Справа № 533/1028/21
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-02-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 р. Справа № 533/1028/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В.

за участю секретаря судового засідання Юсіфової Г.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Полтавській області на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.12.2021, суддя Козир В.П., повний текст складено 20.12.2021 по справі № 533/1028/21

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора СРПП №1 ВП №3 Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Фененка Петра Петровича, Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову серії БАВ № 037265 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03 грудня 2021 року, винесену поліцейським СРПП № 1 ВП № 3 Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Фененком П. П., за ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу 850,00 грн;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на оплату правничої (правової) допомоги адвоката у розмірі 6 000 грн 00 коп. та 454,00 грн за сплату судового збору.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.12.2021 позов задоволено частково.

Скасовано постанову серії БАВ № 037265 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 03 грудня 2021 року, винесену поліцейським СРПП № 1 ВП № 3 Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Фененком Петром Петровичем, за ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, у вигляді штрафу 850 гривень та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Заяву представника позивача - адвоката Павелка Р. С. про компенсацію судових витрат задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 , понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

У задоволенні решти вимог представника позивача - адвоката Павелка Р. С. у частині стягнення понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області судовий збір у сумі 454,00 грн.

Головне управління Національної поліції в Полтавській області (далі відповідач), не погоджуючись з судовим рішенням, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправомірного висновку, просило його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено про не врахування судом першої інстанції, що доказами по справі підтверджено порушення позивачем ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що 03.12.2021 інспектором поліцейським СРПП № 1 ВП № 3 Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Фененком П. П. винесено постанову серії серії БАВ № 037265 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8 50,00 грн.

Постановою встановлено, що ОСОБА_1 03.12.2021 о 07 год.30 хв. селищі Велика Багачка, по вул. Європейська, 15, керував автомобілем КАМАЗ 5511, номерний знак НОМЕР_1 , що забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м, а також не пред`явив посвідчення водія, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з постановою відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджено належними доказами та оскаржувана постанова не містить посилань на пункти ПДР, які були порушені позивачем, у зв`язку з чим постанова відповідача підлягає скасуванню.

Разом з тим, судом визнано необгрунтованими позовні вимоги щодо визнання протиправною постанову відповідача.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, не погоджується з висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п. 8,11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Частиною 5 статті 14 Закону України Про дорожній рух встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Адміністративним правопорушенням відповідно до ч. 6 ст.121 КУпАП є керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Відповідно до п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За приписами пункту 2.4 ПДРУкраїни на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДРУкраїни.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДРУкраїни документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту положень статті 247 КУпАП вбачається, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з п.2 ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідно до п.п.9 ч.1 ст.31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

На підтвердження факту вчинення позивачем правопорушень відповідачем надано диск з відеозаписом з відеореєстратора та службової нагрудної відеокамери, яка розміщена на одязі поліцейських, про які міститься також відмітка в постанові про адміністративне правопорушення.

З наданих відповідачем відеозаписів вбачається, що позивач керував автомобілем КАМАЗ 5511 із забрудненим номерним знаком НОМЕР_1 , з якого було неможливо чітко визначити символи номерного знаку з відстані 20 м.

Також з відеозапису вбачається, що відсутня можливість ідентифікувати номерний знак зазначеного автомобіля на найбільш коротшій відстані під час його зупинки.

Доводи позивача про не здійснення працівниками патрульної поліції вимірювань відстані в 20 метрів, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки з наданих відповідачем доказів очевидним є той факт, що номерний знак автомобіля, яким керував позивач, є забрудненим та не дає змогу чітко визначити символи номерного знаку, навіть під час приближення патрульного інспектора з бодікамерою до зазначеного автомобіля.

Крім того, відеозаписами також зафіксовано, що після зупинки автомобіля КАМАЗ 5511, номерний знак НОМЕР_1 , водій на неодноразову вимогу працівників патрульної поліції ухилявся від надання будь-яких даних про себе, не надавав жодних документів, що посвідчують особу, в тому числі посвідчення водія.

Вищенаведене спростовує доводи позивача про пред`явлення на вимогу інспектора посвідчення водія.

Щодо висновку суду першої інстанції про не надання відповідачами належних доказів на підтвердження вчинення позивачем порушень, зазначених в оскаржуваній постанові, а саме надання пошкодженого диску з відеозаписом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно до ч. 4 ст. 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 5 ст. 99 КАС України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Аналіз вищенаведених правових положень дає підстави для висновку, що КАС України передбачає обов`язок суду у сприянні зібрання доказів для розгляду справи на засадах замагальності сторін.

Проте, суд першої інстанції зазначеного не врахував, не витребував оригінал відеозапису, на який міститься посилання в оскаржуваній постанові, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приймає в якості належного та допустимого доказу на підтвердження вчинених позивачем порушень доданий до апеляційної скарги диск з відеозаписом з відеореєстратора та службової нагрудної відеокамери, яка розміщена на одязі поліцейських, про які міститься також відмітка в постанові про адміністративне правопорушення.

В ході дослідження наданого до суду відеозапису встановлено, що після зупинки транспортного засобу інспектором патрульної поліції повідомлено причину зупинки транспортного засобу, що ним буде розглядатися справа про притягнення до адміністративної відповідальності, роз`яснено водію його права, порядок набрання постановою законної сили, строки її оскарження, що свідчить про дотримання відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що в оскаржуваній постанові не зазначено які саме пункти ПДР порушено позивачем, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки положення ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП є імперативними та не відсилають до інших нормативно-правових актів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наявні в справі докази підтверджують факт вчинення позивачем порушення, передбаченого ч. 6 ст. 121 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП, тому постанова про адміністративне правопорушення серії БАВ № 037265 від 03.12.2021 є правомірною та не підлягає скасуванню.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог спростовані доводами апеляційної скарги та доказами по справі, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Щодо витрат позивача, понесених за сплату судового збору, та витрат на правову допомогу, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для їх стягнення на користь позивача, оскільки за результатами апеляційного перегляду справи відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Отже, рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч.1ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 286, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Полтавській області - задовольнити.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 20.12.2021 по справі № 533/1028/21 скасувати в частині задоволення позову ОСОБА_1 .

Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді Г.Є. Бершов В.В. Катунов