органу Держгеокадастру.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №60-р від 31.01.2021 року «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад», регламентовано передачу усіх земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності в комунальну власність відповідних об`єднаних територіальних громад.

Враховуючи наведені положення нормативно-правових актів, що регулювали питання передачі земельних ділянок з державної власності у комунальну, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області правомірно було прийнято наказ №31-ОТГ від 29.01.2021 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність».

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо відмови у наданні дозволів на розроблення документації із землеустрою та скасування наказів №427-УБД та №428-УБД від 01.04.2021 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про землеустрій» №858-IV від 22.05.2003 року, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок є одним із видів документів із землеустрою.

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України «Про землеустрій» №858-IV від 22.05.2003 року, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки.

Згідно частини 1 статті 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Пунктом «а» частини 3 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно пункту «б» частини 1 статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Статтею 118 Земельного кодексу України передбачений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Зокрема, відповідно до частини 6 статті Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Отже, із системного аналізу вказаних норм вбачається, що законодавцем визначено процедуру набуття громадянами у власність або користування земельних ділянок із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства.

Нормами Земельного кодексу України також чітко визначені підстави, за наявності яких заявнику може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а саме: невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Даний перелік є вичерпним.

Як вбачається з оскаржуваних наказів «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» №427-УБД та №428-УБД від 01.04.2021 року, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, на території Курахівської та Мар`їнської міських рад Мар`їнського району Донецької області, за межами населених пунктів, орієнтовного розміру 2,0000 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з тим, що подані матеріали не відповідають вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законодавством порядку (а.с.159-160).

Оцінуючи вищевказану підставу відмови на предмет правомірності через призму верховенства права, суд зазначає наступне.

Підстави для відмови у наданні дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки у власність або користування, які зазначені в абзаці 1 частини 7 статті 118 ЗК України не підлягають розширеному тлумаченню, визначений нею перелік підстав для відмови є вичерпним, що зокрема слідує зі слова «лише».

У свою чергу, оскаржувані позивачем накази є актами індивідуальної дії.

Акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, який не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків лише чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів), якому (яким) він адресований.

Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових обов`язків, обумовлених цими актами; при цьому за умов відповідності такого акту нормам чинного законодавства.

Однак, оскаржувані рішення взагалі не відповідають критеріям чіткості та зрозумілості акта індивідуальної дії та породжують їх неоднозначне трактування, що у свою чергу, впливає на можливість реалізації права або виконання обов`язку позивача виконати юридичне волевиявлення суб`єкта владних повноважень.

Суд наголошує на відсутності вмотивованої відмови у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою, оскільки невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законодавства, має бути пояснена вказівкою на конкретні невідповідності законам або прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації, схемам землеустрою і техніко-економічним обґрунтуванням використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, тощо.

Також, суд звертає увагу, що адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності свого рішення.

Такий висновок суду також узгоджується із правовою позицією, викладеною у вищевказаній постанові Верховного Суду від 17.12.2018 року по справі №509/4156/15-а.

За таких обставин, суд вважає, що накази Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» №427-УБД та №428-УБД від 01.04.2021 року, прийняті з порушенням норм Земельного кодексу України, та не можуть вважатися обґрунтованими, добросовісними і законними, оскільки належних мотивів та причин такої відмови у вказаних наказах не наведено.

Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд дійшов висновку, що підстави для відмови у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, зазначені відповідачем в оскаржених наказах, не є належними підставами відповідно до норм Земельного кодексу України для такої відмови, а тому, відповідач діяв всупереч положень частини 2 статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а згідно частини 2 цієї статті Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваних позивачем наказів про відмову у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, натомість останній довів суду їх протиправність, а тому, суд вважає позовні вимоги позивача про визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №427-УБД та №428-УБД від 01.04.2021 року, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути заяви про надання дозволів розроблення документації із землеустрою щодо надання у власність земельних ділянок, розташованих на території Мар`їнської та Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області, за межами населених пунктів, орієнтованим розміром земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства, з кадастровими номерам :03:000:1842 та :06:000:0307, суд зазначає наступне.

Перш за все, суд вважає за необхідне зауважити, що звертаючись до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області з клопотаннями про надання дозволів на розробку проектів землеустрою, безпосередніх кадастрових номерів бажаних земельних ділянок :03:000:1842 та :06:000:0307) позивачем у клопотаннях - не зазначалося.

У свою чергу, 27 травня 2021 року, набрав чинності Закон України №1423-ІХ від 28 квітня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (далі Закон №1423-ІХ) згідно з яким землі державної власності за межами населених пунктів (крім земель, які потрібні державі для виконання її функцій) передані до комунальної власності сільських, селищних, міських рад.

Так, розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24 такого змісту: «…з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель: а) що використовуються органами державної влади, державними підприємствами, установами, організаціями на праві постійного користування (у тому числі земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні державних лісогосподарських підприємств, та земель водного фонду, що перебувають у постійному користуванні державних водогосподарських підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, національних галузевих академій наук); б) оборони; в) природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення в межах об`єктів і територій природно-заповідного фонду загальнодержавного значення, лісогосподарського призначення; г) зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; г) під будівлями, спорудами, іншими об`єктами нерухомого майна державної власності; д) під об`єктами інженерної інфраструктури загальнодержавних та міжгосподарських меліоративних систем державної власності; е) визначених у наданих до набрання чинності цим пунктом дозволах на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, наданих органами виконавчої влади з метою передачі земельних ділянок у постійне користування державним установам природно-заповідного фонду, державним лісогосподарським та водогосподарським підприємствам, установам та організаціям, якщо рішення зазначених органів не прийняті.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

З дня набрання чинності цим пунктом, до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними...».

Суд зазначає, що надані до дня набрання чинності цим пунктом рішеннями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які відповідно до пункту 24 Закону №1423-ІХ переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності цим пунктом. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності цим пунктом, приймають сільські, селищні, міські ради.

Тобто, з дня набрання чинності Законом №1423-ІХ (з 27 травня 2021 року) до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад відповідач, як орган виконавчої влади, який здійснював розпорядження земельними ділянками державної власності, втратив права щодо розпорядження такими земельними ділянками.

Водночас, станом на час прийняття оскаржуваних наказів, вищезазначені зміни у законодавстві ще не набрали чинності та не були підставою для відмови позивачеві у наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою.

Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що такий спосіб захисту, як зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області повторно розглянути клопотання позивача від 07.03.2021 року про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок розташованих на території Мар`їнської та Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області, за межами населених пунктів, орієнтованим розміром земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства, буде ефективним та належним засобом захисту порушених прав позивача.

Суд ще раз зауважує, що надані до дня набрання чинності Закону №1423-ІХ дозволи на розроблення документації із землеустрою щодо земельних ділянок державної власності, які переходять у комунальну власність, є чинними. Особи, які отримали такі дозволи, а також органи, що їх надали, зобов`язані повідомити про це протягом місяця відповідні сільські, селищні, міські ради з дня набрання чинності Закону №1423-ІХ. Рішення про затвердження такої документації, що не була затверджена на день набрання чинності Законом №1423-ІХ, приймають сільські, селищні, міські ради.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь 54700,00 гривень грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду, суд зазначає наступне.

На підставі частини 1 статті 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини 2 статті 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (пункт 4 частини 2 статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року по справі №464/3789/17. З

Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема і моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У даному випадку, ОСОБА_1 , заявляючи вимогу про відшкодування моральної шкоди зауважив лише те, що її розмір є еквівалентним ринковій вартості 2-х гектарів земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Суд зауважує, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У свою чергу, позивачем не надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між наказами відповідача та завданням йому моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню з підстав недоведеності її спричинення наказами відповідача, відсутності належних доказів, якими підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У свою чергу, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийняття наказів «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» №427-УБД та №428-УБД від 01.04.2021 року.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору та відсутні витрати на виклик свідків та призначення експертизи, жодні витрати не належать до компенсації за рахунок коштів Державного бюджету України.

Керуючись статтями 2, 6-10, 77, 90, 139, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (84313, м. Краматорськ, бульвар Машинобудівників 16, ) про визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Мар`їнської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства; визнання протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області щодо відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства; скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №427-УБД від 01.04.2021 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Мар`їнської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства; скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №428-УБД від 01.04.2021 року щодо відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства; скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №31-ОТГ від 29.01.2021 року про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність; зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області розглянути повторно заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Мар`їнського міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства - кадастровий номер земельної ділянки :03:000:1842; зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області розглянути повторно заяву надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання у власність земельної ділянки розташованої на території Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області за межами населених пунктів, орієнтований розмір земельної ділянки 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства - кадастровий номер земельної ділянки :06:000:0307; стягнення з Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області 54700,00 гривень грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду задовольнити частково.

Наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» №427-УБД від 01.04.2021 року визнати протиправним та скасувати;

Наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області «Про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою» №428-УБД від 01.04.2021 року визнати протиправним та скасувати;

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області () повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 07.03.2021 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації у власність, орієнтовною площею 2,00 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, за межами населеного пункту, що перебувають у запасі, і розташовані на території Мар`їнської міської ради Мар`їнського району Донецької області, для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області () повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 07.03.2021 року про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації у власність, орієнтовною площею 2,00 га, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, за межами населеного пункту, що перебувають у запасі, і розташовані на території Курахівської міської ради Мар`їнського району Донецької області для ведення особистого селянського господарства, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя Ярослава БАЛАН