Справа № 420/2206/21
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2022-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2206/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку загального позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Білгород Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (66701, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул. Миколаївська, 30, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення компенсації заподіяної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Білгород Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за результатом якого позивач просить (з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог від 29.11.2021р.):

1. Визнати протиправною та скасувати постанову Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Мінюста України про відкриття ВП №55193991 від 04.12.2017р.

2. Стягнути з Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції:

- моральну шкоду в розмірі 150325 Євро (5016856,00 грн.);

- суму простроченої виплати моральної шкоди;

- неустойку в розмірах станом листопад 2021р. 4324,18грн.;

- суму необґрунтована отриманої відповідачем пенсії позивача;

- суму понесених позивачем витрат в розмірах станом на листопад 79456,61грн.;

- суму простроченої виплати понесених позивачем витрат.

3. Притягнути відповідача до відповідальності за вчинення протиправних дій.

4.Визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неповернення безпідставно стягнутих коштів.

5. Встановити звіт за виконанням рішенням суду.

6. Здійснити розподіл судових витрат.

Позивач, звернувся до суду з позовом до Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій, постанови та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи його тим, що Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції протиправно винесено постанову від 04.12.2017 року ВП № 55193991 якою відкрито виконавче провадження на виконання виконавчого листа № 815/39/17 виданого 23.02.2017 року та згодом протиправно стягнуто з позивача 979,59 грн.

Ухвалою суду від 22.02.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.07.2021 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду 12.10.2021 р. скасовано ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 липня 2021 року по справі №420/2206/21, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 15.11.2021 року прийнято до свого провадження адміністративну справу №420/2206/21 за позовом ОСОБА_1 до Білгород Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Призначено підготовче засідання по вказаній справі на « 02» грудня 2021 року о « 10» годині « 00» хвилин за участю сторін.

Ухвалою суду від 02.12.2021 року прийняти до провадження заяву позивача про збільшення позовних вимог від 29.11.2021 року (вхід.№66892/21) та приєднати її до матеріалів справи №420/2206/21. Визначено в подальшому справу розглядати за позовними вимогами ОСОБА_1 до Білгород Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Призначено наступне судове засідання по справі на 28 грудня 2021 року о 10 годині 00 хвилин за участю сторін.

Ухвалою суду від 28.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено адміністративну справу до судового розгляду на « 24» січня 2021 року о « 10» годині « 00» хвилин за участю сторін.

У судове засідання по справі №420/2206/21 призначене на 24 січня 2022 року на 10:00 oсоби, які беруть участь у справі не з`явились. У зв`язку тим, що у суду відсутні перешкоди для розгляду справи, які зазначені в ст. 205 КАС України, керуючись приписами ч.9 ст.205 КАС України продовжити розгляд справи у письмовому провадженні, рішення по справі буде прийнято 28 січня 2022 року.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в Білгород - Дністровській ДПІ ТУ ДПС в Одеській області у стані « 11- припинено, але не знято (КОР не пусті)».

Дата взяття на облік як платника податків 12.07.2005 року.

Дата проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності 16.07.2014 року.

Відповідно до Закону України від 04.07.2013 року № 406-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» (далі - Закон № 406-VІІ), яким було внесено зміни до Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VІ), податкові органи проводять адміністрування єдиного соціального внеску починаючи з 01.10.2013 року.

Станом на 01.10.2013 за ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) рахувалась заборгованість по сплаті єдиного внеску у сумі 979, 59 грн., яка нарахована за попередні періоди та у зв`язку з набранням чинності Закону № 406-VІІ, станом на 01.10.2013 передана Управлінням Пенсійного Фонду України до податкового органу.

Заборгованість по єдиному внеску повністю погашена у періоді з 30.07.2018 по 18.01.2019 рр.

У зв`язку із порушення строків сплати єдиного внеску у періодах з 21.01.2012 по 18.01.2019, на підставі частини десятої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону № 2464-VІ, згідно рішення від 10.06.2019 № до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у сумі 97, 96 грн. та пеню у сумі 2413, 87 грн. яке було надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення № 143 на адресу платника згідно реєстраційних даних: АДРЕСА_2 .

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення, поштове відправлення №143 вручене 03.07.2019 особисто ОСОБА_1 .

Рішення № від 10.06.2019 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску сформовано у автоматичному режимі на підставі даних підсистеми «Податковий аудит» ІС «Податковий блок».

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/13237/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або не своєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 10.06.2019 р. № та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій від 10.06.2019 р. №.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 07.07.2021 року Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.03.2021 року скасовано.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, стягнення моральної шкоди залишено без розгляду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року у справі №815/39/17, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2018 року, позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 979 грн. 59 коп.

Постановою Верховного Суду від 26.02.2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанови судів першої та апеляційної інстанції (в частині перегляду постанови суду першої інстанції) скасовано, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою суду від 05.04.2019 року прийнято до провадження справу за адміністративним позовом Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою суду від 30.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання Білгород-Дністровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області про звільнення від сплати судового збору.

Адміністративний позов Білгород-Дністровського об`єднаного управління ПФУ Одеської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування залишено без розгляду.

Ухвалою від 28.10.2019 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 року, заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 таким, що не підлягає виконанню - задоволено.

Визнано виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі № 815/39/17 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 безпідставно одержану стягувачем за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн.

Ухвалою суду від 17.04.2020 року відмовлено у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про залучення ГУ ДФС в Одеській області до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Відмовлено у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про ухвалення додаткового рішення, яким встановити спосіб виконання ухвали від 28.10.2019 року в частині стягнення з Головного управління ДФС в Одеській області на користь ОСОБА_1 безпідставно одержану стягувачем за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн.

Ухвалою суду від 08.10.2020 року задоволено заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про встановлення способу або порядку виконання судового рішення.

Встановлено спосіб та порядок виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року по справі №815/39/17 в частині стягнення коштів на користь ОСОБА_1 - шляхом стягнення з рахунків Головного управління Державної податкової служби в Одеської області на користь ОСОБА_1 безпідставно одержаної стягувачем за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону № 1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст.18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 09.02.2017 року у справі №815/39/17, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.09.2018 року, позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 979 грн. 59 коп., тобто набрало законної сили та підлягало до виконання.

У зв`язку з чим, Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по справі № 815/39/17.

На його виконання, за заявою стягувачи, Білгород Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанови про відкриття виконавчого провадження №55193991 від 04.12.2017р., про стягнення з боржника витрат на виконавче провадження від 10.01.2019р. та про закінчення виконавчого провадження від 16.01.2019р.

З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачем правомірно прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №55193991 від 04.12.2017р. та про стягнення з боржника витрат на виконавче провадження від 10.01.2019р.

Крім того, ухвалою від 28.10.2019 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 18.12.2019 року, визнано виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 безпідставно одержану стягувачем за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн.

Встановлено спосіб та порядок виконання ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 28.10.2019 року по справі №815/39/17 в частині стягнення коштів на користь ОСОБА_1 - шляхом стягнення з рахунків Головного управління Державної податкової служби в Одеської області на користь ОСОБА_1 безпідставно одержаної стягувачем за виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року по справі №815/39/17 заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн.

Тобто, позивачеві повернуто кошти, безпідставно стягнути на виконання рішення суду по справі № 815/39/17, відповідно до закону та в рамках чинного законодавства.

З огляду на викладене та не те, що відповідачем не було порушено вимог чинного законодавства, позовні вимоги щодо визнання протиправною та скасування постанови Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження №55193991 від 04.12.2017р.; стягнути з Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції: моральну шкоду в розмірі 150 325 Євро (5 016 856грн.); суми простроченої виплати моральної шкоди, притягнення відповідача до відповідальності за вчинення протиправних дій, та визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неповернення безпідставно стягнутих коштів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.п.5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 р., №1 від 27.02.2009 р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Оскільки з боку відповідачів не було жодних протиправних дій чи бездіяльності, як стосовно позивача так і взагалі, то підстави для задоволення вимог щодо стягнення моральної шкоди відсутні.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних витрат суд зазначає наступне.

За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З матеріалів справи вбачається, що заборгованості зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 979,59 грн стягувалися з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та були повернені ОСОБА_1 за рахунок Головного управління ДФС в Одеській області таким чином на відповідача у даній справі не може бути покладено зазначені штрафні санкції оскільки вказаними коштами він не розпоряджався та їх не було стягнуто на його рахунок.

За таких підстав, суд доходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з приписами ст. 242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Білгород Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (66701, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул. Миколаївська, 30, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення компенсації заподіяної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.