Справа № 120/14069/21-а
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2022-01-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 січня 2022 р. Справа № 120/14069/21-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Альчука М.П.,

за участю секретаря судового засідання: Марисік В.Ю.,

представників позивача: Браславця Я.Ю., Юрченка Т.П.,

представника відповідача: Македонського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Вінницької митниці

про: визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді публічної служби, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді публічної служби, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю прийнятого наказу Вінницькою митницею про звільнення позивача з посади старшого державного інспектора організаційно-розпорядчого відділу Вінницької митниці у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробовування.

Представником відповідача надано відзив на адміністративний позов, яким заперечує щодо заявлених позовних вимог. Такий, крім іншого, обґрунтований тим, що до Вінницької митниці надійшов лист внутрішньої безпеки Держмитслужби, згідно якого встановлено, що на окремих телеграм каналах та на сторінках соціальної мережі "Фейсбук" розміщено інформацію компрометуючого характеру щодо керівництва митниці. Тому, з метою встановлення порушень чинного законодавства України щодо ймовірного незаконного використання та розповсюдження інформації посадовими особами Вінницької митниці проведено перевірку по зазначеним фактам та встановлено вину ОСОБА_1 , яка роздрукувала вказаний лист із свого робочого комп`ютера, чим порушала п. п. 3.2., 3.16 Посадової інструкції. Тому, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробовування, керуючись ч. 6 ст. 35 Закону України "Про державну службу" припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 . Зазначенні обставини просить прийняти до уваги та відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Представником позивача надано пояснення щодо відзиву на адміністративний позов, зі змісту яких зауважує, що з аналізу зібраних доказів на підставі яких здійснено висновки робочої групи з проведення внутрішньої перевірки та комісії щодо недотримання доброчесності позивачем, не підтверджують обставини, які повідомляються відповідачем, у зв`язку з відсутністю належних, допустимих та достатніх доказів на доведення таких обставин та позицій відповідача, окрім відкриття листа позивачем надано не було.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про часткове задоволення адміністративного позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , у зв`язку з реорганізацією Подільської митниці Держмитслужби шляхом її приєднання до Державної митної служби України, наказом Вінницької митниці Державної митної служби України від 29.06.2021 року № 17-о, призначена з 01.07.2021 року в порядку переведення на посаду старшого державного інспектора організаційно-розпорядчого відділу, із встановленням випробувального терміну строком на 6 місяців.

До її основних посадових обов`язків відноситься опрацювання вхідної кореспонденції (крім органів Державної митної служби), яка надходить засобами електронної пошти на електронну адресу митниці, реєстрація в автоматизованій системі автоматизації обліку та документообігу, внесення резолюцій та розсилка документів до структурних підрозділів-виконавців.

22.07.2021 року до Вінницької митниці надійшов лист відділу з питань запобігання та протидії корупції Держмитслужби, у якому зазначено про можливий витік службової інформації з Вінницької митниці, у зв`язку із появою у окремих телеграм-каналах копії скарги на можливі неправомірні дії посадових осіб митниці з вхідним реєстраційним номером митниці.

Також 28.07.2021 року до Вінницької митниці надійшов лист управління внутрішньої безпеки Держмитслужби, згідно якого встановлено, що в ході виконання покладених на управління внутрішньої безпеки Держмитслужби обов`язків отримано інформацію про те, що 19.07.2021 року на окремих "телеграм каналах" та сторінках у соціальній мережі "Фейсбук", які висвітлюють діяльність митних органів України, була розміщена інформація компрометуючого характеру щодо керівництва Державної митної служби України та Вінницької митниці.

До вказаної інформації прикріплено фотокопію звернення ОСОБА_2 щодо можливих неправомірних дій працівників митного поста "Вінниця" Вінницької митниці, яке надійшло до Вінницької митниці 16.07.2021 року із відділу з питань запобігання та протидії корупції Держмитслужби. Одночасно розміщена у засобах масової інформації фотокопія звернення містила вхідний номер Вінницької митниці від 16.07.2021 року.

З урахуванням зазначеного, виникла необхідність встановлення обставин щодо використання та розповсюдження інформації, що стала відома посадовим особам Вінницької митниці у зв`язку з використанням службових обов`язків.

28.07.2021 року прийнято наказ Вінницької митниці № 103 "Про проведення внутрішньої перевірки" / т. 1 а.с. АЕС. 29-30/.

Результати перевірки оформлені актом про результати внутрішньої перевірки від 18.08.2021 року /т. 1 а.с. 22-28/, згідно якого встановлено порушення старшим державним інспектором організаційно-розпорядчого відділу Вінницької митниці Станіславчук А.В. п. 3.2 та п. 3.16 Посадової інструкції від 01.07.2021 року.

Виявлені порушення полягають в тому, що, будучи обізнаною з вимогами діючого законодавства України, ОСОБА_1 , в порушення зазначених пунктів Посадової інструкції, відкрила вхідний лист № 926/09-1-3 у автоматизованій системі автоматизації обліку та документообігу "MASTER" (час відкриття 16 год. 29 хв.), який в подальшому був збережений у форматі "pdf" лише на робочому комп`ютері (№ 8CG9441N4F; інвентарний номер ) ОСОБА_1 із зазначенням часу 16 год. 29 хв. 16 сек., що безпосередньо вказує на те, що зазначений лист від 16.07.2021 року із вхідним № 926/09-1-3 був роздрукований ОСОБА_1 із свого робочого комп`ютера за допомогою автоматизованої системи автоматизації обліку та документообігу "MASTER", що підтверджується актом огляду від 29.07.2021 року та відповідними доданими скріншотами.

На підставі вказаних висновків акту перевірки наказом Вінницької митниці від 24.09.2021 року № 141-о припинено державну службу та звільнено з 27.09.2021 року позивачку ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора організаційно-розпорядчого відділу Вінницької митниці, у зв`язку із встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" /т. 1 а.с. 18-19/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачка звернулася в суд з даним позовом.

Визначаючись стосовно позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 147 Кодексу законів про працю України (далі - КзпП України) за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

1) догана;

2) звільнення.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Згідно із ч. 3 ст. 149 КзпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Статтею 1 Закону України "Про державну службу" (далі - Закон) визначено, що державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно ст. 2 Закону посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону.

Згідно із ст. 5 Закону правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Основні обов`язки державних службовців визначені статтею 8 Закону. Так, державний службовець зобов`язаний: дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; з повагою ставитися до державних символів України; обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; сумлінно і професійно виконувати свої посадові обов`язки та умови контракту про проходження державної служби (у разі укладення); виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Державні службовці виконують також інші обов`язки, визначені у положеннях про структурні підрозділи державних органів та посадових інструкціях, затверджених керівниками державної служби в цих органах, та контракті про проходження державної служби (у разі укладення).

Відповідно до ст. 62 Закону державний службовець зобов`язаний виконувати обов`язки, визначені статтею 8 цього Закону, а також: не допускати вчинків, несумісних із статусом державного службовця; виявляти високий рівень культури, професіоналізм, витримку і тактовність, повагу до громадян, керівництва та інших державних службовців; дбайливо ставитися до державного майна та інших публічних ресурсів.

Державний службовець особисто виконує покладені на нього посадові обов`язки.

Згідно ст. 65 Закону підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Дисциплінарними проступками є: порушення Присяги державного службовця; порушення правил етичної поведінки державних службовців; вияв неповаги до держави, державних символів України, Українського народу; дії, що шкодять авторитету державної служби; невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень; недотримання правил внутрішнього службового розпорядку; перевищення службових повноважень, якщо воно не містить складу кримінального або адміністративного правопорушення; невиконання вимог щодо політичної неупередженості державного службовця; використання повноважень в особистих (приватних) інтересах або в неправомірних особистих інтересах інших осіб; подання під час вступу на державну службу недостовірної інформації про обставини, що перешкоджають реалізації права на державну службу, а також неподання необхідної інформації про такі обставини, що виникли під час проходження служби; неповідомлення керівнику державної служби про виникнення відносин прямої підпорядкованості між державним службовцем та близькими особами у 15-денний строк з дня їх виникнення; прогул державного службовця (у тому числі відсутність на службі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; поява державного службовця на службі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; прийняття державним службовцем необґрунтованого рішення, що спричинило порушення цілісності державного або комунального майна, незаконне їх використання або інше заподіяння шкоди державному чи комунальному майну, якщо такі дії не містять складу кримінального або адміністративного правопорушення; прийняття державним службовцем рішення, що суперечить закону або висновкам щодо застосування відповідної норми права, викладеним у постановах Верховного Суду, щодо якого судом винесено окрему ухвалу.

Відповідно до ч. ст. 66 Закону до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення:

1) зауваження;

2) догана;

3) попередження про неповну службову відповідність;

4) звільнення з посади державної служби.

Звільнення з посади державної служби є винятковим видом дисциплінарного стягнення і може бути застосоване лише у разі вчинення дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 1, 3, 7, 9-11, 13, 14 частини другої статті 65 цього Закону, а також вчинення систематично (повторно протягом року) дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 12 частини другої статті 65 цього Закону (ч. 7 ст. 66 Закону).

Процедура дисциплінарних проваджень стосовно державних службовців відбувається з урахуванням Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року № 1039 (далі - Порядок).

Дисциплінарне провадження розпочинається з моменту прийняття рішення про порушення дисциплінарного провадження та завершується прийняттям рішення про накладення на державного службовця, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження (п. 4 Порядку).

Згідно із п. п. 33, 34, 36 Порядку комісія, дисциплінарна комісія розглядає належним чином сформовану дисциплінарну справу та за результатами такого розгляду приймає рішення про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності, про що зазначається у протоколі засідання.

Комісія, дисциплінарна комісія повинна встановити: чи мали місце обставини, на підставі яких порушено дисциплінарне провадження; чи містять дії державного службовця ознаки дисциплінарного проступку; чим характеризується дисциплінарний проступок, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до державної служби; чи підлягає державний службовець притягненню до дисциплінарної відповідальності; який вид дисциплінарного стягнення може бути застосований до державного службовця.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії.

За результатами розгляду дисциплінарного провадження суб`єкт призначення (керівник державної служби) протягом десяти календарних днів з дня отримання пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії приймає рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Рішення оформляється наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення (керівника державної служби).

Аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що законодавець навів вичерпний перелік дисциплінарних стягнень, які можуть бути застосовані до державних службовців, а також підстави припинення державної служби та порядок застосування таких стягнень.

Як свідчать встановлені у справі обставини, підставами для висновку про невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді протягом строку випробування стали висновки дисциплінарної комісії про те, що лист від 16.07.2021 року із вхідним № 926/09-1-3 був роздрукований саме ОСОБА_1 , що фактично зводиться до розголошення нею інформації, яка стала відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

З даними висновками суд не погоджується, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На думку суду, рішення дисциплінарної комісії щодо ОСОБА_1 не відповідає критеріям обґрунтованості та безсторонності, оскільки відповідачем не надано доказів, які вважаються встановленими та мали вирішальне значення для його прийняття, достовірність даних, які були взяті комісією до уваги.

Відповідно до п. п. 3.2., 3.16. Посадової інструкції старшого державного інспектора організаційно-розпорядчого відділу Вінницької митниці основними посадовими обов`язками є опрацювання вхідної кореспонденції (крім органів Державної митної служби) яка надходить засобами електронної пошти на електронну адресу митниці, реєстрація в автоматизованій системі автоматизації обліку та документообігу, внесення резолюцій та розсилка документів до структурних підрозділів-виконавців, а також забезпечення нерозголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням службових обов`язків.

Відповідно до матеріалів внутрішньої перевірки, зокрема журналу переглядів автоматизованої системи автоматизації обліку та документообігу "MASTER", встановлено, що лист за № 926/09-1-3 переглядали 16.07.2021 року працівники організаційно-розпорядчоговідділуу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

При цьому встановлено, що даний лист було зареєстровано 16.07.2021 року в системі АСАОД головним державним інспектором Плат О.М. та в подальшому передано на резолюцію керівництву митниці начальником відділу Маціпурою А.М. 19.07.2021 року.

Викладене свідчить про те, що ОСОБА_1 відповідний документ не опрацьовувала.

Щодо збереження документу на робочому комп`ютері та його розголошення (роздрукування) саме позивачем, дані висновки обґрунтовані виключно припущеннями робочої групи, які не дають можливість ідентифікувати позивачку ОСОБА_1 , як особу, яка вчинили вказані дії.

Необхідно зазначити, що наявність збереженого файлу у системній папці комп`ютера "Темп" та долучені до справи скріншоти (знімки екрану комп`ютера) підтверджують лише відкриття електронного листа, однак жодним чином не свідчать про його завантаження, тим більше на роздрукування чи подальше розповсюдження.

