Справа № 160/16362/21
Суддя: Кучма Костянтин Сергійович
Дата ухвалення: 2022-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Кучми К.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови від 27.08.2021 року,
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Курило В.В. від 27.08.202l року у виконавчому провадженні № 60014712 на неї за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця був накладений штраф у розмірі 1 700 грн. Її було зобов`язано виконувати рішення відповідно до визначеного судом порядку та попереджено про кримінальну відповідальність. Позивач не погоджуюся з постановою державного виконавця Курило В.В. від 27.08.2021 року про накладення на неї штрафу, оскільки у останнього не було підстав вважати, що рішення суду у виконавчому провадженні не виконується нею без поважних причин. Відтак спірна постанова державного виконавця від 27.08.2021 р. суперечить вимогам ст.75 Закону України "Про виконавче провадження", тому її слід визнати протиправною та скасувати рішенням суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 р. відмовлено у відкритті провадження у справі.
Розпорядженням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року №1125 д щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку із перебуванням судді Віхрової В.С. у відпустці, справу було передано судді Кучмі К.С.
Ухвалою суду від 25.11.2021 року дана позовна заява була залишена без руху через невідповідність ст.161 КАС України.
На виконання ухвали суду - 01.12.2021 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви, а саме: надано оригінал квитанції №38 від 13.09.2021 року про сплату судового збору в розмірі 908 грн., а також завірені копії позовної заяви з додатками до неї для суду, відповідача та третьої особи.
Ухвалою суду від 02.12.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Також даною ухвалою суду залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 (стягувач у виконавчому провадження №60014712).
До суду 17.12.2021 року від третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, в яких він просив відмовити у задоволенні позову. Щодо акту державного виконавця від 24.07.2021 року позивач зазначає, що досягла домовленості з ним про відступлення від взаємних зобов`язань, встановлених рішенням суду, для її поїздки з дітьми за місто. Однак жодних домовленостей між ними із зазначених обставин досягнуто не було. Жодних доказів, що така домовленість між стягувачем та боржником існувала, позивач не надає. У якості другої причини поважності невиконання рішення суду 24.07.2021 р. позивач зазначає, що, начебто, ОСОБА_3 сама хотіла поїхати на відпочинок. Але позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про необхідність організувати поїздку саме у визначений день для зустрічі стягувача з донькою. Тож, прибувши, як завжди, у час, встановлений судовим рішенням, за місцем проживання доньки, він зрозумів, що позивач разом з доньками відсутня, а місцезнаходження його доньок невідоме. Телефон боржника був вимкнений, з будинку ніхто не виходив. У зв`язку із тим, що боржник фактично вивезла в невідомому напрямку доньку, не зазначила, коли вона повернеться та не виходила на зв`язок зі стягувачем, він був змушений звернутися з заявою до відділення поліції. Працівники поліції теж не змогли встановити контакт із позивачем, хоча декілька разів приїздили за місцем проживання доньок та телефонували позивачу. Копію повідомлення Відділення поліції №1 Кам`янського районного УП ГУ НП в Дніпропетровській області від 10.08.2021 року третя особа додає.
Щодо акту державного виконавця від 09.08.2021 року ОСОБА_2 вказав, що оскільки з 09 по 22 серпня 2021 року він мав право на спільний відпочинок з дітьми, у липні звернувся до позивача з письмовою заявою про надання йому нотаріальної згоди на поїздку ОСОБА_4 у його супроводі за кордон без супроводу матері на період серпневих канікул. Позивач відповіла на листа відмовою та наголосила, що він має право на спільний відпочинок виключно у другий та третій тижні серпня, також зауважила, що проти відпочинку на території України у другий та третій тижні серпня заперечувати не буде. Однак прибувши у понеділок, 09.08.2021 року, за донькою, він зрозумів, що позивача разом із дитиною вдома немає. Державний виконавець, прибувши для перевірки виконання рішення суду, зателефонував позивачу, яка зазначила, що знаходиться у Бердянську. На думку третьої особи, позивачем рішення суду не виконано не лише без поважних причин, а й навмисно. Всі дії позивача свідчать про те, що вона докладає досить багато зусиль для уникнення відповідальності за невиконання рішення суду, однак реальних дій задля його виконання не здійснює взагалі.
