Справа № 640/24940/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року м. Київ № 640/24940/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ПФУ в м. Києві), в якому, з урахуванням уточнених вимог просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та зобов`язати вчинити певні дії, а саме:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві зарахувати навчання ОСОБА_1 із 01 вересня 1982 року до 08 травня 1986 року у Краснолуцькому гірничому технікумі до пільгового стажу за списком №1.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві призначити пенсію ОСОБА_1 у відповідності до статті 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві при визначені розміру пенсії для ОСОБА_1 врахувати Довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 5-5/1781 від 14.11.2014 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне страхування» та ч. 1 ст. 83 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», починаючи із 26 вересня 2017 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що беручи до уваги судове рішення Окружного адміністративного суду м. Києва у справі №826/16774/18, пенсія позивачу повинна призначатися із урахуванням статті 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці». При цьому, позивач вважає, не зарахування навчання у Краснолуцькому гірничому технікумі із 01.09.1982 року по 08.05.1986 року протиправним. Вважає, що відповідачем протиправно не було враховано при визначенні розміру пенсії для позивача довідку про заробітну плату для обчислення пенсії №5-5/1781 від 14.11.2014 року. Також зазначає, що має право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи з 26.09.2017 року, тобто, з дня подачі заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, на підставі чого позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача по призначенню йому пенсії з порушенням чинного законодавства, у зв`язку з чим звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним адміністративним позовом за захистом своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.08.2020 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Вказано, що призначити пенсію позивачу у відповідності до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», так як просить позивач у відповідності до пункту 1 статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 26.09.2017 року немає законних підстав, оскільки позивач, звертаючись до Управління із заявою від 26.09.2017 року №8371 та до суду у 2018 році не просив здійснити обрахування пенсії відповідно до статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Зауважує, що будь-які заяви позивача про обрахування розміру пенсії відповідно до вказаної норми закону в матеріалах пенсійної справи позивача відсутні. При цьому, зазначено, що Управлінням виконано рішення Окружного адміністративного суду від 25.01.2019 року в справі №826/16774/18 та призначено пенсію позивачу за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 12.03.2019 року.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 26.09.2017 року звернувся до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою щодо призначення пенсії за віком по Списку №1 та надав наявні на момент звернення документи.

Листом від 02.04.2018 року №17415/04 Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві відмовило позивачу у призначенні пільгової пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, у зв`язку з тим, що не надано необхідних документів для призначення пенсії.

Вважаючи відмову протиправною, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №17415/04 від 02.04.2018 року; зобов`язання Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту "а" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з 26 вересня 2017 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2019 року адміністративний позов у справі №826/16774/18 задоволено частково, а саме, визнано протиправною відмову Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, викладену в листі №17415/04 від 02 квітня 2018 року щодо зарахування до стажу ОСОБА_1 періодів роботи, які дають право на призначення пенсії за віком; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди його роботи: з 01 вересня 1982 року по 08 травня 1986 року - навчання у Краснолуцькому гірничому технікумі; з 01 травня 1986 - 16 травня 1986 року на посаді "підземного електрослюсаря" з повним робочим днем під землею; з 18 травня 1986 року - 25 травня 1988 року проходження служби в Радянській Армії; з 24 серпня 1986 року - 20 січня 1995 року на посаді "підземного електрослюсаря" з повним робочим днем під землею; з 26 січня 1995 року - 09 серпня 2000 року на посаді "підземного електрослюсаря" з повним робочим днем під землею, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення набрало законної сили 25.03.2019 року.

Позивач 12.09.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою щодо виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2019 року у справі №826/16774/18.

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 01.11.2019 року №267446/03, позивачу повідомлено наступне. Головним управлінням виконано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2019 року. Призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 12.03.2019 року у розмірі 1522,07 грн. Відповідачем зазначено які саме періоди роботи зараховано до пільгового стажу за списком №1 та вказано, що період навчання у Краснолуцькому гірничому технікумі з 01.09.1982 року по 08.05.1986 року зараховано до загального страхового стажу. Пенсійні виплати зараховані на обрану позивачем банківську установу у липні 2019 року.

Вважаючи, що відповідачем, всупереч рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2019 року, протиправно не зараховано період навчання до спеціального трудового стажу та, відповідно, не вірно розраховано призначення пенсії, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Статтями 8, 55 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви про розгляд навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до статті 64 Конституції України не може бути обмежене.

