Справа № 640/34994/21
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-01-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2022 року м. Київ №640/34994/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталія Олександровича
провизнання протиправними та скасування постанов, стягнення коштів
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталія Олександровича, в якому просив суд:

-визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №67585794, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. 18 листопада 2021 року, за заявою про примусове виконання виконавчого напису №9965, виданого 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М. про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 43 196,93 грн.;

-визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. від 18 листопада 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди у ВП №67585794;

-визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. від 18 листопада 2021 року про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні №67585794;

-визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. від 18 листопада 2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №67585794;

-визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. від 25 листопада 2021 року про звернення стягнення на зарплату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №67585794;

-стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. кошти основної винагороди приватного виконавця та мінімальні витрати виконавчого провадження, у сумі, що була стягнута ним у ВП №67585794 станом на дату винесення судового рішення;

-стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем протиправно винесені оскаржувані постанови, оскільки у цих постановах вказана невірна інформація щодо адреси проживання позивача та повністю відсутня інформація про реквізити боргового документу, який підтверджує заборгованість позивача, що, в свою чергу, позбавляє позивача можливості оскаржити виконавчий напис нотаріуса. Позивач звертався до відповідача із заявою про надання оригіналів усіх оскаржуваних постанов, однак відповіді не отримав.

Крім того, позивач наголосив, що згідно паспорта громадянина України, починаючи з 1996 року він постійно мешкає у Києві, а з 27 липня 2013 року і по теперішній час постійним зареєстрованим місцем проживання позивача є квартира АДРЕСА_1 , а отже виконавчі дії відповідача не можуть розповсюджуватися на інший округ, ніж той де здійснює свою діяльність відповідач.

За наведених обставин позивач вважає своє право порушеним, а тому звернувся до суду у заявлений у позові спосіб для захисту своїх прав.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 08 грудня 2021 року.

У судове засідання 08 грудня 2021 року прибув позивач. Відповідач не прибув, докази отримання судової повістки відсутні.

В зв`язку з неприбуттям відповідача у судове засідання, відсутністю доказів про отримання ним судової повістки та не наданням витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження №67585794 судове засідання відкладено на 21 грудня 2021 року.

В судове засідання 21 грудня 2021 року прибув позивач.

Відповідач не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання; матеріалів виконавчого провадження не надано.

В судовому засіданні 21 грудня 2021 року позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд за згодою позивача вирішив завершити розгляд справи у порядку письмового провадження.

28 грудня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача від 15 грудня 2021 року вих. №174/2021, в якому представник відповідача висловив позицію відповідача щодо незгоди з заявленим позовом та відсутністю законодавчо-визначених підстав для його задоволення.

Зокрема відповідач наголосив, що Закон №1404-VIII та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Мін`юсту №512/5 від 02 квітня 2012 року не встановлюють обов`язку приватному виконавцю перевіряти місцезнаходження боржника на момент прийняття виконавчого документа. Такий обов`язок існує лише щодо державних виконавців.

Підставою для початку примусового стягнення є заява стягувача та оригінал (дублікат) виконавчого документа (стаття 26 Закону №1404-VIII). Ця ж норма встановлює і вимоги до змісту заяви. На цьому етапі приватний виконавець уповноважений прийняти заяву, перевірити відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону №1404-VIII, та його підвідомчість за статтею 5 Закону №1404-VIII.

Однак Закон №1404-VIII не зобов`язує виконавця піддавати сумніву зміст виконавчого документа, адже саме на нотаріуса покладається обов`язок встановити обгрунтованість та своєчасність вимог кредитора та перевіряти інформацію, яку надає кредитор для вчинення нотаріальної дії. Правомірність виконавчого документа презюмується.

Оскільки у виконавчому написі ПН КМНО Сазонової О.М. вказана адреса боржника - місто Бахмач, то відповідач правомірно прийняв такий документ до виконання.

Повернення виконавчого документа відбувається лише у випадках, передбачених Законом №1404-VIII, але ці обставини мають бути явними, тобто зазначеними (або відсутніми) у виконавчому документі.

Разом з тим, приватний виконавець має право проводити виконавчі дії по всій території України.

