Справа № 420/17217/21
Суддя: Балан Я.В.
Дата ухвалення: 2022-01-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Одеса

У залі судових засідань № 33

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Балан Я.В.,

при секретарі судового засідання - Галат В.І.,

за участю сторін:

представника позивача - Кащук Т.О.,

представника відповідача - Михасюк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці в Одеській області про:

визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року.

Адміністративний позов мотивовано наступним.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначила, що оскаржувана постанова Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу є протиправною, оскільки інспекційне відвідування було проведено з грубими порушеннями законодавства.

Зокрема, позивачем зауважувалося, що під час проведення інспекційного відвідування, посадовими особами контролюючого органу не було встановлено фактичне місце здійснення господарської діяльності позивача, а саме відвідування, проведено за її відсутності.

Крім того, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зауважувала, що перевіряючими Головного управління Держпраці в Одеській області не було внесено запис до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю); не надано посвідчення та не отримано жодних пояснень щодо укладання трудових договорів від працівників позивача, тощо.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року, вищезгадану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року, у задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по адміністративній справі №420/17217/21 шляхом заборони Головному управлінню Держпраці в Одеській області здійснювати стягнення на підставі постанови про накладення штрафу №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року, до набрання законної сили судовим рішенням по справі відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року, у задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по адміністративній справі №420/17217/21 шляхом зупинення стягнення на підставі постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року, до набрання законної сили судовим рішенням по адміністративній справі №420/17217/21 відмовлено.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2021 року, надано можливість представникам фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та Головного управління Держпраці в Одеській області приймати участь у судових засіданнях по адміністративній справі №420/17217/21 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, за допомогою сервісу «EasyCon».

25 листопада 2021 року, продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

28 грудня 2021 року, закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду суті.

У встановлений судом строк відповідач надав відзив (вх.№62748/21 від 10.11.2021р.) на позовну заяву (а.с.90-99).

Відзив обґрунтований наступним.

Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року, визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами та фізичними особами, які використовують найману працю, з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України №1985-ІV від 8 вересня 2004 року, Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України №1986-ІV від 8 вересня 2004 року та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Головним управлінням Держпраці в Одеській області вказувалося, що інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування виключно з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, тощо.

Відповідачем наголошувалося, що під час інспекційного відвідування були зафіксовані 12 осіб, які виконували обов`язки і інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 без укладення трудових договорів.

Щодо внесення запису до журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) контролюючим органом зауважувалося, що вказаний журнал під час інспекційного відвідування позивачем не надавався.

Головним управлінням Держпраці в Одеській області наголошувалося, що постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року винесена Головним управлінням Держпраці в Одеській області правомірно та не підлягає скасуванню.

У відповіді на відзив (вх.№66029/21 від 25.11.2021р.) фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зазначила, що інспекційні відвідування проведені на підставі Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року, який було визнано протиправним та нечинним постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року по справі №640/172424/19 (а.с.144-147).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) зареєстрована 17.05.2021 року за №00000046 (а.с.20-21).

До основного виду діяльності ФОП ОСОБА_1 згідно код КВЕД відноситься 5610 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці №81 про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України №1985-ІV від 08.09.2004 року, частини 1 статті 259 Кодексу Законів про працю України, керуючись пунктом 2 Порядку здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року, Положенням про державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 року, Положенням про Головне управління Держпраці в Одеській області, затвердженого наказом №84 від 03.08.2018 року, на підставі підпункту 3 пункту 3 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21 серпня 2019 року та службової записки головного державного інспектора В. Барського від 01.07.2021 року (а.с.101-102), Головним управлінням Держпраці в Одеській області винесено Наказ «Про проведення інспекційного відвідування» ФОП ОСОБА_1 №810 від 05.07.2021 року (а.с.105).

На підставі Наказу №810 від 05.07.2021 року, Головним управлінням Держпраці в Одеській області сформовано направлення на проведенні інспекційного відвідування №15/01-29-1404 від 05.07.2021 року та вимогу про надання документів №ОД405/348/ПД від 13.07.2021 року (а.с.106-108).