Таким чином, положення частини першої статті 55 Конституції України закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина. Кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства, має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді

Як зазначалося, статтею 55 Конституції України передбачено, що кожній людині гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових осіб і службових осіб, а тому суд не має права відмовляти особі в прийнятті чи розгляді скарги з підстав, передбачених законом, який це право обмежує.

Здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Із змісту обґрунтувань, наведених у позовній заяві, встановлено, що позивач вбачає протиправність бездіяльності пенсійного органу у перерахунку та виплати йому пенсії, що на його думку, зокрема, суперечить рішенню Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2019 року по справі №826/16774/18.

Відповідно до статті першої Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі також - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Пунктом 1 частиною першою статті 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною першою, пунктами 16, 18 частини третьої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, примусове виконання рішень, зокрема, судів, є виключно повноваженнями державної виконавчої служби, або, у визначених випадках, приватних виконавців.

З матеріалів справи судом встановлено, що на виконанні у Головного управління перебувало рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у адміністративній справі №826/16774/18 від 25.01.2019 року, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" та Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди його роботи: з 01 вересня 1982 року по 08 травня 1986 року - навчання у Краснолуцькому гірничому технікумі; з 01 травня 1986 - 16 травня 1986 року на посаді "підземного електрослюсаря" з повним робочим днем під землею; з 18 травня 1986 року - 25 травня 1988 року проходження служби в Радянській Армії; з 24 серпня 1986 року - 20 січня 1995 року на посаді "підземного електрослюсаря" з повним робочим днем під землею; з 26 січня 1995 року - 09 серпня 2000 року на посаді "підземного електрослюсаря" з повним робочим днем під землею, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років.

Згідно матеріалів справи, Управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві виконано рішення Окружного адміністративного суду від 25.01.2019 року по справі №826/16774/18 та призначено пенсію позивачу за віком на пільгових умовах за списком №1 з 12.03.2019 року.

Період навчання у Краснолуцькому гірничому технікумі з 01.09.1982 року по 08.5.1986 року зараховано до загального страхового стажу.

Відповідно до прохальної частини в даному адміністративному позові у справі №640/24940/19, позовні вимоги викладено у наступній редакції:

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві зарахувати навчання ОСОБА_1 із 01 вересня 1982 року до 08 травня 1986 року у Краснолуцькому гірничому технікумі до пільгового стажу за списком №1.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві призначити пенсію ОСОБА_1 у відповідності до статті 8 ЗУ «Про підвищення престижності шахтарської праці».

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві при визначені розміру пенсії для ОСОБА_1 врахувати Довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 5-5/1781 від 14.11.2014 року

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ч. 1 ст. 83 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», починаючи із 26 вересня 2017 року.

Тобто, вирішення позовних вимог 1, 2 лежить в площині виконання, прийнятого Окружним адміністративним судом міста Києва, судового рішення у адміністративній справі №826/16774/18, про що зазначено вище.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України суд здійснює судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах в порядку, визначеному статтями 382, 383 цього Кодексу, проте, в межах зазначеного позивач не звертався.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем обрано невірний спосіб захисту своїх прав, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Разом з тим, позивач скористався своїм правом на судовий захист та йому такий захист надано відповідно до способу захисту, обраного позивачем.

Щодо позовних вимог - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві при визначені розміру пенсії для ОСОБА_1 врахувати Довідку про заробітну плату для обчислення пенсії № 5-5/1781 від 14.11.2014 року; - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в місті Києві призначити ОСОБА_1 пенсію у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та ч. 1 ст. 83 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», починаючи із 26 вересня 2017 року, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів щодо того, чи звертався позивач до відповідача із заявою щодо призначення пенсії у відповідності до пункту 1 частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини першої статті 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи із 26 вересня 2017 року, а відповідачем відповідного рішення прийнятго не було.

Згідно з матеріалами справи, відповідачем розглянуто заяву позивача від 26.09.2017 року та, відповідно, призначено пенсію на підставі заявлених вимог.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що дані позовні вимоги є передчасними, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва, з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України. апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 ( адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Повне рішення суду складено 17.01.2022 року.

Суддя Л.О. Маруліна