Справа № 240/34858/21
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2022-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року м. Житомир справа № 240/34858/21

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Капинос О.В.,

секретар судового засідання Горбова І.С. ,

за участю: представника відповідача Домарацької В.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправною бездіяльність, скасування боргу,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати бездіяльність Головного управління ДПС у Житомирській області, що полягає у не скасуванні боргу із єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування у сумі 37788 грн. 74 коп. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 74 копійки), нарахованого ОСОБА_1 , як фізичній особі-підприємцю, протиправною;

скасувати борг у сумі 37788 грн. 74 коп. (тридцять сім тисяч сімсот вісімдесят вісім гривень 74 копійки) по сплаті єдиного внеску на загальнообов"язкове державне соціальне страхування, нарахований Головним управлінням ДПС у Житомирській області фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 , помилково.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що нарахування податковою вимогою від 24.02.2021 боргу із ЄСВ у сумі 37 788,74 грн. є протиправним, оскільки у період з 12.09.2013 по 22.09.2021 вона була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, але не здійснювала підприємницьку діяльність. Доходів не було, право на добровільну сплату внеску не обирала.

Провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Відповідачем надано відзив на позову, в якому вказано, що згідно реєстраційних даних картки особового рахунку автоматизованих інформаційних систем ФОП ОСОБА_1 12.09.2013 було здійснено державну реєстрацію підприємницької діяльності та було взято на облік в контролюючих органах, як фізичну особу - підприємця на загальній системі оподаткування. 22.09.2021 до Єдиного державного реєстру внесено запис про Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням. Для ФОП на загальній системі оподаткування, базою нарахування ЄСВ є сума доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума ЄСВ не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо такими платниками не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такі платники зобов`язані визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування ЄСВ, встановленої п.2 ч.1 ст.7 Закону №2464. Відтак, ГУ ДПС у Житомирській області в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) ЄСВ від 24.02.2021 № Ф-234179-51 на суму 37788,74 грн.

Позивач в судове засідання не з"явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

У період з 12.09.2013 по 22.09.2021 позивач була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №0005060 (основний КВЕД 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (основний) і перебувала на обліку ГУ ДПС у Житомирській області на загальній системі оподаткування.

22.09.2021 до Єдиного державного реєстру внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця за її рішенням.

Матеріали справи свідчать, що 24.02.2021 відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-234179-51, в якій зазначено, що станом на 31.01.2021 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 37788,74 грн.

24.09.2021 позивачем подано скаргу до ГУ ДПС у Житомирській області та ДПС України про скасування вимоги про сплату боргу.

За результатами розгляду скарги, ДПС України прийнято рішення від 11.10.2021 №8880/П/99-00-0602-01-09 яким скасовано вимогу про сплату боргу від 24.02.2021, вважати її відкликаною з дня прийняття рішення та зобов"язано ГУ ДПС у Житомирській області сформувати та направити нову вимогу.

Підставою для прийняття такого рішення стало те, що вимога про сплату боргу від 24.02.2021 ГУ ДПС у Житомирській області сформована не за встановленою формою та направлена з порушенням термінів. Водночас, зазначено, що дані порушення не скасовують суму заборгованості по суті.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно не скасовано суму боргу, оскільки вона підприємницьку діяльність фактично не здійснювала та доходів не отримувала, тому звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон).

Відповідно до пунктів 2, 6 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктами 1, 2, 4 частини другої статті 6 Закону визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 2) вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; 4) подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VIII), який набрав чинності з 01.01.2017 року) передбачено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464-VI (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 року №2148-VIII, чинній з 01.01.2018 року) єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

03.06.2020 опубліковано Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" , яким законодавець вніс наступні зміни до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону, а саме: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи- підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначений у статті 9 Закону №2464-VI.

Згідно з частинами 2, 3, 4 статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску за минулі періоди, крім випадків сплати єдиного внеску згідно з частиною п`ятою статті 10 цього Закону, здійснюється виходячи з розміру єдиного внеску, що діяв на день нарахування (обчислення, визначення) заробітної плати (доходу), на яку відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частин 2, 3, 4 статті 25 Закону №2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до Інструкції №449 (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до Інструкції №449 (для платника - фізичної особи).

За визначенням, наведеним у пункті 6 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI, недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.

Судом встановлено, що у період з 12.09.2013 по 22.09.2021 позивач була зареєстрована фізичною особою-підприємцем, про що зроблено запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №0005060 (основний КВЕД 96.02 Надання послуг перукарнями та салонами краси (основний) і перебувала на обліку ГУ ДПС у Житомирській області на загальній системі оподаткування.

Матеріали справи свідчать, що за вказаний період відповідно до інтегрованої картки платника за кодом бюджетної класифікації 71040000 "Для фізичних осіб-підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність" обліковується недоїмка, яка виникла за рахунок нарахувань:

-09.02.2018 нараховано розрахункову суму єдиного внеску за 2017 рік на суму 8448,00 грн. по терміну сплати до 09.02.2018. Недоїмка становить 8448,00 грн.;

-19.04.2018 нарахування єдиного внеску за січень - березень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 19.04.2018, недоїмка становить 10905,18 грн.;

-19.07.2018 нарахування єдиного внеску за квітень - червень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 19.07.2018. Недоїмка становить 13362,36 грн.;

- 19.10.2018 нарахування єдиного внеску за липень - вересень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 19.10.2018. Недоїмка становить 15819,54 грн.;

- 21.01.2019 нарахування єдиного внеску за жовтень - грудень 2018 року на суму 2457,18 грн. по терміну сплати 21.01.2019. Недоїмка становить 18276,72 грн.;

- 19.04.2019 нарахування єдиного внеску за січень - березень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 19.04.2019. Недоїмка становить 21030,90 грн.;

- 19.07.2019 нарахування єдиного внеску за квітень - червень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 19.07.2019. Недоїмка становить 23785,08 грн.;

- 21.10.2019 нарахування єдиного внеску за липень - вересень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 21.10.2019. Недоїмка становить 26539,26 грн.;

- 20.01.2020 нарахування єдиного внеску за жовтень - грудень 2019 року на суму 2754,18 грн. по терміну сплати 21.10.2020. Недоїмка становить 29293,44 грн.

За березень, квітень та травень 2020 року фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, ФОП ОСОБА_1 централізовано нараховано єдиного внеску :

- за січень - лютий 2020 року на суму 2078,12 грн. по терміну сплати 21.04.2020. Недоїмка становить 31371,56 грн;

- за червень 2020 року на суму 1039,06 грн. по терміну сплати 20.07.2020. Недоїмка становить 32410,62 грн;

- за липень-вересень 2020 року на суму 3178,12 грн. по терміну сплати 19.10.2020. Недоїмка становить 35588,74 грн;

- за жовтень-листопад 2020 року на суму 2200,00 грн. по терміну сплати 19.01.2021. Недоїмка становить 37788,74 грн.

У зв"язку з наявністю недоїмки з єдиного внеску, відповідачем 24.02.2021 сформовано податкову вимогу про сплату боргу на суму 37788,74 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що вона у період з 12.09.2013 по 22.09.2021 вона не була платником ЄСВ, оскільки фактично не займалася підприємницькою діяльністю та не отримувала дохід від здійснення такої діяльності.

Отже, у справі, що розглядається, спірним є питання наявності у позивача обов`язку сплачувати єдиний внесок у мінімальному розмірі за відсутності факту отримання доходу та здійснення підприємницької діяльності та наявності у відповідача прав для формування податкового боргу.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 року №440/2149/19 сформулював правовий висновок, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем. Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують) та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Отже, той факт, що позивач не займалася підприємницькою діяльністю ніяк не звільняє її від обов`язку сплатити ЄСВ. З 01 січня 2017 року, після змін до Закону України №2264 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" ФОП, які перебували на загальній системі оподаткування та не отримували дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, зобов`язані були самостійно визначити базу нарахування та нарахувати єдиний внесок.

Матеріалами справи не підтверджується віднесення позивача до жодної з категорій осіб, які відповідно до частини 4 статті 4 Закону № 2464-VI звільнена від сплати єдиного внеску.

Жодних доводів чи доказів, що протягом 2017-2021 років була найманим працівником, не здійснювала господарську діяльність і не отримувала доходи, позивачем не надано та судом не встановлено.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем протягом 2017-2021 років єдиний внесок самостійно не обраховувався, а тому нарахування єдиного внеску в інформаційній системі провадиться автоматично згідно обраної системи оподаткування.

На переконання суду, пільга щодо сплати єдиного внеску можлива лише у випадку фактично існуючих обставин. Оскільки у спірний період позивач не мала пільг щодо сплати єдиного соціального внеску, суд погоджується із обґрунтованістю позиції відповідача щодо того, що позивач не була звільнена від сплати єдиного внеску.

Щодо посилань позивача на те, що вона здійснювала незалежну професійну діяльність.

Згідно з пунктами 4, 5 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є:

фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування;

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що Закон №2464-VI не визначає такого платника єдиного внеску, як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності. Фізична особа-підприємець та особа, яка провадить незалежну професійну діяльність є різними платниками єдиного внеску.

Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

У свою чергу, незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Разом з тим, діяльність з надання послуг перукарнями та салонами краси (основний) не є незалежною професійною діяльністю, тому доводи позивача з даного приводу є помилковими.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску страхувальниками, визначеними Законом № 2464-VI, нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція № 449.

Абзацом другим пункту 2 розділу VI Інструкції № 449 установлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Згідно з абзацом першим пункту 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Суд звертає увагу, що ДПС України за результатами розгляду скарги позивача на податкову вимогу, прийнято рішення від 11.10.2021 №8880/П/99-00-0602-01-09, яким скасовано вимогу про сплату боргу від 24.02.2021, зазначено, що вважати її відкликаною з дня прийняття рішення та зобов"язано ГУ ДПС у Житомирській області сформувати та направити нову вимогу.

Отже, станом на день розгляду справи вимога про сплату боргу на суму 37788,74 грн. скасована.

Докази формування нової податкової вимоги матеріали справи не містять, що свідчить про відсутність на час виникнення спірних правовідносин рішення про нарахування позивачу боргу зі сплати єдиного внеску, тобто рішення, яке б створювало для позивача юридичні наслідки, а відтак відсутність порушеного права позивача, що підлягає захисту.

У частині першій статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому слід наголосити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Підставами для визнання протиправними дій чи скасування рішення суб`єкта владних повноважень є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який вчинив ці дії чи прийняв рішення. При цьому обов`язковою умовою оскарження дій, рішень є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи встановлену судом відсутність порушеного права позивача, суд дійшов висновку, що позов необґрунтований, тому відмовляє у його задоволенні у повному обсязі.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул.Ю.Тютюнника,7, м.Житомир, 10003, код ЄДРПОУ ВП 44096781) про визнання протиправною бездіяльність, скасування боргу, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Капинос

Повне судове рішення складене 16 лютого 2022 року