Справа № 640/24774/20
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 лютого 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.05.2020 №0-2651.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2021 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є неправомірним та підлягає скасуванню.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що відповідно до інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за позивачем як за власником рахуються об`єкт житлової нерухомості - садовий будинок, загальною площею 422,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дата реєстрації права власності на вказаний - 10.01.2018.

ГУ ДПС у м. Києві 19.05.2020 згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі - ПК) та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК прийняло податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №0-2651, яким визначило позивачці суму зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за 2019 рік у сумі 12619,15 грн.

Згідно розрахунку суми податку, податкове зобов`язання у розмірі 12 619,15 грн. було обраховане щодо об`єкта нерухомого майна - садовий будинок, загальною площею 422,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дата реєстрації права власності 10.01.2018.

При обрахунку суми податку ГУ ДПС у м. Києві використані наступні дані: загальна площа об`єкта - 422,40 кв.м., ставка податку - 1% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року, що складає 41,73 грн., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування - 120 кв.м. Таким чином, сума податку була обрахована наступним чином: 422,40 кв.м - 120 кв.м. х 41,73 грн. = 12 619,15 грн. Сума податку за кожен місяць 2019 року становила 1 051,60 грн. (12 619,15/12).

Не погоджуючись із таким податковим повідомленням-рішенням від 19.05.2020 ОСОБА_1 20.07.2020 надіслала на поштову адресу Державної податкової служби України (далі - ДПС) скаргу разом з цінним листом з описом вкладення №148. Вказана скарга була отримана ДПС України 28.07.2020, про що свідчить надана позивачкою копія відповідного рекомендованого повідомлення №148 про вручення поштового відправлення.

ДПС 29.09.2020 надіслало на поштову адресу ОСОБА_1 рішення вих. №262/б/99-00-06-02-04-09 від 29.09.2020 про результати розгляду скарги, яким залишило без задоволення скаргу платника (позивача), а податкове повідомлення-рішення від 19.05.2020 №0-2651 - без змін.

Не погодившись з таким рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи підпункту 266.2.1 пункту 266.1 статті 266 ПК визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Вимогами підпункту 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 ПК передбачено, що об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки.

Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.1 статті 266 ПУ є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

За правилами підпункту 266.3.2 пункту 266.1 статті 266 ПК база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.4.1 пункту 266.4 статті 266 ПК база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів.

Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК передбачено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Як вірно встановив суд першої інстанції, належний ОСОБА_1 садовий будинок (об`єкт житлової нерухомості), площею 422,4 кв.м. знаходився на території Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області ().

У свою чергу рішенням Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21.06.2018 №816 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Шпитьківської сільської ради на 2019 рік» затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - Положення).

Підпунктами 2.1-2.5 розділу ІІ цього Положення визначено, що платниками податку є в т.ч. фізичні особи, які є власниками об`єктів житлової/нежитлової нерухомості. До об`єктів оподаткування відносяться серед іншого садові будинки. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в т.ч. його часток.

Пільга зі сплати податку для житлового будинку /будинків незалежно від їх кількості, була визначена шляхом зменшення бази оподаткування за кожний базовий податковий (звітний) період на 120 кв.м.

Ставка податку із 01.01.2019 за 1 кв.м. бази оподаткування для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, становила 1% мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 ст. 266 ПК закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:

а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;

г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості;

ґ) за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Згідно підпункту 266.7.2 пункту 266.6 статті 266 ПК податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Як вірно встановив суд першої інстанції, податкове зобов`язання згідно оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у розмірі 12 619,15 грн. обраховане щодо об`єкта нерухомого майна - садовий будинок, загальною площею 422,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дата реєстрації права власності 10.01.2018.

При обрахунку суми податку ГУ ДПС у м. Києві використані наступні дані: загальна площа об`єкта - 422,40 кв.м., ставка податку - 1% від мінімальної заробітної плати на 1 січня звітного року, що складає 41,73 грн., пільга у вигляді зменшення бази оподаткування - 120 кв.м. Сума податку була обрахована у розмірі 12 619,15 грн: 422,40 кв.м - 120 кв.м. х 41,73 грн.

Заперечень наведеному розрахунку скаржник не навів.

Щодо доводів скаржника про відсутність посилань в оскаржуваному рішенні контролюючого органу на підстави його прийняття, то колегія суддів зазначає, що воно містить відповідні посилання на пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54, пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК. У свою чергу, норми чинного законодавства не вимагають зазначення у податковому повідомленні-рішенні посилання на рішення органу місцевого самоврядування, який встановив податок, місце і час його опублікування.

Посилання позивача на недолучення до направленого їй податкового повідомлення-рішенні розрахунку податку, не є свідченням невірно здійсненого розрахунку чи протиправності такого рішення. Окрім того, відповідний розрахунок податку наданий відповідачем під час судового розгляду.

Долучена до направленого позивачу податкового повідомлення-рішення квитанція, а так само і вказані відповідачем відомості щодо рахунку, на який належить сплатити податок, не свідчать ні про відсутність у позивача податкового обов`язку зі сплати податку, ні про наявність підстав для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Місцезнаходження спірного майна поза межами населеного пункту, не є законодавчою підставою, яка звільняє позивача від обов`язку сплати за нього податку на нерухоме майно.

Також, судом першої інстанції вірно відхилено посилання позивача на відсутність у відповідача повноважень з прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України», утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу. Новостворена Державна податкова служба України за змістом вказаної постанови Уряду була визначена правонаступником прав та обов`язків Державної фіскальної служби України у відповідних сферах.

У подальшому Кабінет Міністрів України прийняв постанови:

- від 06.03.2019 №227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України», якою затвердив Положення про Державну податкову службу України. Зокрема, за змістом п. 1 і 7 цього Положення, Державна податкова служба України (ДПС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). ДПС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку її територіальні органи. ДПС та її територіальні органи є контролюючими органами;

- від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», якою вирішено утворити Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як юридичну особу публічного права та територіальний орган Державної податкової служби України. Водночас Урядом було вирішено реорганізувати деякі територіальні органи Державної фіскальної служби України, шляхом їх приєднання до відповідних органів ДПС. Зокрема, відповідно до п. 4 Постанови№537, територіальні органи Державної податкової служби визначені правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності.

Наказом ДПС від 12.07.2019 №14 було затверджено Положення про Головне управління ДПС у м. Києві, за змістом п.п. 1, 4 і 7 якого визначено, що ГУ ДПС у м. Києві, як територіальний орган ДПС, забезпечує реалізацію повноважень ДПС на території м. Київ, та водночас є правонаступником майна прав та обов`язків ГУ ДФС у м. Києві у відповідних сферах діяльності. Зокрема, ГУ ДПС відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за дотриманням вимог податкового законодавства, здійснює адміністрування податків і зборів. Крім того, ГУ ДПС визначене таким, що має статус контролюючого органу.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.07.2019 відбулася державна реєстрація юридичної особи - Головного управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267), а 01.08.2019 - державна реєстрація рішення засновників (учасників) Головного управління ДФС у м. Києві щодо припинення такого як юридичної особи в результаті реорганізації.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №682-р «Питання Державної податкової служби», Уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення ДПС України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 №227 «Про затвердження Положення про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень ДФС України.

Головним управлінням ДПС у м. Києві 29.08.2019 видано наказ за №43 про початок виконання Головним управлінням ДПС у м. Києві покладених на нього Положенням про Головне управління ДПС функцій і повноважень Головного управління ДФС у м. Києві, яке реорганізується шляхом приєднання.

Відтак, станом на час прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, ДПС та Головне управлінням ДПС у м. Києві було наділене відповідними повноваженнями контролюючого органу.

Момент набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 № 466-IX не змінює моменту переходу до ДПС та Головного управлінням ДПС у м. Києві відповідних повноважень. Тому, відповідні доводи позивача відхиляються судом.

Подання скарги в порядку адміністративного оскарження, дотримання або ж недотримання строків її розгляду у розумінні положень пункту 56.9 статті 56 ПК, не є обставинами, які впливають на правомірність оскаржуваного податкового повідомлення рішення, а також на наявність підстав для його скасування у судовому порядку. Це ж саме стосується посилань позивача не необґрунтованість рішення ДПС за результатами розгляду скарги. З огляду на це, колегія суддів відхиляє відповідні доводи скаржника.

Відтак, у ході апеляційного провадження не було встановлено обставин, які б свідчили про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.09.2021 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких