Справа № 640/16177/20
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2022-02-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Сорочка Є.О., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лук`янівське" про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Лук`янівське" в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №№0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково, а саме визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 21 квітня 2019 року №№0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 18 104,56 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 38 929,92 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 582,13 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 13 336,91 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 17 236,58 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 17 121,82 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 11 536,26 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 17 219,88 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 865,90 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 980,66 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, який сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2019 рік у розмірі 31 996,48 грн.

Як зазначає позивач, посилаючись на розрахунок податку на нерухому майно, відмінне від земельної ділянки, за 2019 рік, по об`єктах оподаткування, які належать позивачу, зазначені податкові повідомлення-рішення прийняті у зв`язку із тим, що позивач є власником таких нежитлових будівель та приміщень:

- АДРЕСА_1 , загальною площею 47,00 кв.м. (нежитлова будівля);

- АДРЕСА_1 , загальною площею 41,50 кв.м. (нежитлова будівля);

- АДРЕСА_1 , загальною площею 1533,50 кв.м. (нежитлова будівля);

- АДРЕСА_1 , загальною площею 867,70 кв.м. (нежитлова будівля);

- АДРЕСА_1 , загальною площею 1865,80 кв.м. (нежитлова будівля);

- АДРЕСА_1 , загальною площею 27,90 кв.м. (нежитлова будівля);

- АДРЕСА_1 , загальною площею 826,10 кв.м. (нежитлова будівля);

- АДРЕСА_1 , загальною площею 820,60 кв.м. (нежитлове приміщення);

- АДРЕСА_1 , загальною площею 552,90 кв.м. (нежитлове приміщення);

- АДРЕСА_1 , загальною площею 639,20 кв.м. (комплекс);

- АДРЕСА_1 , загальною площею 825,30 кв.м. (будівля).

Як вбачається із розрахунків, податок позивачу нарахований за ставкою 0,5% від мінімальної заробітної плати.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи пункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України визначають, що об`єктом оподаткування є зокрема об`єкт нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України є загальна площа об`єкта нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 Податкового кодексу України визначає, що ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Таким чином, фізичним особам нараховується податок для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у їх власності, за ставками, встановленими рішенням відповідної ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості, та на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідач зазначив у відзиві, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення сформовані в автоматичному режимі відповідно до даних ІС «Податковий блок», а відповідно до зведеної інформації про ставки на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що встановлені для фізичних осіб на 2019 рік за даними ГУ ДФС у Київській області, визначено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості на рівні 0,5%.

На думку відповідача, оскільки будівлі сільськогосподарського призначення не являються об`єктами житлової нерухомості, вони відносяться до об`єктів нежитлової нерухомості та підлягають оподаткуванню за ставкою 0,5%.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом із тим, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ставкою 0,5%, а саме: даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та/або на підставі копій відповідних документів, які підтверджують право власності позивача на відповідне майно, а також рішення відповідної ради про встановлення ставки податку на рівні 0,5% для тієї категорії нерухомого майна, що належить позивачу.

Крім того, матеріали справи містять копію зведеної інформації про ставки на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що встановлені для фізичних осіб на 2019 рік за даними ГУ ДФС у Київській області, однак, такий доказ не є належним, оскільки його походження неможливо встановити, він не містить відомостей про автора, дату та номер складання, а також не підписаний уповноваженими особами.

Позивач зазначив, що належні йому будівлі кваліфікуються як «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.

У свою чергу відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) належить клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Із наявних у справі копій свідоцтв про право власності суд встановив, що належні позивачу нежитлові будівлі можна віднести до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, оскільки це є корівники, зерносклад, забійний пункт, пункт штучного осіменіння.

У свою чергу відповідач не довів належними та допустимими доказами, що належні позивачу нежитлові будівлі підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що визначення позивачу суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік є протиправним, а податкові повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №№0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655, 0-2655 підлягають скасуванню.

Водночас, позовні вимоги в частині скасування податкового повідомлення-рішення від 21 квітня 2019 року №0-2655 задоволенню не підлягають, оскільки ГУ ДПС у м. Києві у листом від 26 серпня 2020 року №21748/Г/26-15-33-14-23 повідомило позивача про відкликання вказаного податкового повідомлення-рішення, у зв`язку з чим таке повідомлення-рішення не створює правових наслідків для позивача та не може бути скасоване у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Є.О.Сорочко

суддя В.В.Файдюк