Позивач 28.12.2021 року надала до суду відзив на пояснення третьої особи, в якому зазначила, що нею 22.07.2021 року було направлено засобами електронної пошти листа до Дніпровського ВДВС у місті Кам`янське, в якому вона попереджувала, що орієнтовно з 25 по 28 червня 2021 року буде з дітьми у АДРЕСА_1 , тобто вона завчасно повідомила державного виконавця про місце свого перебування та даний лист є в матеріалах виконавчого провадження №60014712. Стосовно акту державного виконавця від 27.08.2021 року позивач вказала, що даний акт містить загальний характер, фактично підписаний тільки самим виконавцем та містить загальні фрази без значення конкретних дат не виконання рішення суду про зустрічі батька з дітьми. Таким чином, державний виконавець виносячи оскаржувану постанову, належним чином не зафіксовав та не довів невиконання нею рішення суду, а тому вважає, що постанова від 27.08.2021 р. є необґрунтованою, та має бути скасована, а всі доводи викладені ОСОБА_2 в своїх поясненнях, є безпідставними.
31.12.2021 року на електронну адресу суду та 05.01.2022 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказувалось, що умовою для накладання на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником рішення без поважних причин. Аналізуючи вище наведену норму закону вбачається, що законодавець передбачив можливість невиконання рішення суду лише якщо є на те поважна причина, однак законом не передбачено які саме причини не виконання рішення суду можуть бути поважними, а які ні. Більше того виконавець позбавлений такого права на власний розсуд визначати поважність або не поважність причин не виконання рішення суду. Спірна постанова про накладення штрафу від 27.08.2021 року мотивована державним виконавцем Курило В.В. тим, що вона 24.07.2021 року та 09.08.2021 року не забезпечила присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач стверджує, що у державного виконавця не було правових підстав для накладення на неї штрафу в розмірі 1 700 грн. за нібито створення обставин, які б перешкоджали спілкуванню ОСОБА_2 з доньками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , і невиконання законних вимог державного виконавця, оскільки побачення батька із старшою дочкою у вихідні дні не відбувались з незалежних від неї причин, а у будні дні згідно з рішенням суду - через, небажання стягувача приїжджати до дітей.
До суду від позивача 25.01.2022 року надійшли пояснення на заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, а 26.01.2022 року пояснення на пояснення третьої особи щодо відповіді на відзив в яких вона зазначала, що не перешкоджає зустрічам дітей з батьком, а навпаки сприяє поліпшенню відносин між ним та дітьми. Так 25.06.2021 р. батько виявив бажання взяти доньку ОСОБА_9 (понад часу встановленого судом) з собою на море, та з свого боку обіцяв надати таку ж можливість й їй (можливість відпочити на морі всією сім`єю, бо за рішенням суду, вона такої можливості не має бо кожну середу та суботу повинна надати дітей для зустрічей з батьком) про що в усній формі вони домовлялись. Зі свого боку вона дотрималась раніше обумовлених домовленостей та надала можливість батьку відпочити з ОСОБА_8 з 25 по 28 червня, а коли дійшло до виконання домовленості з боку батька, то почались погрози з вимогою надати дозвіл дітям на виїзд за кордон інакше відпочити з дітьми вона не зможе. Тож зустрічі доньок з батьком не відбулися 24.07.2021 р. та 09.08.2021 р. з поважних причин, а тому позивач просила суд позов задовольнити в повному обсязі.
Враховуючи позицію сторін, третьої особи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
щотижня на вихідні з суботи на неділю не менш ніж 24 години: а саме: з суботи, починаючи у проміжок часу з 12:00 год. до 14;00 год., і повертаючи дітей у неділю у проміжок часу з 12:00 год. до 14:00 год., із можливістю спільних ночівель за адресою місця проживання та/або тимчасового перебування батька;
щотижня у середу з 19:00 год. до 20:00 год.;
частину літніх канікул для спільного відпочинку, а саме 2 та 3 (другий та третій) тиждень серпня;
в дні народження дітей: 18.01. та 25.02. з 15:00 год. до 18:00 год.
Як вбачається зі змісту виконавчого документа, ним не було визначено місця для побачень стягувача з дітьми, а лише зазначені часові проміжки для спілкування батька з дочками. Для цілей виконавчого провадження, відповідно до Інструкції примусового виконання рішень, державним виконавцем була винесена постанова від 16.06.2021 р. про визначення місця побачення стягувача з дітьми у виконавчому провадженні № 60014712.
З урахуванням інтересів обох сторін виконавчого провадження, державним виконавцем було визначене місце побачення стягувача (батька) з дітьми; територію поза межами паркану біля входу до території приватного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживають діти, у дату та час, визначений у виконавчому документі, з метою здійснення стягувачем подальшого супроводу дітей на побачення та повернення їх за місцем фактичного проживання.
Підставами для накладення на боржника штрафу слугувало її ухилення від виконання рішення суду, що зафіксовано державним виконавцем в актах від 24.07.2021 року та 09.08.2021 року, в зв`язку з чим постановою державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Курило В.В. від 27.08.2021 року у виконавчому провадження №60014712 був застосований штраф до позивача в розмірі 1 700 грн.
Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ст.3 Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.
Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
В силу ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.1 ст.153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно з ч.2 ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.3 ст.157 СК України).
Відповідно до ч.1 ст.64-1 Закону №1404-VIII, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.
Частиною 2 статті 64-1 Закону №1404-VIII передбачено, що державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
Згідно з ч.3 ст.64-1 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону.
В силу ч.1 ст.75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Тобто, даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника накладено штраф за невиконання судового рішення, потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Викладене свідчить про те, що державний виконавець зобов`язаний провести перевірку виконання судового рішення боржником, а підставою для накладення штрафу є невиконання рішення боржником без поважних причин.
При цьому, поважними в розумінні Закону України «Про виконавче провадження» можуть вважатися лише об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Як видно з матеріалів справи, 24.07.2021 року була субота, тож за вимогами виконавчого документа стягувач мав зустрітися з доньками за адресою їх фактичного проживання у проміжок часу з 12:00 год. до 14:00 год.
24.07.2021 року під час перевірки державним виконавцем рішення суду було встановлено, що боржник разом із доньками у час та місце для виконання рішення суду відсутні. За твердженнями стягувача, він не знає про місцезнаходження його доньок. Встановити контакт із боржником засобами телефонного зв`язку державному виконавцю не вдалося. Зазначені обставини були відображені у акті державного виконавця від 24.07.2021 року.
24.07.2021 року стягувач звернувся до Відділення поліції №1 Кам`янського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області у зв`язку із зазначеними обставинами. У серпні стягувачем було надано до виконавчої служби копію повідомлення Відділення поліції №1 Кам`янського районного УП ГУ НП в Дніпропетровській області. Як вбачається із повідомлення, станом на 10.08.2021 року, ОСОБА_1 від явки до відділення поліції ухилялася, тож станом на 10.08.2021 р. її місцезнаходження невідомо.
Через два тижні боржник знову не виконала рішення суду з аналогічних підстав - через знаходження її разом із доньками у м.Бердянську.
09.08.2021 року було початком другого тижня серпня, а виконавчим документом визначено 2 та 3 (другий та третій) тиждень серпня для спільного відпочинку стягувача з дітьми.
09.08.2021 року виходом за адресою: АДРЕСА_2 державним виконавцем було здійснено перевірку виконання боржником рішення суду. Для проведення виконавчих дій виконавцем було залучено двох понятих.
Виходом державного виконавця було встановлено, що боржник ОСОБА_1 та малолітні ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 відсутні. Боржник не забезпечила присутність доньок у час та місці для побачень стягувача з дітьми.
Засобами телефонного зв`язку державному виконавцеві вдалося встановити контакт із боржником. В ході телефонної розмови боржник повідомила, що наразі разом із доньками знаходиться у м.Бердянськ. В ході телефонної розмови державний виконавець повідомив боржнику, що він змушений скласти акт, в якому зафіксувати, що рішення суду боржником не виконано. Після чого, боржник пообіцяла надати до виконавчої служби свої пояснення. Вказані обставини зафіксовані у акті державного виконавця від 09.08.2021 року, який було складено у присутності двох понятих, про що свідчать їх особисті підписи. Під час виконавчих дій здійснювалася відеофіксація.
Станом на 27.08.2021 року жодних пояснень позивачем не було надано.
З огляду на зазначене, державний виконавець прийшов до висновку, що боржник 24.07.2021 року та 09.08.2021 року ухилилася від виконання рішення суду без поважних причин.
На підставі актів від 24.07.2021 р. та 09.08.2021 р. державний виконавець виніс постанову про накладення на боржника штрафу за невиконання рішення суду у розмірі 1 700 грн.
В позовній заяві позивач сама визнає, що вона разом із доньками була відсутня 24 липня 2021 року за адресою свого проживання. Фактично боржником у позові не спростовується, що рішення суду нею 24 липня на 09 серпня 2021 року не виконувалося, а лише зазначається, що для цього в неї були поважні причини.
Так, боржник зазначає, що поїздку з доньками на море 24 липня вона завчасно узгодила зі стягувачем та повідомила про це виконавчу службу.
Дійсно, на електронну адресу державного виконавця 22.07.2021 року надійшов електронний лист. До листа також були додані декілька відео з дітьми та роздруківки переписки з Vіbеr.
Але на думку відповідача, даний лист взагалі не повинен був братися державним виконавцем до уваги, оскільки з тексту листа не зрозуміло, у які саме дати боржник не може виконати рішення суду через поїздку дітей на море. Відео дітей не містять жодних дат та часу, коли вони були створені, та взагалі незрозуміло. Щодо доданих до електронного листа роздруківок переписки з Vіbеr відповідач зазначив, що державний виконавець не має законних підстав долучати їх до матеріалів виконавчого провадження без згоди особи, з якою боржник листувалася. Із контексту роздруківок переписки з Vіbеr неможливо встановити, що стягувач із боржником домовились та дійшли згоди щодо відпочинку дітей на морі 24 липня. На думку позивача, надісланий 22 липня електронний лист є достатньою підставою вважати, шо 24 липня остання не виконала рішення суду з поважних причин, навіть незважаючи на те, що з листа не зрозуміло коли саме діти будуть на відпочинку. Щодо наданих позивачем відеозаписів, на якому начебто зафіксовано небажання дітей зустрічатися з батьком, події відображені на них не можуть відображати істинний та свідомий намір малолітньої ОСОБА_6 уникати зустрічі із батьком, до того ж, подані диски не містять дати та часу, що фіксують подію.
При цьому, встановлюючи графік побачення одного з батьків з дитиною, суд фактично покладає обов`язки на кожного з батьків, один з яких зобов`язаний забезпечити побачення іншого з дитиною, а інший зобов`язаний належним чином дотримуватись встановленого графіку.
Відступлення від взаємних зобов`язань та графіку можливе лише за домовленістю батьків, якої позивач та третя особа, як суд вбачає з матеріалів справи, досягти не змогли.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №620/3201/19.
Позивачем не зазначено, у чому полягала необхідність поїздки дітей до іншого міста саме у дні для побачень стягувача з дітьми з інтервалом у два тижні, та які об`єктивні перешкоди завадили їй виконати рішення суду та змусили організувати поїздку саме у визначені у виконавчому документі дні.
Так, 27.08.2021 року державним виконавцем була винесена та оприлюднена оскаржувана постанова про накладення на боржника штрафу, а 30.08.2021 року до виконавчої служби надійшли письмові пояснення боржника, направлені засобами поштового зв`язку.
Але, акт від 09.08.2021 р., був винесений з інших підстав, які стосувалися спільного відпочинку батька з дітьми, який повинен був розпочатися 09 серпня та тривати два тижні.
Як зазначає сама боржник, зустріч стягувача з дітьми 07.08.21 року відбулася, боржник забезпечила присутність дітей у місці та час для виконання рішення суду. Відповідачем вказані обставини не заперечуються та не були покладені в основу прийняття постанови про накладення штрафу.
Також до пояснень позивач надає копію медичної довідки від 25.08.2021 р. про хворобу малолітньої ОСОБА_4 у період з 09.08.2021 р. по 16.08.2021 р., що, начебто, унеможливило спільний відпочинок стягувача з донькою. Аналогічні міркування позивач зазначає і у позові.
Разом з тим, боржник не згадує, що 09.08.2021 року вона разом з дітьми взагалі була відсутня у м.Кам`янське, що виключає можливість амбулаторного лікування.
Вказана довідка не може бути доказом поважних причин невиконання позивачем 09.08.2021 року судового рішення, оскільки вона не підтверджує виключення можливості перебування дитини з батьком у цей період.
Більше того, державним виконавцем було отримано заяву від стягувача з проханням долучити до матеріалів ВП №60014712 відповідь КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги №3" на адвокатський запит. З відповіді вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до сімейного лікаря телефоном, та повідомила про хворобу доньки. Огляд дитини лікарем не здійснювався, оскільки матір повідомила, що перебуває з донькою не в місті, в електронний реєстр відомостей щодо хвороби не вносилося. Після повернення ОСОБА_1 до міста, лікар видала довідку.
Відповідач з цього приводу у відзиві зазначив, що лікар дитину не оглядала та видала довідку на підставі тверджень боржника. Вказане свідчить про те, що навіть якщо у дівчинки і дійсно були симптоми ГРВІ, ці симптоми не завадили матері повести дитину до іншого міста, а отже, не були перешкодою для відпочинку батька з донькою.
До суду 03.02.2022 року від третьої особи надійшло клопотання, в якому вказувалось, що у січні 2022 року він отримав від позивача копію медичної довідки, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської міської ради від 11.08.2021 року про хворобу дитини. Вказану довідку позивач надала, щоб довести поважність причин невиконання нею рішення суду, посилаючись на хворобу дитини. Але, 27.01.2022 року КНП «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» БМР надав відповідь від 27.01.2022 року за №02.1-04/115, в якій зазначив, що ОСОБА_1 в період з 11.08.2021 року по теперішній час за медичною допомогою до лікарів центру не зверталася.
Суд звертає увагу на те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).
Отже, приймаючи оскаржувану постанову від 27.08.2021 року у виконавчому провадження №60014712 про накладення на позивача штрафу в розмірі 1 700 грн., державний виконавець діяв в межах повноважень та на підставі Закону України «Про виконавче провадження».
Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1 ст.9 КАС України).
Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В процесі судового розгляду позивач не обґрунтувала протиправність прийняття відповідачем оскаржуваної постанови, натомість відповідач довів, що постанова від 27.08.2021 року у виконавчому провадження №60014712, прийнята ним на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачений законом України «Про виконавче провадження».
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
В силу ч.3 ст.90 КАС України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної заяви з викладених вище підстав.
Відповідно до ст.139 КАС України, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, враховуючи, що у задоволенні позову позивачу відмовлено, тому понесені нею судові витрати не відшкодовуються.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8, 9, 72, 77, 132, 139, 241 - 246, 250, 262, 287 КАС України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 КАС України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 287 КАС України.

Суддя К.С. Кучма