Таким чином відповідачем не допущено порушень вимог чинного законодавства при прийнятті виконавчого документа та відкритті виконавчого провадження.

Оскарження позивачем інших постанов відповідача є похідними позовними вимогами і, відповідно, також не можуть бути задоволені.

Разом з відзивом відповідачем надіслана копія матеріалів виконавчого провадження ВП №67585794.

Вирішуючи спір за наявними матеріалами суд виходив з наступного.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з частиною дугою цієї статті приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім: 1) рішень про відібрання і передання дитини, встановлення побачення з нею або усунення перешкод у побаченні з дитиною; 2) рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; 3) рішень, за якими боржником є юридична особа, примусова реалізація майна якої заборонена відповідно до закону;4) рішень, за якими стягувачами є держава, державні органи (крім рішень Національного банку України); 5) рішень адміністративних судів та рішень Європейського суду з прав людини; 6) рішень, які передбачають вчинення дій щодо майна державної чи комунальної власності; 7) рішень про виселення та вселення фізичних осіб; 8) рішень, за якими боржниками є діти або фізичні особи, які визнані недієздатними чи цивільна дієздатність яких обмежена; 9) рішень про конфіскацію майна; 10) рішень, виконання яких віднесено цим Законом безпосередньо до повноважень інших органів, які не є органами примусового виконання;11) інших випадків, передбачених цим Законом та Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";12) рішень, за якими боржником є уповноважений суб`єкт управління або господарське товариство в оборонно-промисловому комплексі, визначені частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", та рішень, які передбачають вчинення дій щодо їх майна.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як зокрема, 3) виконавчих написів нотаріусів (пункт 3 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець має право повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання: 1) якщо на момент подачі стягувачем заяви про примусове виконання рішення кількість виконавчих документів за рішеннями про стягнення періодичних платежів, заробітної плати, заборгованості фізичних осіб з оплати житлово-комунальних послуг, поновлення на роботі перевищує 20 відсотків загальної кількості виконавчих документів, що перебувають на виконанні у приватного виконавця; 2) в інших випадках, передбачених законом.

При поверненні виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією частиною, приватний виконавець зобов`язаний письмово зазначити підстави повернення, право стягувача оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

В силу частини четвертої цієї статті державний виконавець, приватний виконавець (далі - виконавець) не може виконувати рішення, якщо: 1) боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті за заявою стягувача виконавчий документ може бути передано від одного приватного виконавця іншому або відповідному органу державної виконавчої служби, або від органу державної виконавчої служби - приватному виконавцю. Про передачу (прийняття до виконання) виконавчого документа виконавець виносить постанову.

Передача виконавчих документів здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.

Виконавчі округи і територіальні межі діяльності приватного виконавця врегульовані статтею 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Так, у відповідності з положеннями частини першої цієї статті виконавчим округом приватного виконавця є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ (частина друга цієї статті).

Відповідно до частини шостої цієї статті виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII).

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя цієї статті).

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документа.

Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною четвертою цієї статті визначені підстави, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, а саме: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Отже, наведеними правовими нормами чітко регламентовані дії та повноваження, зокрема, приватного виконавця при надходженні на примусове виконання виконавчого документа.

Як вбачається із матеріалів справи, 18 листопада 2021 року приватним виконавцем Коваль Віталієм Олександровичем була зареєстрована за вх. №6161 заява за підписом представника за довіреністю ТОВ «Вердикт Капітал» про примусове виконання рішення, а саме виконавчого напису, виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною за №9965 від 28 вересня 2021 року про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , коштів у розмірі 43 196,93 грн.

За виконавчим написом, вчиненим 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, зареєстрованим в реєстрі за №9965, запропоновано стягнути на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд 5 Б … (надалі «Стягувач») заборгованість, що виникла за Кредитним договором №01584-СL від 21.06.2013 року, з усіма додатками та додатковими угодами (надалі «Кредитний договір»), який укладений між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» (правонаступник ТОВ «Вердикт Капітал»), , та ОСОБА_1 (надалі «Боржник»), ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - місто Тернопіль, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактичне місце роботи: невідоме.