Аналогічні висновки щодо не встановлення особи, яка розповсюдила вказаний лист, вказані у довідці про результати розгляду матеріалів щодо можливого порушення Закону України "Про запобігання корупції" ОСОБА_1 управління стратегічних розслідувань у Вінницькій області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 23.10.2021 року /т. 1 а.171-174/.

Ніщо із зазначеного не знайшло відображення в досліджених матеріалах, яке фактично зводиться до констатації сумніву, без наведеного обґрунтування такого висновку.

Відсутність у матеріалах перевірки обґрунтованих мотивів, з яких комісія дійшла висновку про дисциплінарний проступок, слугує підставою для судового оскарження рішення про звільнення позивачки та його скасування. У свою чергу, це покладає на відповідача обов`язок обґрунтувати рішення в такий спосіб, щоб воно достатнім чином містило мотиви, на яких базується.

Наведене узгоджується із Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенція) та практикою Європейського Суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (ст. 32).

У рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський Суд з прав людини наголосив, що "... Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9.12.1994 року). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland) від 1.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001 року)."

Таким чином, необґрунтованість мотивів, з яких відповідач дійшов висновку про встановлення невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді протягом строку випробування, є підставою для задоволення позовних вимог в частині скасування рішення про звільнення з посади.

Що стосується позовних вимог про поновлення на посаді.

Відповідно до ст. 8 Конституції України та ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 2 ст. 21 та ч. 1 ст. 23 Загальної декларації прав людини кожна людина має право рівного доступу до державної служби в своїй країні, кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття.

Нормами ч. 2 ст. 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 240-1 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Отже, з метою захисту порушених прав та інтересів позивачки, суд вважає необхідним поновити її на тій посаді, з якої вона була незаконно звільнена.

Надаючи оцінку вимозі позивачки про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд керується наступними мотивами.

Так, зі змісту наказу № 141-о встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з посади 24.09.2021 року.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Абзацом 3 пункту 2 цього Порядку № 100 визначено, що у всіх інших випадках (крім випадків обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки) збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з розрахунковими листами за липень та серпень 2021 року заробітна плати ОСОБА_1 слала 21486,23 грн. (за липень 18206,07 грн., за серпень 3280,16 грн).

Відпрацьовано 43 робочих дні. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача складає 499,67 грн.

З огляду на те, що часом вимушеного прогулу позивача є період з 25.09.2021 року по 24.01.2022 року, тобто 3 місяці та 27 днів (118 днів), з Вінницької митниці підлягає стягненню середній заробіток за цей період в сумі: (499,67*118) = 58961,06 грн.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 3 статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат, враховуються: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також документи що підтверджують оплату наданих послуг.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства встановлено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020 року, № 640/15803/19 від 05.08.2020 року.

До суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача подано:

- договір про надання правової допомоги від 09/21-а/7 року від 17.09.2021 року;

- додаток 1 до договору про надання правової допомоги від 17.09.2021 року № 09/21-а/7, із визначеною сумою гонорару адвоката;

- детальний розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які понесено позивачем у зв`язку із розглядом справи № 120/14069/21;

- квитанцію від 17.09.2021 року про сплату ОСОБА_1 , суми гонорару у розмірі 15000 грн.

Отже, витрати позивача у розмірі 15000 грн. на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та доводяться належними і допустимими доказами.

Однак, враховуючи клопотання представника відповідача та виходячи з аналізу матеріалів справи, суд вважає, що суть справи, обсяг робіт та час, витрачений адвокатом на виконання робіт, є неспівмірними з розміром понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Крім того, належним буде наголосити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У постанові від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З огляду на викладене, враховуючи документи, надані представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також на сталу судову практику у даній категорії справ, суд дійшов висновку, що виходячи з реальності витрат на професійну правничу допомогу, обставин справи, складності справи, часу, затраченого на послуги адвоката, клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., належить задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати на суму 10000 грн.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 ) до Вінницької митниці (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, ЄДРПОУ ВП 43997544) про визнання протиправним та скасування рішення, поновлення на посаді публічної служби, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Вінницької митниці № 141-о від 24.09.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого державного інспектора організаційно-розпорядчого відділу Вінницької митниці.

Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого державного інспектора організаційно-розпорядчого відділу Вінницької митниці.

Стягнути з Вінницької митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.09.2021 року по 24.01.2022 року в сумі 58961,06 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Альчук Максим Петрович