Справа № 460/1796/21
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2022 року м. Рівне №460/1796/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доУправління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації
про стягнення грошової допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації Рівненської області, в якому просить суд:

-стягнути з відповідача грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні щорічної основної відпустки в сумі 9935,85 грн.;

-стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку (в частині виплати грошової допомоги при наданні щорічної основної оплачуваної відпустки державного службовця) при звільненні з 11.02.2021 по день фактичного розрахунку.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно не виплачено грошову допомогу за 2021 рік.

Ухвалою суду від 21.04.2021 відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 04.08.2021 замінено відповідача по справі №460/1796/21 Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації (вул.Воробинська, 14А, м.Дубровиця, Рівненська обл., 34100, ) на правонаступника Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації (вул.Демократична, 46, м.Сарни, Рівненська обл., 34502, ).

За наведених обставин розгляд справи розпочато спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У встановлені судом строки відзив на позовну заяву подано не було.

Оскільки відзив на позовну заяву подано не було, то в силу вимог ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішив справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до наказу начальника Управління соціального захисту населення Дубровицької районної держаної адміністрації "Про звільнення ОСОБА_2 " від 11.02.2021 №30-к позивача звільнено з 11.02.2021 з посади начальника відділу з питань праці та соціально-трудових відносин Управління соціального захисту населення Дубровицької районної держаної адміністрації.

Пунктом 2 вищевказаного наказу відділ бухгалтерського обліку зобов`язано провести повний розрахунок відповідно до чинного законодавства.

З довідки про доходи та довідки №01/06-358 від 03.03.2021 встановлено, що позивачу нарахована грошова допомога за 2021 рік у сумі 9935,85 грн. та станом на 03.03.2021 не виплачена у зв`язку з обмеженням бюджетних асигнувань.

Вважаючи дії відповідача щодо невиплати грошової допомоги протиправними, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право мирно володіти своїм майном.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 57 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон №889-VIII) передбачено, що державним службовцям надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Як було встановлено судом, позивач використав своє право на щорічну відпустку. При цьому, відповідачем було нараховано, проте не виплачено позивачу грошову допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати у зв`язку з відпусткою.

З огляду на положення ст.57 Закону №889-VIII, суд зазначає, що державним службовцям гарантовано виплату грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати одночасно з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки. Таке право декларовано державою. Держава через створювані нею органи несе обов`язок щодо своєчасної та повної виплати саме у розмірах, які нею ж визначені та закріплені в Законі.

Суд звертає увагу, що Закон №889-VIII не висуває будь-яких додаткових умов отримання грошової допомоги, як-то звернення з відповідною заявою, або вираження такого волевиявлення в іншій формі та не передбачає будь-якої свободи розсуду уповноваженої особи у питанні виплати грошової допомоги у випадку задоволення заяви державного службовця про надання щорічної основної оплачуваної відпустки.

Отже, державний службовець має право на виплату грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, відповідно до ст.57 Закону №889-VIII.

Висновки аналогічного характеру викладено у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №826/19002/16, які в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом при прийнятті даного рішення.

Як зазначено в довідці Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації від 03.03.2021 №01/06-358, нарахована грошова допомога за 2021 рік у сумі 9935,85 грн. не виплачена у зв`язку з обмеженням бюджетних асигнувань.

Проте, вказані обставини суд до уваги не бере, оскільки такі не нівелюють надане ст.57 Закону №889-VIII право позивача на виплату грошової допомоги у зв`язку з відпусткою, а також не виключають обов`язок відповідача здійснити зазначену виплату позивачу при наданні основної щорічної оплачуваної відпустки.

Крім того, суд зазначає, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань. Відсутність останніх не може бути підставою для порушення прав громадян.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати при наданні щорічної основної відпустки у сумі 9935,85 грн., з розміром якої ОСОБА_1 погоджувавсь у позовній заяві.

Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 11.02.2021 по день фактичного розрахунку, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 висловлено правову позицію, яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13.05.2020 в справі №810/451/17, відповідно до якої ст.116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, а саме: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена ст.117 КЗпП України.

Водночас, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Як було встановлено судом, відповідачем не проведено з позивачем повного розрахунку при звільненні, а саме: не виплачено грошову допомогу у сумі 9935,85 грн.

Суд зауважує, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст.117 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої цією статтею.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України, якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Висновки аналогічного характеру викладені у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №524/1714/16-а, від 21.07.2021 у справі №340/996/20.

Оскільки, позовна вимога про стягнення на користь позивача грошової допомоги у сумі 9935,85 грн. задовольняється судом, у позивача виникає право на середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу проводиться згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Абзацом 2 пункту 3 Порядку №100 передбачено, що суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Підпунктом "б" пункту 4 Порядку №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до п.5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Як встановлено п.8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації про доходи ОСОБА_1 за січень-лютий 2021 року, позивачу нарахована заробітна плата у загальній сумі 52666,33 грн., з них: 19818,39 грн. - за січень 2021 року, 32846,94 грн. - за лютий 2021 року.

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Дубровицької районної державної адміністрації від 03.03.2021 № 01/06-358, середньоденна заробітна плата позивача становить 484,68 грн.

Період з 12.02.2021 (наступний день після дати звільнення позивача) по 15.02.2021 (дата ухвалення судового рішення) охоплює 253 робочих днів. Отже, середній заробіток за час затримки виплати позивачу при звільненні грошової допомоги становить 122624,04 грн. (з розрахунку: 484,68 грн. х 253 робочих днів).

Поряд з цим, суд вважає, що в порівнянні із розрахованою сумою грошової допомоги 9935,85 грн., суму 122624,04 грн. не можна вважати співмірною, оскільки остання значно перевищує суму такої допомоги.

Так, застосування судом критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні даного питання суд враховує такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

Вказаний підхід застосовано Касаційним адміністративним судом Верховного Суду під час вирішення справи №806/2473/18 і наведений у постанові від 30.10.2019.

За приписами ч.5 ст.242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вказує на те, що істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,08 (9935,85 грн./122624,04 грн.).

Отже, з урахуванням принципу співмірності, сума, яка підлягає відшкодуванню позивачу становить 9809,92 грн. (484,68 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 0,08 х 253 (дні затримки розрахунку)).

Таким чином, враховуючи очевидну неспівмірність суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд дійшов висновку про те, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, буде середній заробіток за час затримки розрахунку позивачу саме у сумі 9809,92 грн.

У сукупності викладеного, позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов містить позовні вимоги, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, то розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації про стягнення грошової допомоги та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги при наданні щорічної основної відпустки.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при наданні щорічної основної відпустки у сумі 9935,85 грн.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9809,92 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації судовий збір у сумі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 15 лютого 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Управління соціального захисту населення Сарненської районної державної адміністрації (вул.Демократична, 46, м.Сарни, Рівненська обл., 34502, ЄДРПОУ/РНОКПП 03195398)

Суддя С.А. Борискін