Як вірно наголосив представник відповідача у відзиві на позов, на етапі пред`явлення до примусового виконання виконавчого документа, з урахуванням наведених вище законодавчих норм, у приватного виконавця відсутні повноваження перевірки відповідності змісту виконавчого документа фактичним обставинам, зокрема здійснювати перевірку місцезнаходження боржника за цим виконавчим документом.

Виконавець перевіряє відповідність виконавчого документа вимогам, зазначеним у статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на зміст виконавчого документа приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, розглянувши заяву про примусове виконання виконавчого напису №9965, виданого 28 вересня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, в якому адреса боржника ОСОБА_1 зазначена як Чернігівська обл., Ніжинський район, м. Бахмач, вул. Промислова, буд 5, - правомірно відкрив виконавче провадження ВП №67585794, про що виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2021 року.

Отже підстави для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 листопада 2021 року відсутні.

Згідно з частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За змістом статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.

Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.

Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді:

1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру;

2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Відповідно до частини сьомої цієї статті приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

З наведених правових норм слідує, що винесення відповідачем постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 18 листопада 2021 року, повністю узгоджується з вказаними нормами.

Відтак підстави для визнання протиправною та скасування постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 18 листопада 2021 року у ВП №67585794 - відсутні.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої цієї статті витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Відповідно до частини третьої цієї статті, зокрема витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Аналогічна норма міститься і в частині десятій статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», якою визначено, що розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються Міністерством юстиції України.

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:

відкриття виконавчого провадження;

стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);

стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);

стягнення витрат виконавчого провадження;

закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:

виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);

пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

У постанові від 27 червня 2019 року у справі №750/7050/17 Верховний Суд зазначив: «Витрати виконавчого провадження - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій (витрати на пересилку поштової кореспонденції, друк документів тощо). Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Отже, винесення відповідачем постанови у ВП №67585794 від 18 листопада 2021 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження повністю узгоджується з наведеними вище приписами чинного законодавства, а відтак відсутні підстави для визнання протиправною та скасування згаданої постанови.

Щодо ухвалення відповідачем постанови від 18 листопада 2021 року про арешт коштів боржника та постанови від 25 листопада 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, суд звертає увагу на наступне.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини другої цієї статті виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктами 6 та 7 частини третьої цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

Частиною першою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до частини другої вказаної статті арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі (частина третя цієї статті).

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (частина четверта даної статті).

Умови звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника врегульовані статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, згідно з частиною першою вказаної статті стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати (частина друга статті 68 Закону №1404-VIII).

Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону №1404-VIII).

Таким чином, винесення приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем Віталієм Олександровичем постанови від 18 листопада 2021 року про арешт майна боржника та від 25 листопада 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, не суперечать наведеним вище вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Перевіряючи оскаржувані постанови приватного виконавця у виконавчому провадженні №67585794 на їх відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про повну узгодженість згаданих постанов визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вимогам.

Відтак, позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування: - постанови про відкриття виконавчого провадження №67585794, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. 18 листопада 2021 року, за заявою про примусове виконання виконавчого напису №9965, виданого 28 вересня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М. про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 43 196,93 грн.; - постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. від 18 листопада 2021 року про стягнення з боржника основної винагороди у ВП №67585794; - постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. від 18 листопада 2021 року про розмір мінімальних витрат у виконавчому провадженні №67585794; - постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. від 18 листопада 2021 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №67585794 та постанови приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. від 25 листопада 2021 року про звернення стягнення на зарплату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №67585794 - не підлягають задоволенню судом.

Як наслідок, не підлягає задоволенню вимога про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О. коштів основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження, у сумі, що була стягнута ним у ВП №67585794 станом на дату винесення судового рішення.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані і у задоволенні позову слід відмовити повністю.

За правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 77, 139 241-246, 287, 251 Кодексу адміністративного судочинства України Окружний адміністративний суд міста Києва -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталія Олександровича про визнання протиправними та скасування постанов та стягнення коштів - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 287, 296 - 297, з урахуванням перехідних положень, Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко