Справа № 460/17142/21
Суддя: О.Р. Гресько
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 лютого 2022 року м. Рівне №460/17142/21

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 29.05.2018 №0-1705 форми «Ф», відповідно до якого позивачу визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно в розмірі 7846,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що прийняте податкове повідомлення-рішення є безпідставним, оскільки нарахування відповідачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є протиправним. Позивач вказує, відповідно до норм Податкового кодексу України споруди сільськогосподарських товаровиробників не є об`єктом оподаткування. Таким чином, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення..

Відповідач, подав відзив на позовну заяву та зазначив, що прийняте податкове повідомлення-рішення є правомірним та обґрунтованим, оскільки з 01.01.2017 до Податкового кодексу України, зокрема до статті 266, внесені зміни, відповідно до яких платниками податку на нерухоме майно є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Відповідач вказує, що у позивача наявні об`єкти оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а тому відповідачем правомірно визначене грошове зобов`язання з його сплати. Тому, фіскальний орган просить суд в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 20.12.2021 поновлено строк звернення до суду та прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 18.07.1994, види діяльності за КВЕД: розведення свійської птиці (основний); розведення свиней; виробництво м`яса; виробництво м`яса свійської птиці; виготовлення виробів із бетону для будівництва; інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям; роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; інший пасажирський наземний транспорт; вантажний автомобільний транспорт; денний догляд за дітьми.

З матеріалів справи встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить нерухоме майно, а саме: будівля телятника загальною площею 2452,0 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 14.04.2005 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6899003 від 01.04.2005р.

29.05.2018 Головне управління ДФС у Рівненській області, відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України, прийняло податкове повідомлення-рішення № 0-1705, згідно з яким визначило позивачу грошове зобов`язання за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» за 2017 рік в розмірі 7846,40 грн.

Не погодившись з вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправними та скасування.

Надаючи правову оцінку правомірності оскарженого податкового повідомлення-рішення, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6.3 статті 6 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено, що сукупність загальнодержавних та місцевих податків та зборів, що справляються в установленому цим Кодексом порядку, становить податкову систему України.

Згідно з пунктом 7.3 статті 7 ПК України будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися іншими законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 № 71-VIII, яким була викладена в новій редакції стаття 266 Податкового кодексу України «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки».

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Згідно з пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України встановлено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з абзацом 2 підпункту ґ) пп. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган є відповідальним за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, здійснює контроль за їх сплатою, застосовує штрафні (фінансові) санкції та нараховує пеню, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Податкове повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України).

Приписами пп. 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

З системного аналізу зазначених норм права суд дійшов висновку, що у разі наявності об`єкта оподаткування з податку на нерухоме майно, платник податку, зобов`язаний сплатити суму податку обчисленого контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Разом з тим, відповідно до абзацу ж) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України (в редакції чинній на момент винесення спірного рішення) не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Таким чином, нежитлова будівля телятника, що належить позивачу на праві власності, не є об`єктом оподаткування, згідно з абзацом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки використовується позивачем безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, як сільськогосподарським товаровиробником.

У Податковому кодексі поняття «сільськогосподарський товаровиробник» визначено пп.14.1.235 п.14.1 ст.14, де зазначено, що сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, це визначення сільськогосподарського товаровиробника виключно для цілей глави 1 «Спрощена система оподаткування, обліку та звітності» розділу XIV Податкового кодексу України «Спеціальні податкові режими», до якої віднесено четверту групу - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаровиробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Таким чином, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, застосовуються виключно для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність».

З аналізу вище викладеного встановлено, що до спірних правовідносин щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, дане визначення не застосовується, оскільки вказаний податок відноситься до розділу ХІІ «Податок на майно» ПК України.

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 ст. 5 ПК України, у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу; інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23.09.2008 № 575-VI, виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи-підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

З врахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку зміст поняття «сільськогосподарський товаровиробник», викладений у Законі України «Про сільськогосподарський перепис» та у Податковому кодексі України, не суперечить один одному, оскільки визначення, закріплене законодавцем у пп.14.1.235 п.14.1 ст.14 ПК України, має чітко обмежену сферу застосування та, як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані норми інших законів у відповідності до положень п.5.3 ст. 5 ПК України.

При цьому, з положень Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту України від 17.08.2000 №507, будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства включають в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, та інше.

Таким чином, вищенаведене в його сукупності та наявні в матеріалах справи докази, підтверджують, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником. Будівля телятника, що належать йому на праві власності та використовується ним у сільськогосподарській діяльності, не є об`єктом сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Оскільки, у даному випадку, судом встановлено відсутність об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, то податкове повідомлення-рішення від 29.05.2018 № 0-1705 щодо визначення податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки по об`єктах нежитлової нерухомості в розмірі 7846,40грн підлягає скасуванню, а позовні вимоги до задоволення.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то адміністративний позов слід задовольнити повністю.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на наведену норму права, на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 908,00грн відповідно до квитанції № 58 від 15.12.2021, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області від 29 травня 2018 року № 0-1705 в повному обсязі.

Стягнути на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00грн (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023. ЄДРПОУ/РНОКПП 44070166)

Повний текст рішення складений 15.02.2022.

Суддя Олег ГРЕСЬКО