Справа № 580/591/22
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про повернення позовної заяви

15 лютого 2022 року справа № 580/591/22
м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного адміністративного суду Рідзель О.А., перевіривши матеріали позову ОСОБА_1 до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

24.01.2022 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) подав до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;

зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до ч.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 календарних років служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачено постановою КМУ від 22.09.2010 №889 з урахуванням раніше виплаченої одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби;

встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Ухвалою від 31.01.2022 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з моменту отримання ухвали для усунення її недоліків. У вказаній ухвалі суд визначив обов`язок позивача надати відповідно до вимог ч.6 ст.161 КАС України заяву про поновлення пропущеного строку та докази поважності причин його пропуску.

Суд наголосив, що спірні відносини для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Оскільки остаточний розрахунок з позивачем доручено провести наказом відповідача від 05.04.2016 №40, а позов поданий в суд 20.01.2022, позивач пропустив встановлений ч.5 ст.122 КАС України місячний строк звернення в суд після виникнення спірних правовідносин.

Щодо клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення, судом зазначено, що грошова допомога при звільненні з військової служби не є складовою заробітної плати (грошового забезпечення) військовослужбовця, а тому твердження позивача, що її стягнення не обмежується будь-яким строком є необґрунтованим.

10.02.2022 позивач подав суду клопотання про поновлення строку звернення в суд з цим позовом (далі клопотання), яке мотивоване тим, що спірні виплати є складовою заробітної плати, а тому на них не розповсюджуються строк позовної давності.

З огляду на викладене, просить визнати причини пропуску строку звернення в суд поважними та поновити його.

Вирішуючи питання можливості відкриття провадження, суд вирішив повернути позовну заяву, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).

Отже, у даній категорії справ законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Оскільки спірні відносини (розрахунок при звільненні) пов`язані зі звільненням з публічної служби, тому під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норм спеціального процесуального закону.

Суд врахував, що розрахунок з позивачем при звільненні доручено провести наказом відповідача від 05.04.2016 №40, а позов поданий в суд 20.01.2022.

Отже, позов подано з пропуском встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку звернення.

Крім того, жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення в суд з цим позовом позивач не надав.

Суд враховує висновки Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31 березня 2021 року у справі №240/12017/19 відповідно до яких для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, суд вважає необґрунтованим посилання позивача, що спірні виплати є складовою заробітної плати, а тому на них не розповсюджуються строк позовної давності відповідно до ст.233 Кодексу законів про працю України.

З цього приводу суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі №910/4518/16, які обов`язкові для врахування судами нижчих інстанцій відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

У пунктах 30-33 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України Про оплату праці, за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. На підставі статті 2 Закону України Про оплату праці структуру заробітної плати можна визначити, беручи до уваги положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (далі Інструкція №114/8713).

Відповідно до пункту 1.3 Інструкції № 114/8713 для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Інші виплати, що не належать до фонду оплати праці, встановлені в розділі 3 Інструкції №114/8713. Згідно з пунктом 3.8 Розділу 3 цієї Інструкції до них відносяться суми вихідної допомоги.
Проаналізувавши наведені норми чинного законодавства суд дійшов висновку, що вихідна допомога при звільненні з військової служби за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України Про оплату праці.
При цьому, відповідно до ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дійшов висновку, що термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано.
Отже, правовою природою заробітної плати є саме плата працівникові за виконану ним роботу, а встановлені ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України принципи стягнення заробітної плати без обмеження строком стосуються саме конституційних гарантій права на працю та належної її оплати.

Разом з тим, одноразова грошова допомога при звільненні зі служби є компенсаційної виплатою. ЇЇ розмір не пов`язаний з кількістю і якістю праці, а лише з фактом звільнення з визначених законом підстав.

Тому, на переконання суду, ч.2 ст.233 Кодексу законів про працю України не поширюється на правовідносини щодо виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

З огляду на викладене, клопотання позивача про поновлення строку звернення в суд, яке мотивоване тим, що на спірні виплати не розповсюджуються строк позовної давності, суд вважає необґрунтованим.

Суд наголошує, що КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеєр проти Бельгії).

Такому встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Водночас позивач не позбавлений права на звернення в суд з позовом та поновлення пропущених строків за умови надання належних та допустимих доказів поважності причин їх пропуску.

На підставі ч.2 ст.123 КАС України якщо заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до п.9 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Тому суд дійшов висновку повернути позовну заяву.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 992,40 грн. підлягає поверненню з Державного бюджету України відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 240, 241-246, 255, 295 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання причин пропуску строку звернення в суд поважними та його поновлення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

2. Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України сплачений відповідно до квитанції від 20.01.2022 №ПН11244С1 судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 коп.).

3.Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не є перешкодою для повторного звернення з нею до суду після усунення недоліків.

4. Копію ухвали направити позивачу.

5. Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