Справа № 640/34735/21
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Собківа Я.М.,

при секретарі - Ткаченко В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України, Запорізької обласної ради, Запорізької обласної державної адміністрації, Комунальної установи "Токмацька центральна районна лікарня", Комунального закладу "Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування" Запорізької обласної ради, Державного навчального закладу "Запорізьке вище професійне училище "Моторобудівник" про визнання дій (бездіяльності) протиправними та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України, Запорізької обласної ради, Запорізької обласної державної адміністрації, Комунальної установи "Токмацька центральна районна лікарня", Комунального закладу "Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування" Запорізької обласної ради, Державного навчального закладу "Запорізьке вище професійне училище "Моторобудівник" про визнання дій (бездіяльності) протиправними та стягнення моральної шкоди, в якому просив:

- визнати дії (бездіяльність) Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради - ; Комунального закладу «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» Запорізької обласної ради - ; Державного навчального закладу «Запорізьке вище професійне училище «Моторобудівник» - ; Комунальної установи «Токмацька центральна районна лікарня» - , яке отримує свій вияв у відсутності направлення та лікування ОСОБА_1 відповідно до медичних протоколів - протиправними;

- дії (бездіяльність) Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради - ; Комунального закладу «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» Запорізької обласної ради - ; Державного навчального закладу «Запорізьке вище професійне училище «Моторобудівник» - ; Комунальної установи «Токмацька центральна районна лікарня» - , яке отримує свій вияв у злочинній халатності, недбалості, байдужості, безграмотності та несвоєчасному наданні лікування ОСОБА_1 в частині порушення вимог чинного законодавства України - визнати противоправними;

- стягнути з бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5 000 000 (п`ять мільйонів гривень);

- зобов`язати Державну казначейську службу України подати у 30 (тридцяти денний) строк з дня набрання законної сили рішення суду звіт про виконання судового рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

10 лютого 2022 року, відповідно до штампу вхідної кореспонденції суду Вх.№ 8088, від Комунального закладу «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» Запорізької обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до змісту якого відповідачем зазначено, що під час медичного огляду Токмацкої ЦРЛ, для влаштування позивача до Запорізького ВПУ «Моторобудівник» (для подальшого навчання), протипоказань для отримання професійної освіти у позивача не було, що було засвідчено у медичній довідці 086-о про придатність обстеженого абітурієнта до навчання з обраної спеціальності, а отже позивачем не доведено, що адміністрацією Комунального закладу «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» Запорізької обласної порушені права та інтереси позивача, вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Відзив на апеляційну скаргу від Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України, Запорізької обласної ради, Запорізької обласної державної адміністрації, Комунальної установи «Токмацька центральна районна лікарня», Державного навчального закладу «Запорізьке вище професійне училище «Моторобудівник» до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що склались між сторонами не є публічно-правовими, а є цивільно-правовими та (або) такими, що можуть бути предметом розгляду у кримінальному судочинстві, а тому не підлягають розгляду адміністративними судами в порядку адміністративного судочинства, крім того, дані правовідносини не можуть бути віднесені до категорії публічно-правових і з тих підстав, що їх виникнення не пов`язано з будь-якими рішеннями, діяльністю або бездіяльністю органів владних повноважень в конкретно сфері управлінської діяльності.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:

1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;

2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);

3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;

4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;

5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);

6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Зі змісту позовних та апеляційних вимог вбачається, що позивач, поряд із заявленою вимогою про стягнення моральної шкоди, оспорює дії (бездіяльність) Комунальної установи «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, Комунального закладу «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» Запорізької обласної ради, Державного навчального закладу «Запорізьке вище професійне училище «Моторобудівник» та Комунальної установи «Токмацька центральна районна лікарня» через: відсутність направлення та лікування ОСОБА_1 відповідно до медичних протоколів; злочинну халатність, недбалість, байдужість, безграмотність та несвоєчасність надання лікування в частині порушення вимог чинного законодавства України.

Позивачем наголошено, що через злочинну халатність, недбалість, байдужість, безграмотність останнього не було направленно на медичний огляд до лікарсько-консультативних комісій та до відповідної медико-соціальної (експертної) комісії під час перебування у відповідних установах для встановлення йому статусу дитина-інвалід, не отриманно жодного належного лікування відповідно до медичних протоколів, що призвело до втрати здоров`я та неможливості відновити його на належному рівні.

Враховуючи зміст заявлених позовних та апеляційних вимог, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що даний спір направлений на захист порушених прав позивача у сфері охорони здоров`я, зокрема, отриманні медичних послуг.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» послуга з медичного обслуговування населення (медична послуга) - послуга, що надається пацієнту закладом охорони здоров`я або фізичною особою - підприємцем, яка зареєстрована та одержала в установленому законом порядку ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та оплачується її замовником. Замовником послуги з медичного обслуговування населення можуть бути держава, відповідні органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, у тому числі пацієнт.

За ст. 8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» держава гарантує громадянам України та іншим визначеним законом особам надання необхідних медичних послуг та лікарських засобів за рахунок коштів Державного бюджету України на умовах та в порядку, встановлених законодавством.

У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди.

Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

За приписами ст. 34 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» обов`язкові медичні огляди всіх дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа здійснюються двічі на рік.

У разі потреби здійснюються взяття дітей на диспансерний облік, постійний медичний нагляд за ними і своєчасне лікування.

Навчально-виховним закладам забезпечується пріоритетне постачання необхідних медикаментів, медичної апаратури та обладнання, засобів корекції фізичного розвитку.

Як зазначалось вище, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначено, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави, відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України, полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту <…>".

Також у Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року N 19-рп/2011 зазначено про те, що відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Отже, юрисдикція адміністративного суду поширюється на публічно-правові спори, ознаками яких є не лише спеціальний суб`єктний склад (хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції), але й спеціальні підстави виникнення, пов`язані з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, згідно заявлених позовних вимог, відповідачами у спірних правовідносинах є: Комунальна установа «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради, Комунальний заклад «Молочанська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат для дітей-сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування» Запорізької обласної ради, Державний навчальний заклад «Запорізьке вище професійне училище «Моторобудівник» та Комунальна установа «Токмацька центральна районна лікарня», які, в силу досліджених статутів (про що детально описано в оскаржуваній ухвалі суду), не здійснюють владні управлінські функції в розумінні КАС України.

Формальне зазначення позивачем в якості відповідачів: Державу Україну в особі Державної казначейської служби України, Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України, Запорізької обласної ради, Запорізької обласної державної адміністрації не змінює суті спірних правовідносин, адже жодних позовних вимог саме до цих відповідачів ОСОБА_1 не зазначено.

Згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції у даному випадку спір виник з правовідносин щодо відсутності направлення та лікування позивача з боку вказаних юридичних осіб відповідно до медичних протоколів, їх злочинну халатність, недбалість, байдужість, безграмотність та несвоєчасність надання лікування позивача в частині порушення вимог чинного законодавства України, таким чином, правовідносини, що склались між сторонами не є публічно-правовими.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 грудня 2021 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 311, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м .Києва від 10 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Я.Б.Глущенко

Я.М.Собків

Повний текст виготовлено 15 лютого 2022 року.