Справа № 200/17312/21
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2022 року Справа№200/17312/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, м. Івано-Франківськ, в. Січових Стрільців, б. 15), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії.

В обгрунтування позову зазначено, що 12.11.2021 року вона звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення. Разом з цим в призначенні пенсії відмовлено з огляду на недостатність пільгового стажу, а саме: до пільгового стажу не зараховано період роботи у МКП «Ландиш» з 12.12.1996 року по 11.10.2017 року оскільки відсутні відомості про віднесення цього підприємства до закладів охорони здоров`я, які встановлені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1995 року № 909.

Вважаючи свої пенсійні права порушеними просила:

визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії № 91 від 17.11.2021 року щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років відповідно до п. 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року: №1788;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 12.11.2021 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно п. 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788, зарахувавши до спеціального трудового стажу, який надає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788, наступні періоди: з 12.12.1996 року по 11.10.2017 рік.

Відповідач подав відзив на позовну заяву згідно з яким наголошує, що оскаржене рішення відповідало вимогам законодавства, а спірний період стажу не зараховано через те, що неможливо встановити чи відноситься МКП «Ландиш» до закладів охорони здоров`я.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведене, суд розглядає позовну заяву в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

12.11.2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася через веб портал Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 03.07.2003 року № 1058.

До заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 було додано у тому числі: трудова книжка НОМЕР_2 від 04.08.1984 року; Диплом про навчання ЖТ № 922172 від 03.07.1984 року; Свідоцтво № НОМЕР_3 до диплому НОМЕР_4 про проходження кваліфікації та перепідготовки молодших і фармацевтичних працівників; довідка від 16.07.2020 року про реорганізацію МКП «Ландиш»; рішення Великоновосілківського районного Донецької області від 04.05.2011 року № 2-0-20/11; ліцензія МКП «Ландиш» на здійснення підприємницької діяльності від 27.03.1997 року № 17366-ЮР; свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи МКП «Ландиш» від 11.12.1996 року серія Д-ОС 685764; ліцензія серія АГ № 583836 роздрібна торгівля лікарськими засобами МКП «Ландиш»; довідка від 25.12.1996 року № 601/23 з Міністерства охорони; здоров`я України; наказ від 12.12. 1996 року №1 МКП «Ландиш», Архівну довідку № 07-03/465 від 07.05.2021 року, довідку 07-03/647 від 30.06.2021 року, Архівний витяг № 07-03/464 від 07.05.2021 року.

Рішенням відповідача № 91 від 17.11.2021 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п. е ст. 55 Закону України Про пенсійне забезпечення у зв`язку з недостатністю стажу роботи, який дає право на призначення пенсії; до вислуги років не враховано період роботи з 12.12.1996 року по 11.10.2017 року в малому колективному підприємстві «Ландиш», оскільки відсутня інформація про віднесення даного підприємства до закладів охорони здоров*я.

Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зі змісту статті 2 Закону № 1788-ХІІ вбачається, що одним із видів державних пенсій є пенсії за вислугу років. Вони встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком (стаття 51 Закону № 1788-ХІІ).

Частиною другою статті 7 Закону № 1788-ХІІ визначено, що пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на них. Їх особливістю є зменшення пенсійного віку, необхідного для призначення, а умовою для призначення - наявність, як правило, відповідного стажу роботи за спеціальністю.

У пункті «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ визначено право на пенсію за вислугу років, зокрема, працівників охорони здоров`я при наявності спеціального стажу роботи: від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Таким чином, для набуття особою, яка працювала у сфері охорони здоров`я, права на пенсію за вислугу років необхідною є наявність сукупності умов, а саме: факту роботи на відповідних посадах та у закладах, віднесених до закладів охорони здоров`я, та залишення роботи, яка дає право на таку пенсію.

У відповідності до статті 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» № 2801-XII від 19 листопада 1992 року (далі - Закон № 2801-XII), заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

У чинній редакції частини п`ятої статті 16 Закону № 2801-XII (зі змінами, внесеними законами України від 9 квітня 2015 року № 326-VІІІ, від 19 жовтня 2017 року № 2168-VIII) установлено добровільне проходження закладами охорони здоров`я акредитації в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також передбачено, що не підлягають обов`язковій акредитації аптечні заклади. Акредитація аптечних закладів може здійснюватися на добровільних засадах.

Таким чином, установлений частиною першою статті 19 Закону України від 04 квітня 1996 року № 123/96-ВР «Про лікарські засоби» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порядок торгівлі лікарськими засобами, як і наведене в статті 3 Закону № 2801-XII визначення поняття «заклад охорони здоров`я», також пов`язує здійснення оптової, роздрібної торгівлі лікарськими засобами на території України підприємствами, установами, організаціями та ФОП виключно з отриманням ліцензії, яка має видаватися в порядку, встановленому законодавством, а не з отриманням ще й акредитаційного сертифіката.

При цьому в частині другій статті 19 вказаного Закону підставою для видачі зазначеної ліцензії визначалося наявність матеріально-технічної бази, кваліфікованого персоналу, відповідність яких установленим вимогам та заявленим у поданих заявником документах для одержання ліцензії характеристикам підлягає обов`язковій перевірці перед видачею ліцензії у межах строків, передбачених для видачі ліцензії, за місцем провадження діяльності органом ліцензування або його територіальними підрозділами у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Проходження першої акредитації закладу охорони здоров`я (офіційного визнання наявності у нього для якісного, своєчасного, певного рівня медичного обслуговування населення, дотримання ним стандартів у сфері охорони здоров`я, відповідності медичних (фармацевтичних) працівників єдиним кваліфікаційним вимогам) Порядком акредитації, чинним на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося лише через два роки від початку провадження діяльності у цій сфері.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» затверджено вичерпний перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до пункту 2 Переліку № 909 до закладів охорони здоров`я і посад, робота на яких дає право на пенсію, відносяться провізори, фармацевти (незалежно від найменування посад), лаборанти, які працюють в аптеках, аптечних кіосках, аптечних магазинах, контрольно-аналітичних лабораторіях.

Згідно з приміткою 2 постанови № 909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи позивача є трудова книжка.

Як вбачається з трудової книжки позивача ОСОБА_1 з 12.12.1996 року по 11.10.2017 року працювала на посаді Директора МКП «Ландиш», яке, згідно Ліцензій АЗ № 002025 від 27.03.1997 року, АЗ № 022740 від 18.02.2000 року, АА № 181973 від 181973, АА № 9546867 від 21.05.2003 року, АВ № 083516 від 20.03.2006 року, АГ № 583836 від 02.03.2011 року здійснювало роздрібну торгівлю лікарськими засобами. Відповідно довідки Донецького обласного управління статистики № 23351914 МКП «Ландиш» відноситься до аптечних закладів.

Отже, на підставі системного аналізу вищенаведених норм законодавства України приходить до висновку, що особи, які працювали в аптечних закладах, за умови здійснення такої діяльності на основі ліцензій на провадження роздрібної торгівлі лікарськими засобами, незалежно від отримання цим аптечним закладом акредитаційних сертифікатів, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 492/446/15-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 355/632/17.

Суд зауважує, що інших підстав для відмови в призначенні пенсії, окрім відсутні відомосей про віднесення цього підприємства до закладів охорони здоров`я, які встановлені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою КМУ від 04.11.1995 року № 909 спірне рішення відповідача не містить.

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеого суд приходить до висновку про визнання протиправним та скасування рішення № 91 від 17.11.2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , пенсії за вислугу років відповідно до п. 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року: №1788; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 12.11.2021 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно п. 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788, зарахувавши до спеціального трудового стажу, який надає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788, період з 12.12.1996 року по 11.10.2017 рік.

Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодування або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, м. Івано-Франківськ, в. Січових Стрільців, б. 15), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Пенсійного фонду в Донецькій області (, пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ) про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області № 91 від 17.11.2021 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року: №1788.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 12.11.2021 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно п. 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788, зарахувавши до спеціального трудового стажу, який надає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. 16 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058, п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788 період з 12.12.1996 року по 11.10.2017 рік.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, м. Івано-Франківськ, в. Січових Стрільців, б. 15) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Стойка