За наслідком проведеного інспекційного відвідування, Головним управлінням Держпраці в Одеській області складено Акт за результатами проведення позапланово заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства з праці №ОД405/348/АВ від 20.07.2021 року (а.с.109-121).

У розділі III «Опис виявлених порушень» Акту №ОД405/348/АВ від 20.07.2021 року зазначено, що у порушення вимог частини 1 статті 21 Кодексу Законів про працю України трудовий договір не був укладений з 12 працівниками; у порушення вимог частини 3 статті 24 Кодексу Законів про працю України 12 працівників були допущені до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу (а.с.117).

21.07.2021 року, Головним управлінням Держпраці в Одеській області винесено Припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ОД405/348/АВ/П (а.с.121 зворотній бік-122).

Повідомленням №15/01-40-6387 від 22.07.2021 року, Головне управління Держпраці в Одеській області повідомило ФОП ОСОБА_1 про розгляд справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (а.с.128).

12.08.2021 року, керуючись статтею 265 Кодексу Законів про працю України, статтею 53 Закону України «Про зайнятість населення», частиною 3 статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013 року, на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 Кодексу Законів про працю України, Головним управлінням Держпраці в Одеській області прийнято постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС, якою за виявлення 12 (дванадцяти) осіб, які виконували роботи в інтересах ФОП ОСОБА_1 без належного укладення трудових договорів накладний штраф у розмірі 720000,00 гривень (а.с.132-137).

Вважаючи постанову про накладання штрафу протиправною та такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому КЗпП не визначає особливостей здійснення органами державного нагляду (контролю) заходів державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначено Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05 квітня 2007 року (далі - Закон №877-V).

Відповідно до статті 1 Закону №877-V, державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частинами 1, 4, 5 статті 2 Закону №877-V визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону №877-V державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема: об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), неприпустимості проведення перевірок суб`єктів господарювання за анонімними та іншими безпідставними заявами, а також невідворотності відповідальності осіб за подання таких заяв; презумпції правомірності діяльності суб`єкта господарювання у разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків суб`єкта господарювання та/або повноважень органу державного нагляду (контролю); орієнтованості державного нагляду (контролю) на запобігання правопорушенням у сфері господарської діяльності.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11 лютого 2015 року Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення передбачено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Положення про Головне управління Дежпраці в Одеській області, затвердженого наказом Державної служби з питань праці №84 від 03.08.2018 року (далі - Положення) визначено, що Головне управління Держпраці в Одеській області (далі - Управління Держпраці) є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.

Управління Держпраці у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністра соціальної політики, іншими актами законодавства України, а також цим Положенням (пункт 2 Положення).

Згідно з підпунктом 5 пункту 4 Положення Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у том у числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.

Повноваження, права та обов`язки державних інспекторів Держпраці та територіальних державних управлінь визначені, крім загальних законів, конвенціями Міжнародної організації праці (далі - МОП), ратифікованих Законами України «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці №81 від 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі» №1985-IV від 08.09.2004 року «Про ратифікацію Конвенції міжнародної організації праці №129 від 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві» №1986- IV від 8 вересня 2004 року.

Зазначені конвенції мають пріоритетне значення, оскільки статтею 15 Закону України «Про міжнародні договори України» визначено, що чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права; згідно частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства; статтею 8-1 КЗпП України визначено, якщо міжнародним договором або міжнародною угодою, в яких бере участь Україна, встановлено інші правила, ніж ті, що їх містить законодавство України про працю, то застосовуються правила міжнародного договору або міжнародної угоди.

Відповідно до статті 16 Конвенції №81, інспекція на підприємствах проводиться так часто і так ретельно, як це потрібно для забезпечення ефективного застосування відповідних законодавчих положень.

Постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №823).

Даний порядок визначав процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України №1985-IV від 08.09.2004 року, Конвенцією Міжнародної організації праці №129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України №1986- IV від 08.09.2004 року та Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 року.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.04.2021 року по справі №640/17424/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 року, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року.

Проте, на час виникнення спірних правовідносин, оскаржуваний порядок був чинний та обов`язковий для застосування Головним управлінням Дежпраці в Одеській області.

За змістом частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю чи частково з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що норми постанови Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 року підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що були чинними на момент їх виникнення.

Відповідно до пункту 2 Порядку №823 заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю з питань виявлення неоформлених трудових відносин здійснюються у формі інспекційних відвідувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Згідно із підпунктом 3 пункту 5 Порядку №823 підставами для здійснення інспекційних відвідувань є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань, прийняте за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту.

Пунктом 8 Порядку №823 передбачено, що під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що твердження позивача про те, що Головним управлінням Держпраці в Одеській області було грубо порушено процедуру проведення інспекційного відвідування у зв`язку з тим, що запис про його проведення не був внесений до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування спростовуються нормами чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства, оскільки доказів безпосереднього надання (наявності) перевіряючим вищевказаного журналу позивачем під час судового розгляду справи не надано.

За результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування (далі - акт) і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю (пункт 16 Порядку №823).

Відповідно до пункту 17 Порядку №823, акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування. Другий примірник акта залишається в інспектора праці.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 823 якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів після дня підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

У разі наявності порушень вимог законодавства про працю, зафіксованих актом, після розгляду зауважень об`єкта відвідування до нього (у разі їх надходження) інспектор праці проводить аналіз матеріалів інспекційного відвідування, за результатами якого вносить припис та вживає заходів до притягнення винної у допущенні порушень посадової особи до встановленої законом відповідальності (пункт 24 Порядку №823).

Відповідно до пункту 25 Порядку №823, заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування.

Згідно абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.

Штрафи, накладення яких передбачено частиною 2 цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині 2 цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частини 3 та 4 статті 265 КЗпП України).

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною 2 статті 265 КЗпП України та частинами 2 7 статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17 липня 2013 року (далі Порядок №509).

Відповідно до пункту 2 Порядку №509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами 3 - 7 цього пункту), керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами 4 - 6 цього пункту) (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі, зокрема, акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю, у ході якого виявлено факти використання праці неоформлених працівників.

Відповідно до пункту 3 Порядку №509 справа про накладення штрафу (далі - справа) розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку. Про дату одержання документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, уповноважена посадова особа письмово повідомляє суб`єкту господарювання та роботодавцю не пізніше ніж через п`ять днів після їх отримання рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 4 Порядку №509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах 3 - 7 пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.

Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінекономіки, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка (абзац 3 пункту 4 Порядку №509).

Відповідно до положень частини 3 статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з наведених приписів законодавства, у контексті спірних правовідносин, підставою для застосування до суб`єкта господарювання штрафних санкцій є встановлення факту допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Головним управлінням Держпраці в Одеській області, постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року, у зв`язку з виявленням 12 осіб, які виконували роботи без належного укладення трудових договорів на ФОП ОСОБА_1 накладний штраф у розмірі 720000,00 гривень (а.с.132-137).

Вирішуючи питання про правомірність накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Згідно Акту складеного за результатами проведення позапланово заходу державного контролю щодо додержання вимог законодавства з праці №ОД405/348/АВ від 20.07.2021 року та постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року, під час здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 були зафіксовані 12 осіб, які виконували обов`язки в інтересах позивача.

Зокрема, шістнадцятирічні: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка повідомила, що працює на посаді продавця; ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), який зазначив, що стажується другий день по 11 годин на день (з 9 години ранку до 8 години вечора) та перебував за прилавком з продажу розливного пива, алкогольних напоїв, кави, тощо; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 які, з їх слів, стажується на офіціанта.

П`ятнадцятирічний ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) повідомив, що працює другий день та виконує обов`язки з розміщення шезлонгів.

Також, ОСОБА_7 , яка зазначила, що стажується на посаді офіціанта; ОСОБА_8 , який повідомив, що стажується на мангальщика; повар ОСОБА_9 ; портомийка ОСОБА_10 ; офіціант ОСОБА_11 ; ОСОБА_12 та пані ОСОБА_13 , яка перебувала у службовому приміщенні у робочому одязі.

Однак, згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України щодо поточного списку працівників ФОП ОСОБА_1 , у підприємця наявні наступні страхувальники - ОСОБА_14 та ОСОБА_15 (а.с.104).

Суд зауважує, що під час судового розгляду справи позивачем не спростовано висновків контролюючого органу про відсутність укладених трудових договорів з 12 особами. Заперечення позивача проти оскаржуваної постанови ґрунтуються виключно на грубих порушеннях порядку проведення інспекційного відвідування посадовими особами Головного управління Держпраці в Одеській області.

У свою чергу, під час судового розгляду справи судом було досліджено відеозапис проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 , здійсненого перевіряючими, як зазначила представник відповідача у судовому засіданні, на відеокамери, що знаходяться на балансі Головного управління Держпраці в Одеській області (а.с.142).

Суд зауважує, що посадовими особами контролюючого органу зафіксовано на відеозаписі «куточок споживача ФОП ОСОБА_1 » та опитано осіб, які виконували трудові функції в її закладі, а тому, твердження позивача, що інспекційне відвідування проведено не за місцем здійснення нею господарської діяльності не знаходить свого підтвердження. Інших місць проведення перевірки наявними відеоматеріалами не зафіксовано, інформація щодо наявності інших ФОП на куточку споживача відсутня та опитувані особи зазначали, що працюють на ФОП ОСОБА_1 .

Крім того, всупереч твердженням позивача, судом встановлено, що перед початком інспекційного відвідування представниками Головного управління Держпраці в Одеській області було пред`явлено службові посвідчення та зазначено про початок здійснення заходу контролю. Сама позивач також була присутньою, що підтверджується наявним відеозаписом (запис №…_0006, 3 хвилина, запис № …_007, 5 хв.17 сек., тощо).

Суд зазначає, що під час огляду наданого посадовими особами Головного управління Держпраці в Одеській області відеозапису проведення інспекційного відвідування, судом встановлено, що усі зафіксовані на ньому особи виконували трудові функції.

Зокрема, шістнадцятирічний ОСОБА_3 отримував кошти за продаж напою та знаходився безпосередньо за торговим прилавком (запис №…_0027, 1 хв.37 сек.); ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) займалася продажем морозива (запис №…._0027, 1-ша хвилина), тощо.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що ФОП ОСОБА_1 залучалися до виконання трудових відносин п`ять неповнолітніх (15 та 16 років), проте доказів обліку таких працівників, із зазначенням їх дат народження, згоди одного з батьків або особи, яка його замінює (до 16 років), а ні під час інспекційного відвідування, а ні під час судового розгляду справи позивачем не надано.

Також, суд зауважує, що більшість працівників ФОП ОСОБА_1 вказували, що перебувають на стажуванні.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України «Про зайнятість населення» №5067-VI від 05.07.2012 року (далі - Закон №5067-VI), професійне навчання реалізується, зокрема, шляхом стажування безпосередньо на робочих місцях на виробництві чи у сфері послуг з метою здобуття особою відповідної кваліфікації або приведення її рівня у відповідність із вимогами сучасного виробництва та сфери послуг.

Відповідно до статті 29 Закону №5067-VI, студенти вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час.

Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки.

Статтею 35 Закону №5067-VI передбачена можливість проведення професійного навчання зареєстрованих безробітних - професійна підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації, спрямовані на здобуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок, підвищення конкурентоспроможності на ринку праці, що здійснюються за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

У відповідності до частини 3 цієї статті організація професійного навчання безробітних здійснюється територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на договірних засадах із безробітними, роботодавцями, навчальними закладами в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції. Роботодавці - замовники кадрів беруть участь у визначенні змісту навчання, кваліфікаційній атестації безробітних, надають робочі місця для їх виробничого навчання, виробничої практики або стажування.

За змістом абзацу 4 пункту 1.5 спільного Наказу Мінсоцполітики України та Міністерства освіти та науки України №318/655, зареєстрованого в Мін`юсті 19.06.2013 року за №1029/23561 «Про затвердження Порядку професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних» (далі - Порядок), стажування - це підвищення кваліфікації безробітного з метою набуття практичних умінь і навичок для виконання професійних обов`язків за професією або на посаді, на яку претендує безробітний у роботодавця. При цьому, стажування безробітних здійснюється на замовлення роботодавців за індивідуальною програмою, що затверджується роботодавцем і погоджується територіальним органом.

Згідно пункту 6.1 Порядку, професійне навчання безробітних організовується на договірних засадах з безробітними, роботодавцями, навчальними закладами.

Відповідно до пункту 6.5 зазначеного Порядку, при забезпеченні роботодавцем професійного навчання безробітного за індивідуальним навчальним планом або шляхом стажування та його подальшого працевлаштування територіальним органом укладається договір з роботодавцем і безробітним у порядку, визначеному пунктах 6.2 - 6.4 цього розділу.

Згідно пункту 2.12 Порядку, про період професійного навчання безробітного навчальним закладом вноситься запис до його трудової книжки (за наявності) або видається довідка.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства освіти і науки України №127/151 від 26.03.2001 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 06.04.2001 року за №315/5506, затверджено Положення про професійне навчання працівників на виробництві (далі - Положення), згідно пункту 2.6 якого, стажування проводиться за індивідуальним планом, який затверджується роботодавцем, що направляє працівника на стажування.

Згідно пункту 2.3 Положення, первинна професійна підготовка робітників (до якої віднесено і стажування) - це професійно-технічне навчання осіб, які раніше не мали робітничої професії, що забезпечує рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності. При цьому, первинна професійна підготовка робітників на виробництві здійснюється із числа осіб, які зараховані на роботу до роботодавця учнями, а згідно останнього абзацу цього пункту відповідні записи про перепідготовку, спеціалізацію, підвищення кваліфікації, стажування керівників, професіоналів та фахівців вносяться в трудову книжку працівника.

Отже, чинним законодавством передбачена можливість проведення стажування: учнів та студентів, працівників підприємства (осіб, з якими укладений трудовій договір та які виконують певні трудові функції), але в усіх випадках про проходження стажування має бути зроблений запис у трудовій книжці особи, що проходить стажування, та складені інші документи щодо проходження такого стажування, зокрема, договір, програма стажування, індивідуальний план стажування, тощо.

Однак, а ні під час проведення інспекційного відвідування, а ні в процесі розгляду справи про накладення штрафу, а ні до суду, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо укладення договорів про проходження стажування.

Також, відсутні докази того, що працівники ФОП ОСОБА_1 є студентами вищого чи учнями професійно-технічного навчального закладу або, що вказані особи зареєстровані як безробітні, як і відсутні індивідуальні програми стажування, договори про стажування, робочі навчальні плани і програми. Не надано також і наказ про стажування вказаних осіб із зазначенням місця проходження стажування, спеціальності (кваліфікації) або професії (кваліфікаційного рівня) стажиста, режимом стажування, а також керівника стажування.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов`язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Достатніх доказів на спростування позиції відповідача, позивачем під час розгляду справи не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про правомірність винесеної на адресу ФОП ОСОБА_1 постанови Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення та, відповідно, відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Право на виплати у сфері соціального забезпечення було включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні від 16 вересня 1996 року «Гайгузус проти Австрії», якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005 року) у межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

У пункті 29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року (справа «РуїзТоріха проти Іспанії») Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Держпраці в Одеській області (65044, м. Одеса, пр. Шевченка 2, ) про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Держпраці в Одеській області про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ОД405/348/АВ/П/ТД-ФС від 12.08.2021 року відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно статті 255 КАС України - після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 295 КАС України подається до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27 січня 2022 року.

Суддя Ярослава БАЛАН

.