Справа № 120/1997/22-а
Суддя: Чернюк Алла Юріївна
Дата ухвалення: 2022-02-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

15 лютого 2022 р. Справа № 120/1997/22-а

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Чернюк Алла Юріївна, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

14.02.2022 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю, на думку позивача, пункту 3 рішення Жмеринської міської ради Вінницької області №370 від 28 вересня 2021 року "Про надання дозволів на розробку документації із землеустрою", яким гр. ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для оформлення права власності на землю для ведення особистого селянського господарства на території Коростівецького старостинського округу орієнтовною площею 0,8 га.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що зазначена земельна ділянка накладається на частину земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0070, яка перебуває у власності позивача, а тому просить скасувати пункту 3 рішення Жмеринської міської ради Вінницької області №370 від 28 вересня 2021 року та державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,8000 га., яка розташована за межами населеного пункту на території Коростівецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :06:001:0144 із скасуванням відповідного запису в поземельній книзі про реєстрацію даної земельної ділянки.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов висновку, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України).

Згідно пунктами 1, 2, статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пункт 1 частини 1 статті 19 КАС України визначає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

За усталеною судовою практикою Верховного Суду, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

В свою чергу, у частині 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Натомість, як зазначено вище, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Як встановлено судом, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 1,9 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :06:001:0070 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №917771, виданого 22.05.2009 року Жмеринською районною державною адміністрацією Вінницької області.

Згідно відомостей Публічної кадастрової карти прослідковується формування земельної ділянки комунальної власності площею 0,8000 га. кадастровий номер :06:001:0144, яка по своєму місцю розташування фактично накладається на частину земельної ділянки площею 1,9 га з кадастровим номером 052108300:06:001:0070, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Відповідно до пункту 3 рішення Жмеринської міської ради Вінницької області №370 від 28 вересня 2021 року "Про надання дозволів на розробку документації із землеустрою", гр. ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для оформлення права власності на землю для ведення особистого селянського господарства на території Коростівецького старостинського округу орієнтовною площею 0,8 га.

На підставі клопотання ОСОБА_2 фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_2 та присвоєно кадастровий номер :06:001:0144. Вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, що підтверджується Витягом №-022 від 11.02.2022 року.

Разом з тим, вищезазначена земельна ділянка накладається на частину земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0070, яка перебуває у власності позивача, що підтверджується актом державного інспектора у сфері державного контролю за використанням і охороною земель на території Вінницької області Немировського Віталія Івановича від 02.02.2022 року №3-ДК/39/АП/09/01/-22.

Із вказаного акту також слідує, що межі земельної ділянки площею 1,9 га з кадастровим номером :06:001:0070 в натурі на місцевості проходять по раніше встановлених межових знаках, а умовна земельна ділянка площею 0,8 га. з кадастровим номером :06:001:0144, яка є на Публічній кадастровій карті, але відсутня в натурі на місцевості, також використовується ОСОБА_1 , так як на ній знаходиться теплиця, садовий будинок і інші господарські споруди. Дана земельна ділянка комунальної власності, дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на який був виданий в 2021 році гр. ОСОБА_2 фактично накладається на частину земельної ділянки площею 1,9 га з кадастровим номером :06:001:0070, яка належить на праві власності позивачу.

Отже, виникнення спірних правовідносин у даній справі, зумовлено, зокрема, незгодою позивача з діями відповідачів щодо прийняття рішення №370 від 28 вересня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та державною реєстрацією земельної ділянки площею 0,8000 га., яка розташована за межами населеного пункту на території Коростівецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :06:001:0144 та державною реєстрацією даної земельної ділянки.

Проаналізувавши позовні вимоги та їх обґрунтування, суд зауважує, що підстави позову фактично зводяться до того, що позивач вважає, що державна реєстраціє земельної ділянки з кадастровим номером :06:001:0144 та рішення №370 від 28 вересня 2021 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою порушують його права, зокрема право на володіння та користування земельною ділянкою з кадастровим номером :06:001:0070, яка перебуває у його приватній власності.

При цьому, слід зазначити, що частина земельна ділянка, на яку гр. ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для оформлення права власності на землю для ведення особистого селянського господарства, передана у приватну власність ОСОБА_1 , що підтверджується Відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, перевірка за критеріями, визначеними у КАС України, дотримання відповідачами встановленої законодавством процедури, вирішення земельних питань щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та державної реєстрації земельної ділянки, як результату реалізації публічно-владних управлінських функцій, у цій справі набувають другорядного значення й фактично не призводить до вирішення даного спору.

Так, Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини рішення від 16.04.2009 № 7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. У зв`язку з прийняттям цих рішень виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, у разі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, передачу земельних ділянок у власність чи оренду (користування), тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися в порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Скасування такого акта не породжує наслідків для користувача земельної ділянки, оскільки в такої особи виникло право користування земельною ділянкою, яке ґрунтується на правовстановлюючих документах. Відтак обраний спосіб захисту порушеного права (оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про розпорядження земельною ділянкою) не забезпечує його реального захисту.

Тобто, предметом розгляду в цій справі є не стільки рішення органу місцевого самоврядування, як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки приватний інтерес позивача щодо підтвердження права власності на земельну ділянку, дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо якої надано третій особі, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

За вказаних обставин, суд вважає, що даний спір позбавлений ознак публічно - правового, а тому з огляду на суб`єктний склад учасників спірних правовідносин та предмет спору, такий повинен вирішуватись судом цивільної юрисдикції.

Частиною першою, другою статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 року № 3477-IV суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати у своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом

Згідно з пунктом 1 частини першої, частини шостої статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

У разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

Суд роз`яснює позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 КАС України, є підставою для відмови у відкритті провадження в адміністративній справі.

Вирішуючи питання про розподіл судових, суд виходить із наступного.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина 2 статті 132 КАС України).

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору визначено Законом від 08.07.2011 № 3674-VI.

У відповідності до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Отже, для повернення сплаченої суми судового збору, позивачем до суду повинно бути подано відповідне клопотання, а тому судом при вирішенні питання про відмову у відкритті провадження, рішення про повернення сплаченої суми судового збору не приймається.

Керуючись статтями 4, 6, 19, 20, 170, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення.

Роз`яснити позивачу, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали про відмову у відкритті провадження разом із заявою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка подала заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання

Суддя Чернюк Алла Юріївна