Справа № 759/7982/21
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 759/7982/21 Суддя (судді) першої інстанції: Коваль О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 29 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м.Києві про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м.Києві, в якому просила скасувати постанову серії ЕГА №229205 від 08.04.2021 по справі про адміністративне правопорушення за порушення вимог ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 29 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані відсутністю доказів, які доводять вину позивача, а посадова особа, яка склала спірну постанову, не могла розглядати справу про адміністративне правопорушення, а подані фотознімки не є належними доказами, оскільки не засвідчені відповідно до вимог, що висуваються до електронних доказів.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що 08.04.2021 позивач перебувала у приміщенні КП «Київський метрополітен» на станції метро «Політехнічний інститут» без засобів індивідуального захисту, а саме медичної маски, внаслідок чого її правомірно притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, беручи до уваги встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» карантин на всій території України, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 08.04.2021 поліцейським Солом`янського УПП ГУ НП в м.Києві майором поліції Багричем А.Є. складено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №229205, відповідно до якої позивач 08.04.2021 перебувала за адресою м.Київ, пр.Перемоги, 35 в приміщенні КП «Київський метрополітен» без засобів індивідуального захисту, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.44-3 КУпАП, внаслідок чого її притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн (а.с.40).

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачем прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності обґрунтовано, з урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, завданням якого є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.44-3 КУпАП перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, - тягне за собою накладення штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом першим постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2021 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 р. № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 р. № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

Отже, станом на 08.04.2021 на території України діяв карантин, який продовжує діяти і надалі, та у вказаний період перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті можливо лише у випадку застосування засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, в іншому випадку, особи підлягають відповідальності у вигляді штрафу від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що прямо передбачено ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Позивач стверджує, що у спірній постанові не зазначено, в якому саме приміщенні перебувала позивач, зазначає, що особа, яка винесла спірну постанову, не мала права розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.44-3 КУпАП, зазначала, що нормами законодавства не визначено поняття громадські будівлі та споруди.

Суд звертає увагу, що визначення громадські будівлі та споруди наведено у ДБН В.2.2-9:2018 «ГРОМАДСЬКІ БУДИНКИ ТА СПОРУДИ», відповідно до п.3.6 р.3 яких громадські будівлі та споруди це загальна назва будинків і приміщень, які призначені для розміщення закладів, підприємств, організацій, які надають послуги фізичним особам (населенню) або юридичним особам (громаді та державі).

В постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено, що вона перебувала у приміщенні КП «Київський Метрополітен» без засобів індивідуального захисту.

Відповідно до інформації з ЄДРПОУ, основним видом діяльності КП «Київський Метрополітен» є 49.31 «Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення».

Таким чином, приміщення КП «Київський Метрополітен» належать до громадських будівель та споруд, перебування в яким допустиме за умови застосування засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.

Положення ч.1 ст.222 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачали, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Таким чином, поліцейський Солом`янського УПП ГУ НП в м.Києві майором поліції Багрич А.Є. є уповноваженою особою розглядати від імені Національної поліції справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.44-3 КУпАП.

У розрізі наведеного судовою колегією враховується, що приписи ст.251 КпАП України визначають, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 252 КпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. ч. 1-3 ст. 283 КпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, наявними у матеріалах справи фотоматеріалами (а.с.42-45) підтверджується факт перебування позивача 08.04.2021 у приміщенні КП «Київський Метрополітен» за адресою пр.Перемоги, 35 (дата та місце створення відображені на фотоматеріалах) без засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно, що є адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.44-3 КУпАП.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на необхідність застосування до вказаних фотоматеріалів вимог, які передбачені для оформлення цифрових доказів, оскільки відповідні фотоматеріали були подані до суду у фізичному вигляді, а не у електронній (цифровій) формі, що зберігається на портативних носіях, серверах тощо.

Твердження апелянта щодо неможливості встановити особу, зображену на зазначених фотоматеріалах є необґрунтованим, оскільки, з огляду на відсутність засобів індивідуального захисту, які закривають ніс та рот, обличчя особи, зафіксованої на поданих відповідачем фотоматеріалах відповідає фотографії в паспорті позивача серії НОМЕР_1 (а.с.19).

Відповідно до ч.2-3 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Згідно з ч.4 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, за загальним правилом протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, в тому числі за ч.2 ст.44-3 КУпАП та виключенням з цього правила є випадки, коли під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Поряд з цим, з матеріалів справи не вбачається, що позивач оспорювала допущене нею правопорушення, зокрема в постанові про притягнення її до адміністративної відповідальності містяться зауваження щодо її затримання без складання протоколу про затримання, однак жодних доводів стосовно її незгоди з притягнення до відповідальності за ч.2 ст.44-3 КУпАП або інших порушень порядку притягнення до адміністративної відповідальності не зазначено.

Таким чином, у співробітника поліції не виникло передбаченого ст.258 КпАП України обов`язку із складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Питання порушення прав позивача внаслідок проведення її затримання із порушенням встановленого законодавством порядку не є предметом розгляду даної справи та не підлягає оцінці судом при встановленні наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Щодо незгоди позивача із запровадженими карантинними обмеженнями, запровадженими постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236, колегія суддів вважає підкреслити, що відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Рішення про встановлення карантину, а також про його відміну негайно доводиться до відома населення відповідної території через засоби масової інформації. У рішенні про встановлення карантину зазначаються обставини, що призвели до цього, визначаються межі території карантину, затверджуються необхідні профілактичні, протиепідемічні та інші заходи, їх виконавці та терміни проведення, встановлюються тимчасові обмеження прав фізичних і юридичних осіб та додаткові обов`язки, що покладаються на них. Карантин встановлюється на період, необхідний для ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечної інфекційної хвороби. На цей період можуть змінюватися режими роботи підприємств, установ, організацій, вноситися інші необхідні зміни щодо умов їх виробничої та іншої діяльності.

Відтак, незгода позивача із запровадженими постановою Кабінету Міністрів України обмеженнями у зв`язку з карантином, зокрема, щодо обов`язкового перебування у межах громадських будинків і споруд у засобах індивідуального захисту, не може свідчити про незаконність оскаржуваної постанови.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому її правомірно притягнуто до відповідальності ч.2 ст.44-3 КУпАП, внаслідок чого постанова по справі про адміністративне правопорушення від 08.04.2021 серії ЕГА №229205 є законною та скасуванню не підлягає.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

В силу ч.3 ст.272 КАС України судове рішення суду апеляційної інстанції у даній справі не може бути оскаржене.

Керуючись ст.ст.243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 29 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Текст постанови виготовлено 16 лютого 2022 року.

Головуючий суддя Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма